prop · GR03123 · 2004-03-24 00:00:00 — Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser stöder eller har inte något att erinra mot förslagen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med Remissinstanserna: har lagtekniska synpunkter I övrigt har remissinstanserna inte berört förslaget. Skälen för regeringens förslag: Järnvägsmateriel järnvägsinfra- struktur och järnvägsfordon som tillverkats före, och inte byggts om eller moderniserats efter att lagen trätt i kraft, omfattas inte av direkti- vens krav på driftskompatibilitet. Det bör därför anges i lagen att bestämmelserna om driftskompatibilitet inte gäller sådan utrustning. sådan materiel som inte är nybyggd, ombyggd eller moderniserad på sådant sätt att TSD blir tillämpliga bör, liksom för nyare utrustning, nu Prop. 2003/04:123 gällande grundläggande bestämmelser i järnvägssäkerhetslagen gälla. Dessa föreslås överförda till den nya järnvägslagen. För denna äldre järnvägsmateriel är inte EG-kontroll och EG-försäk- ran en förutsättning för tillsynsmyndighetens beslut om godkännande. Även om äldre materiel fasas ut och direktivets bestämmelser om krav på delsystem och komponenter blir gällande kommer det att under en mycket lång övergångstid finnas järnvägsutrustning som endast behöver godkännas med avseende på gällande krav enligt järnvägssäkerhetslagen. Det är därför inte lämpligt att reglera frågan enbart i en övergångs- bestämmelse. Det kan till exempel röra sig om järnvägsmateriel som konstruerats före ikraftträdandet av driftskompatibilitetsdirektiven, såsom inköpta äldre utländska järnvägsfordon som inte är ombyggda eller moderniserade, och som skall tas i bruk i efter att lagen trätt i kraft. bör i sådana fall godkänna att materielen tas i bruk efter kontroll av att denna utformats, handhafts och underhållits i enlighet endast med de allmänna säkerhetskrav som föreslås föras över till den nya järnvägslagen. Några TSD för delsystem för konventionella tåg har ännu inte utarbe- tats. Vad gäller delsystem för höghastighetståg bör dock lagen vara tillämplig på sådana delsystem som lagen om järnvägssystem för hög- hastighetståg varit tillämplig på, dvs. sådana som tagits i bruk efter . Vad gäller dessa delsystem har dock inte funnits något uttryckligt krav på myndighetsgodkännande, varför något sådant krav inte nu bör införas i efterhand för system som tagits i bruk mellan det att den lagen trädde i kraft och att den nu föreslagna lagen träder i kraft. Lagrådet föreslår att bestämmelserna om tillsynsmyndighetens god- kännande av såväl äldre järnvägsmateriel som delsystem bör behandlas samlat i lagen. Därvid bör enligt Lagrådet även stadgas att de nu nämnda delsystemen för höghastighetståg faller utanför kravet på godkännande. Regeringen delar uppfattningen att bestämmelserna om godkännande bör regleras samlat. Det framstår då dock som lämpligare att ta in undantaget för delsystemen, som lagen om järnvägssystem för höghastighetståg gällt för, som en övergångsbestämmelse till lagen. I järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) regleras frågor kring ansvar och organisation inom järnvägssystemet från ett renodlat säkerhetsperspektiv. I 3 § järnvägssäkerhetslagen görs en ansvarsmässig åtskillnad mellan drift av spårtrafik och drift av spåranläggning. Trafikutövaren svarar för drift av spårtrafik och spårinnehavaren för drift av spåranläggning. Tra- fikutövare och spårinnehavare måste enligt lagen ha tillstånd för att få bedriva verksamhet. Tillstånd beslutas av . ledning ingår som en del av driften av spåranläggning, men betraktas som en särskild verksamhetsgren som kan utföras av någon annan än Prop. 2003/04:123 spårinnehavaren. I det fallet krävs dock särskilt tillstånd för denna verk- Förutom trafikutövare och spårinnehavare finns det aktörer inom järnvägssektorn som inte ansvarar