prop · GR0382 · 2004-03-04 00:00:00 — Redogörelse för verksamheten inom Organisationen för säkerhet och samarbete i () /04:82 2003 Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för verksamheten inom () . Handlingsplan mot människohandel................................... 2.4Handlingsplan för att förbättra situationen för romer och Åtgärder mot terrorism........................................................ Högkommissarien för frågor om nationella minoriteter (HCNM) .. Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR).......................................................................................... Medierepresentanten ().......................................................... Kontoret för samordnaren av ekonomi- och miljöverksamhet (OCEEA) ............................................................. och , inklusive Kosovo... (f.d. jugoslaviska republiken 13 55 deltagande stater............................................................ Bilaga: Stöd till viss konfliktförebyggande fältverksamhet inom ramen Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..... () tillkom som ett forum för pågående politiska förhandlingar mellan öst och väst kallat ESK (Europeiska säkerhetskonferensen). ESK fick 1993 ställning i FN som regional organisation enligt kapitel VIII och bytte 1995 namn till med säte i . omfattar 55 deltagande stater alla länder samt , och de centralasiatiska staterna och utgör en effektiv organisation i det internationella säkerhetssamarbetet. Organisationen har en vid medlemskrets, en flexibel struktur och en brett definierad syn på säkerhet. Dess verksamhet omfattar tre dimensioner: den militärpolitiska dimensionen, den mänskliga dimensionen (demokrati och mänskliga rättigheter) samt dimensionen för ekonomi och miljö. Tyngdpunkten inom verksamhet försköts från långsiktiga förhandlingar om normbyggande och militärt förtroendeskapande, till konfliktförebyggande och återuppbyggnad. flexibla och kostnadseffektiva organisation gör snabba förebyggande insatser möjliga, ofta i nära samarbete med andra internationella organ. Organisationen har kapacitet att verka i olika skeden av en konflikt: förvarning, förebyggande, konflikthantering samt återuppbyggnad respektive utveckling av demokratin och rättsstaten. Organisationen har också i allt större utsträckning tagit sig an frågor som sträcker sig över samtliga tre dimensioner, såsom frågorna om människohandel, terrorism och gränsövervakning. verkar för att stärka EU som aktör i . verkar också för att främja samarbetet mellan EU och , inte minst avseende konfliktförebyggande och krishantering. antog EU:s utrikesministrar riktlinjer för EU:s samarbete med inom områdena konfliktförebyggande, krishantering, och postkonfliktrehabilitering, och i den hotstrategi som antogs vid årliga utrikesministermöte framhålls vikten av samarbete mellan internationella organisationer vad avser just konfliktförebyggande. verkar också för att främja samarbetet mellan och FN. Det är glädjande att se hur kontakterna har utvecklats . FN har aktivt arbetat för att stärka samarbetet med de regionala organisationerna, där OSSE-samarbetet framhålls som en positiv modell. Samarbetet mellan och FN är främst fokuserat till fältet, där den institutionsbyggande kompetens som byggt upp upplevs som ett allt viktigare komplement till FN:s eget arbete. I antas en resolution om samarbetet mellan FN och . samarbetar även nära med i frågor rörande demokrati, bland annat valövervakning, samt främjande av mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Även med Nato är samarbetet utvecklat, i synnerhet avseende verksamheten i fält på västra . är en i hög grad operativ organisation. fältkontor i sexton länder och den övervägande delen av budget går till konkreta fältinsatser. Fältmissionernas arbete är inriktat på att Skr. 2003/04:82 stärka respekten för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer, bygga upp demokratiska institutioner och stödja förtroendeskapande åtgärder mellan olika befolkningsgrupper. ordförandeskap har en stark politisk roll i organisationen och kan bland annat utnämna särskilda personliga representanter för länder eller regioner. Ordförandeskapet innehas av . 