prop · GS037 · 2004-09-17 00:00:00 — Sammanfattningsvis kan alltså förklaringen till Nato SOFA:s breda användning, inklusive som förebild för andra , ligga i det faktum att många av de deltagande länderna har tillämpat avtalet . Även de nya Nato-medlemmarna kan förväntas vilja tillämpa Natos statusavtal. SHIRBRIG undertecknades av de deltagande staterna i decem- ber 2001. Avtalet innebär att Nato och skall tillämpas av avtalsparterna beträffande SHIRBRIG-aktiviteter som äger rum på en deltagande stats territorium. Avtalet finns i bilaga 6 och dess innehåll Prop. 2004/05:7 redovisas närmare i avsnitt 6.2. EU undertecknades av medlemsstaterna . Avtalet reglerar statusen för den militära och civila personal som med- lemsstaterna sekonderar till EU:s militära personal vid högkvarter eller i styrkor som kan ställas till EU:s förfogande under krishanteringsinsatser. EU finns som bilaga 7. Avtalets innehåll redovisas närmare i av- snitt 7.2. innehåller totalt sex artiklar. I ingressen anges vilka stater som deltar i PFF-samarbetet. Där konsta- teras att styrkor från en avtalspart efter avtal kan sändas till och mottas på en annan stats område. Beslut om att sända och motta styrkor skall ske efter särskilda överenskommelser mellan de berörda parterna. PFF- avtalet reglerar statusen för sådana styrkor när de befinner sig på en an- nan parts territorium och för detta ändamål hänvisas till vad som följer av Nato (avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor), upprättat i . I artikel 1 anges att parterna skall tillämpa bestämmelserna i som om de alla vore parter i detta avtal. I artikel 2 regleras PFF- avtalets geografiska område och anges att den i Nato angivna geografiska tillämpligheten i detta sammanhang skall omfatta hela PFF- området. I övrigt innehåller avtalet bestämmelser om tvistlösning och ingående respektive uppsägning av avtalet. I Tilläggsprotokoll till avtalet mellan de stater som är parter i Nordatlan- tiska fördraget och de andra stater som deltar i Partnerskap för fred om status för deras styrkor (benämnt tilläggsprotokollet) regleras frågor om dödsstraff. Av tilläggsprotokollet följer att för det fall att en stat har domsrätt enligt avtalet, skall en stat som har biträtt tilläggsprotokollet inte verkställa en dödsdom mot medlem i styrka från någon annan stat som är part i tilläggsprotokollet. I övrigt innehåller tilläggsprotokollet endast bestämmelser om godkännande, ratificering samt ikraftträdande- bestämmelser. Nato är en överenskommelse mellan Natos medlemssta- ter som reglerar den rättsliga statusen för ett Nato-lands styrkor när de befinner sig på ett annat Nato-lands territorium. Avtalet innehåller totalt 20 artiklar och nedan följer en kort sammanfattning av några av de frågor som regleras i avtalet. Avtalet är bilagt i engelsk originalversion och i den svenska översättningen, se bilaga 5. Allmänna bestämmelser (artiklar ) Avtalets första artikel innehåller definitioner av begrepp som förekom- mer i avtalstexten, såsom t.ex. styrka, civil komponent samt sändande och mottagande stat. I artikel II slår parterna fast att personkretsen som omfattas av avtalet är skyldig att respektera den mottagande statens lagar samt att avhålla sig från bl.a. politisk verksamhet. Den sändande staten är skyldig att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa detta. I artikel III finns bestämmelser om att den sändande statens trupper är undantagna från pass- och viseringsbestämmelser och om hemsändande av utländska soldater från mottagarlandet. De är undantagna från regler i den mottagande staten om kontroll och registrering av utlänningar. I artikel IV regleras frågor om körkort och förarbevis. Reglerna inne- bär att körkort som har utfärdats av den sändande staten skall godtas även i den mottagande staten. I artikel V uttalas att den sändande statens trupper som regel skall bära uniform i den mottagande staten och att tjänstefordon skall vara försedda med tydliga