för själva driften av spårtrafiken, men som organiserar persontrafik på järnväg, nämligen trafikhuvudmän och Rikstrafiken. Dessa aktörer behöver inte uppträda som trafikutövare i järnvägssäkerhetslagens mening utan kan utföra sina uppgifter utan till- stånd av . Någon motsvarighet till detta finns inte på godstransportområdet. För att enbart organisera godstrafik på järnväg krävs således tillstånd som trafikutövare enligt järnvägssäkerhetslagen. De EG-direktiv som skall genomföras behandlar bl.a. frågor kring ansvar och organisation för järnvägsföretag eller annan som har intresse av att ansöka om infrastrukturkapacitet och infrastruktur- förvaltare. Vidare regleras de rättigheter och skyldigheter som dessa aktörer har när de verkar på järnvägsmarknaden. Ett järnvägsföretag är den verksamhetsutövare vars roll grundas på uppgiften att tillhandahålla dragkraft, det vill säga att framföra tåg på infrastrukturen. Järnvägsföretaget kan även svara för tidtabellplanering och trafikupplägg m.m., det vill säga organisera trafik, men behöver inte göra det. Järnvägsföretag får, enligt direktiv /14/EG, ansöka om infrastrukturkapacitet. Andra aktörer än järnvägsföretag, som enbart har intresse av att organisera järnvägstrafik och inte själva svara för själva åkerifunktionen, behöver också ha tillgång till infrastrukturkapacitet för att kunna utöva sin verksamhet. Dessa aktörer får, enligt direktiv /14/EG, också ansöka om sådan kapacitet enligt de förutsättningar som anges i direktivet. Infrastrukturförvaltare är den som förvaltar järnvägsinfrastrukturen och driver anläggningar som hör till infrastrukturen. I är staten den största innehavaren av järnväg och denna infrastruktur förvaltas och drivs av . I övrigt finns relativt många enskilda järnvägar som drivs och förvaltas av andra än staten. Även den aktör som förvaltar järn- vägsinfrastruktur måste uppfylla vissa grundläggande villkor för att få agera på järnvägsmarknaden. I följande avsnitt lämnas en närmare redo- görelse om dessa förutsättningar. Regeringens förslag: Tillstånd skall krävas för att bedriva verksamhet som omfattas av järnvägslagen. Tillstånd skall meddelas av den myndig- het regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten). Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Statskontoret framhåller att kraven för att beviljas tillstånd inte får bli så långtgående att de hindrar önskvärd nyetablering. och påpekar bristerna med att trafiksäkerhetskraven för järnvägsföretag och infrastruktur- förvaltare inte regleras i ett gemensamt avsnitt. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna del. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: anser att kraven på försäkring bör utredas, då dessa enligt föreningen utgör en begränsning för nyetablering. Övriga remissinstanser yttrar sig inte sär- skilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Allmänna förutsättningar för att få tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild trafik- ledningsverksamhet regleras i 4 § järnvägssäkerhetslagen. För vissa internationella järnvägstransporter krävs enligt 19 b § samma lag särskilt tillstånd, benämnt licens, som är giltig inom hela EES och i . Om en licens är utfärdad i annat land krävs därutöver ett säker- hetsintyg för att få driva järnvägstrafik i . får vid prövningen av tillstånd anpassa kraven med hänsyn till verksam- hetens art och omfattning. I fråga om drift utomlands av internationell järnvägstrafik finns, enligt direktiv /18/EG, inte någon sådan anpass- ningsmöjlighet. Bestämmelserna om krav på licens och säkerhetsintyg för vissa inter- nationella järnvägstransporter infördes i lagen för att genomföra direktiv /18/EG och artikel 11 i det numera upphävda direktivet 95/19/EG. Direktiv /18/EG anger de krav som ställs på ett företag för att få utföra järnvägstrafik. Med