55 deltagande stater möts i det så kallade Permanenta rådet i och kan då ta upp situationen i olika deltagande stater. Permanenta rådet beslutar också om bland annat fältinsatser och budget. högkommissarie för frågor om nationella minoriteter (HCNM) fortsätter sitt arbete för att minska spänningar mellan olika etniska grupper. Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) övervakar val och främjar demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter. Medierepresentanten övervakar yttrandefriheten och journalisters villkor. Kontoret för samordnaren av ekonomi- och miljöverksamhet verkar för att lyfta fram de ekonomiska och miljömässiga aspekterna på säkerhet. Inom den militärpolitiska dimensionen är lätta vapen- dokument samt Uppförandekoden om politiska och militära aspekter på säkerhet av stor vikt som konfliktförebyggande instrument. En gång samlas utrikesministrar till ett möte som är organisationens näst högsta beslutande organ. ägde ministermötet rum i , . årliga utrikesministermöte ägde rum i den 1-2 Den svenska delegationen leddes av utrikesminister Ministermötet antog flera viktiga policydokument, däribland en strategi för att bemöta hot mot säkerhet och stabilitet i det 21:a århundradet, en handlingsplan för att bekämpa människohandel och en handlingsplan för att förbättra situationen för romer och sinti. antogs en ny strategi för ekonomi och miljö. relaterade till bland annat gott styrelseskick, ekonomiskt samarbete, hållbar utveckling och miljöskydd, som de deltagande staterna skall Ministermötet fattade även beslut om att förbättra uppföljningen av valövervakningsinsatser, och att uppmana samtliga deltagande stater att införa exportkontroll av så kallade MANPADS (människoburna luftvärnsmissiler) samt att upprätta en mekanism för att hantera säkerhetsrisker kopplade till förrådshållen De deltagande staterna beslutade därtill att under anordna tre konferenser kring temat tolerans. konferensen skall äga rum i och fokusera på frågan om antisemitism, den andra konferensen anordnas i kring ämnet rasistisk propaganda via Internet och den tredje skall hållas i och Skr. 2003/04:82 behandla området rasism, främlingsfientlighet, diskriminering och Beslut fattades också om att skall inneha ordförandeskapet i . Mot bakgrund av händelseutvecklingen efter parlamentsvalet i och avsättandet av president , kom ministermötet att rikta fokus mot situationen i landet och de stundande president- respektive parlamentsvalen. Vid ett informellt givarmöte gjordes utfästelser om sammanlagt för arbetet med att organisera och genomföra valen. bidrog med och deltog sedan med tio valövervakare i /ODIHR:s valövervakningsinsats vid presidentvalet . Ministermötet lyckades dock inte enas om en gemensam slutkommuniké, eftersom motsatte sig ett omnämnande av de åtaganden som landet gjort vid i om tillbakadragande av rysk trupp och materiel från samt om att nå en överenskommelse med om stängning av de kvarvarande ryska militärbaserna i landet. Det nederländska OSSE-ordförandeskapet valde i stället att göra ett ordförandeskapsuttalande som sammanfattade synen hos den helt övervägande delen av de deltagande staterna. I uttalandet underströk man vikten av att uppfyller sina åtaganden utan ytterligare fördröjning. Samtliga anföranden och beslut från ministermötet återfinns på hemsidan . Beslut om att utarbeta en strategi för att bemöta hot mot säkerhet och stabilitet i det 21:a århundradet fattades vid utrikesministermötet i efter ett rysk-amerikanskt förslag som lagts fram . Vid ministermötet i kunde den hotstrategi som förhandlats fram antas. Strategin redogör för hur med utgångspunkt i det breda säkerhetsbegreppet (militärpolitiska aspekter, demokrati och mänskliga rättigheter samt ekonomi