nationalitetsbeteckningar. Artikel VI reglerar under vilka omständigheter medlemmar av en styr- ka får inneha och bära vapen på en mottagande stats territorium. Straffrättslig domsrätt m.m. (artikel VII) Utgångspunkten är att varje stat har domsrätt i enlighet med respektive stats lagstiftning, men det finns regler som ger den sändande staten eller den mottagande staten exklusiv domsrätt. För brott som är straffbara en- ligt den sändande statens militärlagstiftning, men som inte är straffbara i den mottagande staten, har den sändande staten getts exklusiv domsrätt. I det omvända fallet har den mottagande staten domsrätt. Om båda staterna har domsrätt har den sändande staten getts domsrätt då det handlar om brott som har begåtts av någon i den egna styrkan eller civila komponenten och som riktar sig mot den egna statens egendom och säkerhet. Den sändande staten har också domsrätt för brott som be- gåtts i tjänsten av någon ur den egna truppen. I alla andra fall har den mottagande staten företräde till att utöva domsrätt. Artikeln innehåller vidare bestämmelser om att en stat, som har företräde till domsrätten, skall underrätta den andra staten, om man väljer att inte utöva domsrät- ten. Det understryks också att bestämmelserna inte medför någon rätt för militärmyndigheterna i den sändande staten att utöva domsrätt över per- soner som är medborgare eller som har sitt hemvist i den mottagande staten, annat än om de är medlemmar av den sändande statens styrka. Den sändande staten har enligt Nato rätt att sätta upp en domstol på den mottagande statens territorium. Artikeln innehåller vidare bestämmelser om ömsesidigt bistånd med anhållanden och överlämnanden till den myndighet som har domsrätt liksom att staterna skall bistå varandra vid utredning och bevisupptag- ning samt verkställighet av utdömda fängelsestraff. mottagande staten skall underrätta militärmyndigheterna i den sändande staten om någon medlem av styrkan eller civil komponent eller anhörig har anhållits. Den sändande staten får inte verkställa ett döds- straff i den mottagande staten, om den staten saknar sådant straff för det Artikeln reglerar även frågor om rättskraft och om rättssäkerhet under Reglerna innebär att sedan en anklagad har ställts inför rätta och dom har meddelats, får denne inte lagföras på nytt inom samma terri- torium av en annan parts myndighet. Reguljära militära förband som ingår i en styrka har rätt att utöva poli- siär myndighet för att kunna upprätthålla ordning och säkerhet i de egna förläggningarna och på de egna anläggningarna. Skadestånd (artikel VIII) I artikeln ges detaljerade bestämmelser om hur olika skadeståndsanspråk Artikeln skiljer mellan skadevållande handlingar som sker i tjänsten och skador som sker utanför tjänsten. För skador på offentligt ägd egendom som används i Nato-verksamhet är huvudregeln att ingen av staterna är ersättningsskyldig mot den andra. Om det däremot handlar om skador på annan offentligt ägd egendom skall sådana ersättningskrav avgöras av en skiljeman. ing görs undantag i artikel 3 i . Enligt denna bestämmelse är parterna skyldiga att förhandla inbördes utan inblandning av någon utan- Ersättning utgår dock inte för skador av mindre omfattning som understiger ett visst bestämt belopp. När det gäller per- sonskador eller dödsfall avseende medlem av den egna krigsmakten un- der officiell tjänsteutövning föreskrivs att staterna avstår från krav mot I stället bestäms personalens rätt till ersättning i sådana fall av de nationella reglerna i den sändande staten. Om medlem av den främmande styrkan eller civil komponent i tjänsten orsakar skada för tredje man kan denne yrka ersättning vid det egna lan- dets domstolar i enlighet med de nationella reglerna. staten betalar ut ersättningen till den skadelidande. dande för den sändande staten. Enligt särskilda regler om avräkning mel- lan staterna kan den sändande staten få svara för högst av Det finns även regler för avräkning då