tillstånd avses i artikel 2 b i detta direktiv ett tillstånd (licens) som utfärdats av en medlemsstat till ett företag, enligt vilket dess ställning som järnvägsföretag erkänns. Detta tillstånd får begränsas till utförande av särskilda slags transporttjänster. De ändringar i direktiv /18/EG som gjorts i direktiv /13/EG innebär bl.a. att kravet på tillstånd utvidgas till att gälla för alla järnvägsföretag som är verksamma inom EES och i oavsett om de utför internationella transporter. Inget av de direktiv som skall genomföras i den föreslagna järnvägs- lagen reglerar förutsättningarna för att få förvalta järnvägsinfrastruktur, med undantag för att vissa särskilt angivna uppgifter inte får utföras av infrastrukturförvaltare (se nedan avsnitt 14). Direktiv /14/EG lämnar vidare öppet för medlemsstaterna att låta andra aktörer än järnvägs- företag få ansöka om infrastrukturkapacitet. Däremot anger direktivet inte vilka förutsättningar som skall gälla för att en sådan aktör skall få verka på järnvägsmarknaden. Regeringen föreslår nu att bestämmelser om järnvägar skall samlas i den nya järnvägslagen och att järnvägssäkerhetslagen skall byta namn och i fortsättningen endast gälla säkerheten vid tunnelbana och spårväg (se avsnitt 19). Järnvägssäkerhetslagens bestämmelser om tillstånd för verksamhet som drivs inom järnvägssektorn bör därför införas i järn- vägslagen. Dessa bestämmelser skall, när det gäller järnvägsföretag, anpassas efter direktiv /18/EG i dess lydelse enligt direktiv /13/EG. Det bör endast vara tillåtet att bedriva verksamhet som omfattas av järnvägslagen om tillstånd beviljats enligt de förutsättningar som anges i lagen. Vidare bör det betonas att en allmän utgångspunkt för de direktiv som skall genomföras i den nya järnvägslagen är att åstad- komma icke-diskriminerande förutsättningar och underlätta nyetablering på järnvägsmarknaden. Regeringen anser, liksom och , att lagstiftningen blir tydligare om trafiksäkerhetskraven för järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare i likhet med nu gällande rätt Prop. De krav som ställs inom järnvägssektorn när det gäller säkerhet, miljöskydd och teknisk kompatibilitet för infrastrukturer och järnvägsfordon bör därför regleras samlat i ett kapitel i den före- slagna lagen. Ytterligare krav som olika verksamhetsutövare skall upp- fylla för att få bedriva verksamhet bör regleras särskilt för respektive verksamhetsutövare. Detta tillgodoser bättre sektorns krav på en enkel och tydlig lagstiftning för järnvägar. För att få bedriva verksamhet enligt den föreslagna järnvägslagen bör verksamhetsutövaren i likhet med ansöka om tillstånd hos behö- rig myndighet, dvs. den myndighet som regeringen bestämmer (tillsyns- myndigheten). Till följd av direktiven /18/EG och 2001/14/EG införs särskilda beteckningar för vissa tillstånd. Ansökningarna skall prövas av tillsynsmyndigheten (se avsnitt 20). Den prövning som tillsyns- myndigheten har att göra skall endast avse om verksamheten uppfyller de krav som ställs i den föreslagna lagen eller i föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Olika kravnivåer kan vara aktuella beroende på vilken typ av verksamhet som skall bedrivas. Frågan om hur detta skall kunna tillgodoses inom ramen för den nya järnvägslagen är beroende av vilka möjligheter direktiv /18/EG ger i detta avseende och behandlas nedan under respektive slag av verksamhet. För att tillsynsmyndigheten skall kunna bedöma sökandens lämplighet vid tillståndsprövningen måste sökanden tillhandahålla ett tillräckligt underlag. En ansökan bör således innehålla uppgifter om bl.a. den avsedda verksamhetens omfattning, företagets organisation och tänkta funktion, vilka personer inom företaget som har från säkerhetssynpunkt viktiga befattningar samt om den materiel som skall användas i verksam- heten. De uppgifter som bör framgå av ansökan och som tillsyns- myndigheten skall ta ställning till bör närmare preciseras i föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Regeringen kan förstå de synpunkter som en del remissinstanser för fram om att för strikta krav vid tillståndsprövningen kan försvåra situa- tionen vid nyetableringar inom sektorn. Emellertid är de krav som ställs i järnvägslagen inte mer långtgående än vad som föreskrivs i EG-direkti- ven eller i nu gällande rätt. har vid prövningen att beakta att inte nyetableringar i onödan försvåras. 