och miljö) kan bemöta hot mot den gemensamma säkerheten och stabiliteten hot såsom frusna konflikter i OSSE-området, terrorism, organiserad brottslighet, vapensmuggling, människohandel, diskriminering och intolerans, korruption, miljöproblem och ekonomiska klyftor. Strategin framhåller de instrument med vilka organisationen och dess deltagande stater kan bemöta hoten. Instrumenten består bland annat i att utnyttja fältverksamhet och det forum för politisk dialog som organisationen utgör, att förbättra organisationens analysinstrument och kapacitet för tidig varning, att förstärka kapaciteten på gränsövervakningsområdet och att fördjupa samarbete med andra internationella organisationer. Därtill också att bedriva polisutbildning, att fullt ut använda organisationens institutioner för att främja demokrati, mänskliga rättigheter, rättsstatens principer, yttrandefrihet och ett starkt civilt samhälle i hela OSSE-området samt att verka för insatser syftande Skr. 2003/04:82 till att främja god samhällsstyrning och hållbar utveckling. fick under förhandlingarna starkt gehör för sina synpunkter. verkade på det övergripande planet för en operativ strategi, och arbetade särskilt för att strategin skulle lyfta fram konfliktförebyggande och vikten av förbättrat samarbete mellan internationella organisationer samt framhålla fältverksamhetens betydelse och som forum för politisk dialog. Vid ministermötet endosserades mot människohandel, som antogs av Permanenta rådet . medverkade aktivt i utarbetandet av planen och hörde till de länder som drev fram en effektiv övervakningsmekanism. Planen innehåller en rad rekommendationer för nationella åtgärder, till exempel kriminalisering av människohandel, skydd för offer och inrättandet av särskilda enheter för människohandelsfrågor såväl i ursprungs- som mottagarländer. Ministrarna beslutade också att inrätta en OSSE-mekanism under det Permanenta rådet, till stöd för de deltagande staterna i deras kamp mot människohandeln. Mekanismen skall bestå av två delar: en särskild representant som utses av ordförandeskapet samt en särskild enhet i . Mekanismen skall bland annat bistå i genomförandet av handlingsplanen, samordna arbetet på området inom tre dimensioner (mänskliga, ekonomi och miljö, militärpolitiska), stärka samordningen med andra relevanta aktörer samt ge råd och tillhandahålla tekniskt bistånd. Mekanismen skall inleda arbetet . 2.4Handlingsplan för att förbättra situationen för romer och sinti Vid ministermötet antogs även en handlingsplan för att förbättra situationen för romer och sinti. deltog aktivt i arbetet med planen, som innehåller rekommendationer inom områdena rasism och diskriminering, sociala och ekonomiska frågor, utbildning samt medverkan i samhälle och politik. Ansvaret för att genomföra och följa upp de rekommenderade åtgärderna vilar både på de deltagande staterna och på institutioner. Betydelsen av att romer aktivt medverkar i genomförandet av planen betonas särskilt. Utvärdering kommer framför allt att göras vid ODIHR:s årliga implementeringsmöten i . Ministermötet fattade även beslut om att upprätta ett nätverk mot terrorism, med uppgift att stärka samordningen av åtgärder för att bekämpa terrorism och främja informationsutbyte mellan Det gäller särskilt kontakter mellan de deltagande staternas delegationer, de tjänstemän som arbetar med antiterrorism på huvudstadsnivå samt Skr. 2003/04:82 (ATU). Som ett led i strävandena att hindra terroristers rörelsefrihet över gränserna fattades också ett beslut om att de deltagande staterna skall påbörja utfärdandet av maskinläsbara resedokument, helst med digitala foton, , och vidare med biometriska uppgifter så snart detta är tekniskt möjligt. Den svenske i , , har utnämnts av det bulgariska att leda arbetsgruppen om antiterrorism. Ett starkt engagemang för rustningskontroll är en viktig del av svensk utrikes- och säkerhetspolitik. betonar folkrättens betydelse för internationella relationer och eftersträvar