flera stater har varit inblandade i den skadebringande handlingen. Frågan om avräkning mel- lan staterna kan i vissa fall hänskjutas till avgörande av det Nordatlantis- Från denna reglering görs undantag i artikel 3 i . Enligt denna bestämmelse är parterna som ovan nämns skyldiga att för- handla inbördes utan inblandning av någon utanförstående myndighet. Om medlemmar av en styrka eller en civil komponent utanför tjänsten orsakar skada för tredje man skall den skadelidande framställa sitt krav till den mottagande staten som fastställer eventuell ersättning enligt den Därefter underrättas den sändande staten som avgör om betalning skall ske ex och, om så är fallet, till vilket belopp. Om den skadelidande accepterar beloppet erläggs betalningen av den Bestämmelserna utesluter inte den skadelidande från att rikta ett anspråk direkt mot den som kan anses vara vållande till skadan. Om det skulle uppstå en tvist om huruvida en skadebringande handling har skett i eller utanför tjänsten skall frågan underställas en skiljedomare. Även här gör undantag av innebörd att parterna är skyldiga att förhandla inbördes utan inblandning av någon utanförstående myn- Regler om vistelsen i värdlandet (artiklar IXX) I artikel IX finns bestämmelser om villkoren under vistelsen i värdlandet. Där regleras bl.a. inköp av varor, anställningar och sjukvård. dande staten har rätt att få sjuk- och tandvård på samma villkor som mot- tagarlandets personal, om sådan vård inte kan ordnas på ett tillfredsstäl- lande sätt där styrkan är stationerad. Artikel X innehåller regler rörande beskattningen av den utsända personalen. Tullbestämmelser (artiklar XIXII) En grundläggande princip är att samma regler avseende tull gäller för den sändande statens personal som för mottagarlandets egna medborgare. Tullmyndigheterna i den mottagande staten har rätt att visitera den främmande truppen och dess bagage, genomsöka fordon och ta egendom Officiella handlingar under officiell försegling skall dock inte göras till föremål för tullinspektion. Fordon och annan utrustning för tjänsten får dock föras in och föras ut ur mottagarlandet tullfritt. personlig utrustning, möbler och fordon för personligt bruk får tas in och föras ut tullfritt. Mottagarlandet är skyldigt att tillhandahålla bl.a. driv- medel för den sändande statens tjänstefordon tull- och skattefritt. stämmelserna om skattefritt drivmedel gäller även då det är fråga om transitering av styrkor genom ett medlemslands territorium. av artikel 2 i gäller detta även vid transitering genom ett Samverkan kring utredning och bevisupptagning (artikel XIII) I artikel XIII föreskrivs att den sändande och den mottagande staten skall samverka för att förhindra att det sker överträdelser av skatte- och tullag- Staterna skall därvid biträda varandra i utredningar och vid Valutaregler (artikel XIV) Den sändande statens personal förblir underställda valutalagstiftningen i hemlandet men är även skyldiga att följa de bestämmelser som finns i den mottagande staten. Den sändande och den mottagande staten får ut- färda särskilda valutaregler för den främmande styrkan. Avtalets giltighet vid fientligheter riktade mot Nato-staterna (artikel XV) Som huvudregel är Nato gällande även om fientligheter riktas mot Nato-staterna. Parterna har dock getts rätt att, till följd av nämnda fient- ligheter, upphäva tillämpningen av en enskild artikel i avta- let varefter parterna i samråd skall komma överens om regler som kan ersätta den upphävda artikeln. Avslutande bestämmelser (artiklar XVIXX) I artiklarna XVIXX finns regler om hur man löser tvister om tolkning eller tillämpning av avtalet, om översyn av avtalet och slutligen formali- abestämmelser. Enligt allmänna folkrättsliga regler kan varje stat som regel endast utöva domsrätt inom det egna territoriet. Detta följer av staternas suveränitet. Den svenska regeringsformen bygger således på förutsättningen att rätt- skipning och förvaltning i skall fullgöras av