11.3Tillstånd att utföra järnvägstrafik Regeringens förslag: För att utföra järnvägstrafik skall krävas antingen tillstånd i form av licens och säkerhetsintyg eller särskilt till- stånd. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser stöder i princip utred- Prop. 2003/04:123 ningens förslag eller har inte något att erinra. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: För att säkerställa att tillträdesrätten till järnvägsinfrastrukturen tillämpas på ett enhetligt och icke-diskrimine- rande sätt inom hela gemenskapen infördes i järnvägssäkerhetslagen, i enlighet med direktiv /18/EG, ett krav på licens (i den svenska över- sättningen av direktivet benämnt tillstånd) för vissa företag som avsåg att bedriva järnvägstrafik. Kravet gällde för internationella samman- slutningar av företag som utförde internationell järnvägstrafik samt för företag som utförde internationella kombinerade godstransporter på järn- väg och omfattades av direktivets tillämpningsområde. Genom direktiv /13/EG utvidgas principerna för licens i direktiv /18/EG till att gälla för alla järnvägsföretag som är verksamma inom järnvägssektorn och som är eller kommer att vara etablerade inom gemenskapen. Direktiv /14/EG reglerar vidare vissa frågor om säkerhetsintyg för järnvägs- företag. Enligt detta direktiv skall järnvägsföretag innan de startar verk- samhet på en medlemsstats territorium även ha ett säkerhetsintyg utfärdat av den behöriga myndigheten i denna medlemsstat. Intyget, som utfärdas med stöd av nationella regler, skall omfatta järnvägsföretagets alla trafikområden. Eftersom direktiven delar upp tillstånd för järnvägs- företag i licens och säkerhetsintyg och reglerna för dessa i princip skall gälla alla företag som avser att utföra järnvägstrafik, bör den svenska tillståndsprövningen delas in i två skilda förfaranden ett för licens och ett för säkerhetsintyg. För att kunna utföra järnvägstrafik måste verksamhetsutövaren ha både licens och säkerhetsintyg. Licensen är gil- tig inom hela EES och, till följd av de sektorsavtal som har ingåtts mel- lan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och , även i . Detta innebär att en utländsk verksamhetsutövare som innehar licens eller motsvarande tillstånd utfärdat i det land där företaget har sitt säte och som avser att utföra järnvägstrafik i endast behöver ansöka om säkerhetsintyg för att få utföra trafik. Förfarandet för att få säkerhetsintyg behandlas nedan i avsnitt 11.3.3. En licens är således ett generellt tillstånd att utföra järnvägstrafik och utfärdas efter en kontroll av sökandens lämplighet. Licensen utgör en bekräftelse på att den sökande uppfyller vissa allmänna krav på lämplig- het som gäller för hela EES och . Till följd av den ändrade räck- vidden för direktiv /18/EG bör alla som avser att utföra järnvägstrafik i ha ett sådant tillstånd för att få bedriva verksamhet. Till skillnad mot nu gällande rätt behöver den som avser att utföra både nationell och internationell järnvägstrafik och har sitt säte i inte längre ha både tillstånd och licens vid sidan av säkerhetsintyget. För vissa företag som utför järnvägstrafik som inte är gränsöverskridande och i begränsad omfattning bör dock möjligheter finnas att bevilja ett särskilt nationellt tillstånd som