en alleuropeisk och fördragsfäst säkerhetsordning. Kärnan i detta utgörs av de inom antagna rustningskontrollavtalen Wiendokumentet 1999, uppförandekoden om politiska och militära aspekter på säkerhet, dokument om små och lätta vapen, fördraget om observationsflygningar samt (Conventional Armed Forces in Europe). Det forum i där de militärpolitiska frågorna i första hand behandlas är det så kallade säkerhetsforum (Forum for Security Co-operation, FSC). Mycket av arbetet i FSC kom att präglas av arbete med , den årliga säkerhetskonferensen och så kallade MANPADS (burna luftvärnsrobotar). Säkerhetsforum tog därutöver fram ett nytt dokument om säkerhetsrisker med ammunitionseffekter i överskott, vilket endosserades av ministermötet i . Ett relativt omfattande arbete lades också ner på frågan om fredsbevarande insatser i regi, vari hade en framträdande roll. På bland annat svenskt initiativ förlängdes ordförandeskapsperioden i säkerhetsforum från . Därmed har engagemanget och långsiktigheten ökat, och beslutseffektiviteten i forumet stärkts. antog säkerhetsforum (FSC) dokument om lätta vapen, vilket är den mest heltäckande och långtgående internationella överenskommelsen avseende lätta vapen. Det innehåller både normer och konkreta åtgärder. Dokumentet innebär att samtliga deltagande stater har gjort ett stort antal åtaganden bland annat vad gäller kontroll av produktion, försäljning och innehav av lätta vapen. Ett flertal åtgärder syftar till att öka öppenheten kring handeln med lätta vapen, och att göra det möjligt att spåra varje enskilt vapen. Dokumentet innehåller även principer och åtgärder relaterade till lätta vapen avseende tidig varning, konfliktförebyggande, krishantering och säkerhetsfrämjande insatser efter väpnade konflikter. utbytte deltagande stater information vad gäller nationellt märkningssystem, kontroll av tillverkning, information om lagstiftning och praxis avseende exportpolitik, förfaringssätt och dokumentation samt kontroll av vapenhandlare och teknologi och förfaringssätt vid förstöring av lätta vapen. utbyter deltagande stater nu information om förfaringssätt för lagerförvaring och säkerhet, import och export av lätta vapen samt antal beslagtagna och förstörda lätta vapen. För att underlätta genomförandet av och stärka kunskapen om detta dokument har bidragit ekonomiskt till OSSE-projekt kring frågor relaterade till lätta vapen, något som i hög grad även är konfliktförebyggande. 1999 antogs det så kallade Wiendokumentet 1999 (WD99), en vidareutveckling av det tidigare Wiendokumentet 1994. Wiendokumentet innehåller militärpolitiska åtgärder som bidrar till ökat förtroende och säkerhet inom hela OSSE-området. I Wiendokumentet har alla deltagande stater åtagit sig att lämna detaljerad information om sin försvarsplanering, sina stridskrafter, dessas organisation, utrustning och aktiviteter. Den lämnade informationen verifieras med hjälp av inspektioner av geografiska områden och utvärderingar av förband. fortsätter att verka aktivt för att förbättra genomförandet av WD99 i hela OSSE-området och har under andra hälften 2003 deltagit i ett flertal aktiviteter för att kontrollera dess tillämpning. uppförandekod är politiskt bindande för deltagande stater och kan ses som ett viktigt verktyg i det konfliktförebyggande arbetet. Den skapar ett sammanhang mellan mellanstatliga normer, mänskliga rättigheter och grundläggande OSSE-principer med betoning på militärpolitiska aspekter. Kodens kärna är den demokratiska kontrollen över de väpnade styrkorna och den militära personalens rättigheter och skyldigheter. Väpnade styrkor av alla slag försvarsmakt, säkerhets- och underrättelsetjänst, paramilitära styrkor samt polis skall stå under effektiv demokratisk kontroll samt integreras i det civila samhället. Av särskild betydelse är åtagandet att utbilda militär personal i internationell humanitär rätt. Militär personal skall vara medveten om att man är individuellt ansvarig för sina gärningar i