svenska myndighe- ter. Främmande länders myndigheter kan alltså inte utan vidare utöva några maktbefogenheter på svenskt territorium. Detta gäller även om maktutövningen riktar sig mot det främmande landets egna medborgare. Enligt 10 kap. 5 § fjärde stycket regeringsformen kan emeller- tid under vissa förutsättningar överlåta förvaltningsuppgift till bl.a. en främmande stat eller en internationell organisation. Om förvaltningsupp- giften innefattar myndighetsutövning måste ett sådant beslut fattas an- tingen i den ordning som gäller för grundlagsändring eller med kvalifice- rad majoritet. I samband med att undertecknade och anslöt sig till PFF-samarbetet lämnades en reservation mot den möjlighet avtalet läm- nar för utländsk stat att utöva domsrätt på svenskt territorium. Reserva- tionen har följande lydelse: anser sig inte vara bunden av artikel 1 i avtalet mellan de stater som är parter i Nordatlantiska fördraget och de andra stater som deltar i Partnerskap för fred om status för deras styrkor i den utsträckning som denna artikel hänför sig till bestämmelserna i artikel VII i avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor, som ger de sändande staterna rätt att utöva domsrätt inom en mottagande stats territorium, när är mottagande stat. Reservationen inbegriper inte de åtgärder som vidtas av militärmyndigheterna i en sändande stat, vilka är trängande nödvändiga för att upprätthålla lugn och ordning inom styrkan, jfr SÖ 1997:51. Som skäl för reservationen anges i förarbetena (jfr prop. s. 31, bet. 1995/96:FöU04 s.1011) främst att jurisdiktionsbestämmelser- na är tänkta att reglera rättsliga förhållanden inom ramen för ett betydligt mera långtgående samarbete än Partnerskap för fred där den sändande staten skulle ha en styrka permanent förlagd i den mottagande staten. Vidare framhålls att det i Nato inte finns någon bestämmelse som hindrar den sändande staten från att döma till dödsstraff då den utövar sin domsrätt, utan endast ett förbud mot verkställighet av ett sådant straff på den mottagande statens territorium. Redan meddelandet av en dödsdom på svenskt territorium bedöms i propositionen strida mot 2 kap. 4 § re- geringsformen enligt vilken dödsstraff inte får förekomma. Reservationens innebörd redovisas närmare i avsnitt 8.2.1. En vidgad tillämpning av Regeringens bedömning: bör kunna ligga till grund även för andra fall av internationellt militärt samarbete och internationell kris- hantering än övningsverksamhet inom ramen för Partnerskap för fred. Den svenska tolkningen av bör alltså vidgas. bör tolkas så att det är tillämpligt varje gång en person som är militär eller civil och som tillhör en militär styrka, eller anhörig till en sådan person, efter inbjudan, befinner sig på en annan avtalsparts territorium. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet av de instanser som har yttrat sig, bl.a. Kammarrätten i , , Justitiekans- lern, , , Totalförsvarets forsk- ningsinstitut, Försvarshögskolan, och Juridiska fa- kultetsstyrelsen vid ställer sig positiva till bedömning- en. delegation vid Nato delar framför allt synen om att den svenska tillämpningen inte får vara snävare än vad avtalet tillåter. Sveri- ges ständiga representation vid den Europeiska unionen anser att ett vid- gat tillämpningsområde på ett positivt sätt skulle bidra till samarbetsmöj- ligheterna inom partnerlandskretsen och därmed ytterligare stärka Sveri- ges totala möjligheter till ett aktivt deltagande i internationellt fredsfräm- jande samarbete. Försvarsmakten bedömer att en bredare tillämpning av kommer medföra synnerligen positiva effekter på myndighe- tens internationella arbete, avseende bl.a. utbyten och övningar med and- ra länder för freds- och säkerhetsfrämjande insatser/samarbeten. Skälen för regeringens bedömning: Alltsedan slut har deltagande i fredsfrämjande samarbete, både bilateralt och mul- tilateralt, ökat på ett påtagligt sätt. PFF är ett viktigt exempel, men även samarbetet