endast gäller i (se nedan avsnitt 11.3.4). Det är först när ett företag har beviljats licens eller annat särskilt natio- nellt tillstånd för viss trafik som det bör betraktas som ett järnvägsföretag i den föreslagna lagens mening. En ytterligare förutsättning för att få utföra järnvägstrafik och få till- Prop. 2003/04:123 träde till järnvägsinfrastrukturen som bör nämnas i detta sammanhang är att järnvägsföretaget och infrastrukturförvaltaren skall ingå ett s.k. trafikeringsavtal. Detta avtal reglerar nödvändiga administrativa, tek- niska och ekonomiska villkor för att få bedriva trafik. Avtalen behandlas närmare i avsnitt 14.3.1. Regeringens förslag: Licens skall beviljas den som avser att till- handahålla dragkraft och utföra järnvägstrafik, har sitt hemvist eller säte i och som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomisk förmåga och gott anseende kan anses vara lämplig att tillhandahålla dragkraft och bedriva järnvägstrafik samt genom försäkring eller annat likvärdigt arrangemang har täckt den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av trafiken. En licens som är utfärdad i en annan stat inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet eller i skall gälla i . Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser stöder i princip utred- ningens förslag eller har inte något att erinra. påpekar dock att det krav på organisation som anges i utredningens lagförslag för att få licens inte överensstämmer med direktiv /18/EG. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan om licens. Skälen för regeringens förslag: bör pröva frå- gor om licens för den som har hemvist eller säte i . För att bevil- jas licens måste kontroll ske av sökandens lämplighet att bedriva verk- samhet och av verksamhetens uppläggning och organisation. Utgångs- punkten för denna kontroll bör vara de krav som gäller för att få tillstånd enligt järnvägssäkerhetslagen (jfr prop. 1995/96:192, s. 38 ff.). Dessa krav skall vidare motsvara artikel 6 i direktiv /18/EG i dess lydelse enligt direktiv /13/EG. Tillståndsprövningen bör såle- des också innefatta en ekonomisk och säkerhetsmässig prövning av företaget. Järnvägsföretaget och de som ansvarar för dess skötsel skall ha gott anseende, det vill säga inte ha dömts för allvarligare brott eller över- trädelser av regler på transportområdet, och inte ha försatts i konkurs. I fråga om aktiebolag och ekonomiska föreningar bör prövningen avse bolagets eller föreningens ledning, i fråga om handelsbolag bolags- männen och i fråga om ideella föreningar deras styrelse. Den ekonomiska prövningen skall främst avse bolaget eller föreningen, dvs. de ekono- miska förutsättningarna för att bedriva trafik. Företaget bör vidare inneha försäkring. Enligt artikel 9 i direktivet skall den som avser att bedriva järnvägstrafik nämligen vara tillräckligt försäkrad eller ha vidtagit likvärdiga arrangemang för att täcka sin ansvarsskyldighet i händelse av olyckor till följd av järnvägstrafiken. Reglerna om ansvar är emellertid olika i olika länder, vilket medför att beloppen som en försäkring eller annat likvärdigt arrangemang skall täcka för den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av tra- fiken också är olika. Därför bör endast ett grundläggande krav på inne- hav av en försäkring eller annat likvärdigt arrangemang för den skade- ståndsskyldighet som kan uppkomma i händelse av olyckor ställas vid licensprövningen (annorlunda vid prövningen av ansökan om säkerhets- intyg, se avsnitt 11.3.3). Enligt direktivet är kraven på ekonomisk förmåga uppfyllda om järn- vägsföretaget kan visa att det är i stånd att uppfylla sina verkliga och eventuella skyldigheter som bedömts föreligga på grundval av realistiska antaganden av . Kraven på yrkesmässig lämplighet är, enligt direktivet, uppfyllda om järnvägsföretaget har en driftsorganisation