förhållande till nationell och internationell rätt, liksom befäl är ansvariga för sina order. För att stärka genomförandet av detta mycket viktiga normativa dokument har givit ekonomiskt stöd till projekt både på västra och i , med hjälp av Försvarshögskolan och Försvarsmakten. Fördraget om observationsflygningar, det så kallade Open Skies- avtalet, är ett juridiskt bindande rustningskontrollinstrument som ger de deltagande staterna rätt att genomföra observationsflygningar över varandras territorier. Fördraget är ett värdefullt komplement till de båda andra centrala verifikationsregimerna, Wiendokumentet och . Dess tillämpningsområde sträcker sig från i väst till i öst. Den grundläggande tanken bakom fördraget är att öppenhet och samarbete skapar gemensam säkerhet. Öppenheten garanteras i avtalet genom rätten att flyga över alla delar av de deltagande ländernas territorium, utan undantag. Avtalet trädde i kraft , då samtliga ratificerat fördraget. blev , som första nya land utöver de ursprungliga signatärerna, medlem efter godkännande av . genomför övningsflygningar i fördragets anda. har förberedelser genomförts för att det svenska skall bli operativt . samarbetar härvidlag nära med . utgör en hörnsten i den europeiska konventionella rustningskontrollen och begränsar innehav samt utplacering av fem kategorier av tung krigsmateriel (så kallade TLE, Skr. 2003/04:82 Equipment): stridsvagnar, bepansrade stridsfordon, artilleri, stridsflygplan och attackhelikoptrar. Avtalets övergripande syfte är att förhindra militära konflikter i . Detta sker genom att balansera och sänka nivåerna av konventionella vapen i . Sedan avtalet trädde i kraft har fler än 70 000 TLE förstörts. De stora säkerhetspolitiska förändringar som skett i gjorde det nödvändigt att förhandla fram ett anpassat vilket skedde i . Detta har dock enbart ratificerats av ett fåtal länder då Nato anser att ännu inte uppfyller sina åtaganden från , och mer vid ministermötet i , om återtagande av militär trupp och materiel från och . har dock lämnat det anpassade till duman för ratifikation. Även om inte är avtalsslutande part i , har avtalet betydelse för säkerhet genom de militära begränsningar och den öppenhet som avtalet föreskriver också i närområde. Det anpassade avtalet innehåller en klausul som möjliggör anslutning av nya stater, vilket kan ske först när avtalet träder i kraft, det vill säga när alla medlemsländer ratificerat det. 4Högkommissarien för frågor om nationella minoriteter (HCNM) inrättade 1992 posten som högkommissarie för frågor om nationella minoriteter (HCNM) för att i ett så tidigt stadium som möjligt möta de etniska spänningar som skulle kunna utvecklas till konflikter i . Högkommissariens kontor ligger i . Fjorton internationella tjänstemän arbetar vid kontoret, som leds av den svenske ambassadören . har ställt två medarbetare till förfogande. Högkommissarien fungerar som ett instrument för förebyggande diplomati genom att söka identifiera och verka för en tidig lösning av etniska spänningar som kan äventyra freden, stabiliteten och relationerna mellan deltagande stater. Högkommissarien är dock ingen ombudsman för minoritetsfrågor eller inspektör av enskilda brott mot de mänskliga rättigheterna. HCNM gör fältbesök och söker verka för dialog, förtroende och samarbete mellan parterna. Denne har varit involverad i minoritetsfrågor i många av deltagande stater, som , , , , , , , , , , , och , , , och . HCNM har även gjort en särskild studie över situationen för romer och sinti. Högkommissariens främsta verktyg är de rekommendationer som denne i enlighet med sitt mandat avger till regeringar i länder där åtgärder behövs på minoritetsområdet. Rekommendationerna handlar ofta om rätt till medborgarskap, icke-diskriminering, möjligheter att använda sitt eget språk, utbildning på minoritetsspråk samt möjligheter att delta i och aktivt kunna påverka det politiska livet. grundar sig ofta på de internationella normer som landet i fråga har