inom EU och samarbeten som SHIRBRIG och Nordcaps (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support) utgör tyd- liga exempel på denna utveckling. Den nu angivna utvecklingen är mycket positiv och bidrar till att stärka förutsättningarna för fred och säkerhet i vår omvärld. I samband med det allt ökande samarbetet med andra länder har regeringen och dess myn- digheter som direkt deltar i denna typ av samarbete kunnat notera beho- vet av en enhetlig avtalsreglering av den deltagande personalens rättsliga status när den befinner sig i ett annat land. Statusavtalens stora betydelse i dessa sammanhang har redogjorts för i avsnitt 4. När antog 1996 och genomförde lagändringar med anledning av detta var utgångspunkten att endast skulle använda avtalet vid den övningsverksamhet som skulle ske inom ramen för PFF- samarbetet. Övriga parter till Nato och gör emellertid en tolkning av avtalet som möjliggör att avtalet används varje gång en person som är militär eller civil och som tillhör en militär styrka, eller anhörig, efter inbjudan, befinner sig på en annan avtalsparts territorium. Varken avtalets eller anslutningsdokumentens innehåll begränsar avta- lets tillämpningsområde. Tvärtom finns det stöd för den tolkning som våra samarbetspartners tillämpar. Skillnaden i tolkning av tillämpningsområde försvårar ett väl fungerande samarbete med andra länder och riskerar i värsta fall att leda till att vissa samarbeten aldrig realiseras. I detta sammanhang kan nämnas att regeringen tillsatte en utredning med uppgift att utreda hur den internationella militära test- och övnings- verksamheten på svenskt territorium skulle kunna utvecklas (dir. Utredningen redovisade sitt uppdrag (se betän- kandet Snö, mörker och kyla (SOU 2004:77)). vikten av att ha en enhetlig reglering av styrkornas rättsliga status. ländsk militär personal som skulle komma att delta i militär test- och öv- ningsverksamhet i förväntas begära att de omfattas av ett status- avtal som i vart fall motsvarar . Mot bakgrund av hur viktigt det är att på ett aktivt sätt deltar i krishanterings- och fredsfrämjandesamarbetet, men även i andra säker- hetsskapande samarbeten, bör den svenska synen på användningen av ändras så att den står i bättre överensstämmelse med den avtalstillämpning som våra samarbetspartners har. ationer där den svenska personalen vid tjänstgöring utomlands åtnjuter större rättigheter än utländsk personal som befinner sig i . naturligtvis av väsentlig betydelse att principen om reciprocitet upprätt- hålls mellan avtalsparterna. Det är angeläget att relationer till de andra samverkande Nato- och partnerländerna inte onödigt försvåras utan att det internationella samarbetet kan bedrivas så smidigt som möjligt. Den svenska tillämpningen bör därför harmoniseras till den allmänt vedertagna tolkningen att avtalet gäller så snart någon person som omfat- tas av avtalet befinner sig på svenskt territorium efter inbjudan av svensk PFF-samarbetet utgör bara en del av det internationella militära samar- bete som deltar i och som vi kan förväntas komma att Som det har belysts har statusavtalen en viktig funktion att fylla eftersom de redan på förhand ger svar på frågor t.ex. om hur eventuella tvister ska lösas eller hur ett skadestånd skall regleras. har en generell tillämplighet mellan avtalsparterna. personal som deltar i internationellt samarbete har samma behov av skydd oavsett om det handlar om ett samarbete inom ramen för PFF eller samarbete i någon annan form. Den avgörande förutsättningen för att avtalet skall kunna användas är att en avtalsparts styrkor, efter överens- kommelse, befinner sig på en annan avtalsparts territorium. av avtalsinnehållet som redogjorts för i avsnitten 5.15.3 innehåller PFF- avtalet i sig inte någon begränsning vad gäller verksamhet och inte heller vad gäller antal personer. Detta innebär att det inte finns formella hinder mot att tillämpa avtalet även när en militär styrka, bestående av en eller flera man, efter inbjudan, befinner sig på svenskt territorium av annat skäl än PFF-samarbetet. SHIRBRIG är ett sådant exempel, men även i andra fall av internationellt militärt samarbete kan den rättsliga statusen för personalen komma att regleras genom användning av . När kan bli tillämpligt enligt den nu angivna tolkningen? med Nato är endast tillämpligt vid militärt samarbete. Det är således endast fråga om personal som är knuten till ett partner- lands stridskrafter som omfattas av avtalen, dvs. främst militär personal. 