anslutit sig till. För att underlätta den praktiska tillämpningen av dessa normer har HCNM låtit genomföra tre expertstudier: "Haagrekommendationerna" om utbildningsrättigheter, "Oslo- rekommendationerna" om språkrättigheter samt "Lund- rekommendationerna" om effektivt deltagande av minoriteter i nationella beslutsprocesser. Grunden till det framgångsrika sätt på vilket HCNM byggt upp sin konfliktförebyggande verksamhet är, förutom det faktum att denne baserar sina rekommendationer på gemensamma normer och åtaganden, att deltagande stater erkände att efterlevnaden av de åtaganden man gjort är legitima angelägenheter för hela OSSE-kretsen, och inte en intern angelägenhet för staten det vill säga alla länder har rätt att lägga sig i hur andra deltagande stater hanterar dessa frågor. Ytterligare tre faktorer som lett till framgång är att alla deltagande stater accepterat HCNM:s mandat och därmed dennes rätt till inblandning, att högkommissarien verkar genom så kallad tyst diplomati och regeringar därför i förtroende kan be om dennes assistans och rekommendationer för att hantera spända situationer som riskerar leda till konflikt samt att högkommissarien personligen åtnjutit starkt politiskt stöd för sitt arbete och sina rekommendationer. efter HCNM:s inrättande låg fokus framför allt på minoritetssituationerna på västra , i OSS-området och i och . I och har högkommissarien fortsatt följt frågan om integrering av de rysktalande minoriteterna och genomförandet av de respektive språklagarna. har högkommissarien fortsatt sin verksamhet i och . Utöver frågan om naturalisering av det alltjämt stora antalet icke-medborgare, har utbildningsreformen i båda länderna, och dess konsekvenser för minoritetetsbefolkningen, ägnats särskild uppmärksamhet. HCNM har fortsatt sitt engagemang för integration av den rysktalande minoriteten, särskilt i . Högkommissarien kommer att besöka och och bland annat medverka till ett seminarium i . HCNM menar att dialogen mellan myndighet och den ryska minoriteten borde förbättras. kontrovers med respektive om den ungerska lagstiftningen om ungrare i grannstaterna har, efter högkommissariens aktiva medlingsverksamhet, kunnat lösas genom bilaterala avtal. I och har HCNM samarbetat nära med berörda departement för genomförande av lagstiftningen till skydd för nationella minoriteter samt koncentrerat sin verksamhet på utvecklingen i södra i syfte att underlätta integrationen av etniska albaner inom förvaltning och polis- och rättsväsende samt för att genomföra utbildnings- och språkreformer till förmån för den albanska minoriteten. I har HCNM fortsatt sitt stöd för för att ge den albanskspråkiga minoriteten tillgång till högre utbildning samt inlett utbildningsprojekt för att förbättra grundutbildning för den albanska minoriteten. HCNM har fortsatt att finansiera och övervaka projekt för rättshjälp till minoriteter (serber) för att möjliggöra för dem att återvända till de bostäder från vilka de fördrevs Skr. 2003/04:82 konflikter. HCNM:s kanske mest omfattande aktivitet har varit inriktad på bestående av ett program för multietnisk integrering och utveckling i syfte att motarbeta statens sönderfall. Aktiviteten har omfattat språkutbildning, lagstiftningsstöd, rättshjälp samt stöd till medierna för att underlätta etnisk integration särskilt i landets armeniskspråkiga region. HCNM har också inlett verksamhet i Abchasien för att stödja FN:s ansträngningar att förhindra att området bryter sig ur . tog HCNM initiativ till en process att främja minoritetsspråksutbildning i , vilken inleddes med en expertkonferens arrangerad av HCNM tillsammans med landets president. I är HCNM aktivt engagerad i frågan om de uzbekiska och ryska minoriteternas ställning, och har upprätthållit kontakter med den uzbekiska respektive . HCNM har också besökt . Den svåra situationen för minoriteter i har föranlett HCNM att inleda utbildningsprojekt för att underlätta multietnisk integration och minska politiska spänningar.