2004/05:7 Även en person som är civilanställd i ett partnerlands stridskrafter och som följer med en styrka, som i vissa fall kan bestå av enbart en militär person, åtnjuter vissa rättigheter i enlighet med avtalet. Avtalen är emel- lertid inte tillämpliga på annan civil personal. Det kan anses rimligt att de personalkategorier som deltar i t.ex. en och samma övning, har samma rättigheter enligt gällande statusavtal. Utformandet av EU visar också att man inte gör samma åtskillnad på militär och civil perso- nal när det gäller synen på särskilda rättigheter. Detta beror bl.a. på att de tidigare rent militära insatserna på fredsfrämjandeområdet alltmer kom- mit att kompletteras med större civila inslag. och Nato är emellertid framtagna i en annan tid och för ett annat syfte, enligt skäl som presenterats i avsnitt 4. Det har inom Nato förts diskussioner om ett statusavtal för civil personal, dock utan resultat. Detta visar att och Nato inte kan anses tillämpliga på sådan civil personal som inte är knuten till ett lands stridskrafter. Det nu sagda innebär således att och Nato kan an- ses tillämpliga endast när det är fråga om personal som enligt ovan är knuten till en avtalsparts försvarsmakt. Detta gäller oavsett om arrange- manget i vilket personalen medverkar är anordnat av en militär eller en civil myndighet. Även om det är önskvärt att med Nato även täcker andra personalkategorier än de som redogjorts för kan det inte anses vara möjligt att tillämpa avtalet på ett sätt som strider inte bara mot ordalydelsen i avtalet, men också mot den gängse tillämp- ningen bland våra partnerländer. Internationellt militärt samarbete kan innefatta aktiviteter som kurser och seminarier, övningar samt olika förberedande åtgärder innan en öv- ning kan äga rum. Genomförandefasen av en övning föregås alltid av en planeringsfas, som kan pågå mellan upp till beroende på övningens karaktär och omfattning. Planeringsfasen inleds med en serie möten av konferenskaraktär, under vilka övningen planläggs. I slu- tet av planeringsfasen krävs ofta rekognoscering av övningsområdet och kontroll av befintliga anläggningar som skall användas. Om övningen skall ske inom ramen för PFF och är tänkt att genomföras i kommer utländsk militär personal och personal från Nato att vistas i Sve- rige av den beskrivna planeringsfasen utan att det pågår en övning. På motsvarande sätt kommer svensk militär personal att be- finna sig utomlands om övningen skall genomföras i ett annat land. Till det internationella militära samarbetet hänförs även t.ex. deltagan- de i utbildning. i utanför tillhanda- håller stabsofficersutbildningar, i vilka simuleringsteknik ingår som ett delmoment. Utbildningen ingår som ett led i PFF-samarbetet och riktar sig både till svensk och till utländsk militär personal. Annan utbildning som också kan omfattas av ett samarbete är t.ex. seminarier och kurser i Försvarshögskolans regi. Internationellt militärt samarbete kan vidare ta sig uttryck i att utländsk militär personal befinner sig på officiellt besök i . Utländska officerare kan också tjänstgöra vid svenska militära staber eller tjänstgöra i med stöd av ett utbytesprogram. Sådana aktivi- teter kan pågå . Utländska officerare kan också befinna sig i för att fullgöra ett materielprojekt vid t.ex. Försvarets mate- Vidare kan förbandsbesök äga rum för deltagande i t.ex. en Prop. 2004/05:7 flyguppvisning på svenskt territorium.