och de nödvändiga kunska- perna och/eller erfarenheterna för en säker och effektiv affärsmässig led- ning och övervakning. Dessutom skall den personal som arbetar med säkerhetsfrågor vara kvalificerad för dessa uppgifter. Kraven är vidare uppfyllda om personalen, järnvägsfordonen och organisationen kan garantera en hög säkerhetsnivå för de tjänster som kommer att utföras. Direktivets preciseringar av kraven kan föreskrivas i förordning. För att undvika att frågan om företagets organisation prövas mer än en gång är det endast vid licensprövningen som dessa förhållanden bör bedömas. Ansvaret för att den som skall bedriva järnvägstrafik är organi- serad på ett sätt som är godtagbart från säkerhets- och effektivitetssyn- punkt bör vila ytterst på den som driver verksamheten. Enligt järnvägssäkerhetslagen får anpassa samt- liga krav för att få tillstånd i förhållande till verksamhetens art och omfattning för företag som avser att bedriva järnvägstrafik i . Eftersom direktivet inte medger någon sådan anpassningsmöjlighet vid tillståndsprövningen för licens kan denna möjlighet inte överföras till den förslagna järnvägslagen. Eftersom det enligt direktiv /18/EG inte finns någon generell möj- lighet att tidsbegränsa en licens, bör kontrollen av denna i stället ske genom att licensen kan omprövas inom ramen för tillsynsmyndighetens verksamhet, se avsnitt 11.6 och 16.2. För att samtliga myndigheter som prövar frågor om licens skall få information om licenser som utfärdats eller återkallats inom EES och i föreskrivs i artikel 11.8 i direktiv /18/EG i dess lydelse enligt direktiv /13/EG en skyldighet för berörda tillståndsmyndigheter att informera kommissionen om dessa förhållanden. Kommissionen skall i sin tur sprida denna information till övriga stater. Hur denna informationsskyldighet skall tillgodoses i bör regleras i före- skrifter som meddelas med stöd av den föreslagna järnvägslagen. Regeringens förslag: Säkerhetsintyg skall beviljas järnvägsföretag som kan antas komma att uppfylla säkerhetskraven i lagen och i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen samt använder sådana järnvägsfordon som uppfyller lagens krav. Dessutom skall järnvägsföretagets försäkring eller annat likvärdigt arrangemang täcka den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av den trafik intyget gäller. Kraven skall kunna anpassas till verksamhetens art och omfattning. Av intyget skall det framgå hur kraven anpassats och för vilken verksamhet det gäller. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak väsentligen med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser stöder utredningens för- slag eller har inte något att erinra. påpekar emellertid att kra- vet på innehav av försäkring som fullt täcker eventuell skadestånds- skyldighet bör utredas ytterligare. påpekar att det av lagtexten bör framgå att prövningen av försäkringsvillkoret skall omfatta kontroll av att försäkringen täcker de krav som ställs i . När det gäller försäkringsbeloppet bör beloppet enligt inspektionen avvägas mellan tredje part och möjligheten för järnvägsföretaget att teckna ansvarsförsäkring. saknar ett klart uttalande att det är verksamhetsutövarna och inte Järnvägsstyrelsen som har det primära ansvaret för säkerheten. Övriga remissinstanser stöder utred- ningens förslag eller har inte något att erinra. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: upprepar sin tidigare inställning att frågan om försäkring för trafikföretagen behöver utredas ytterligare. Öv- riga remissinstanser yttrar sig inte särskilt om säkerhetsintyg. Skälen för regeringens förslag Sedan de första stegen mot en gemensam marknad för godstransporter på järnväg togs har det varit uppenbart att frågor om säkerhet utgör ett av de huvudsakliga hindren för en mer öppen järnvägsmarknad. Olika natio- nella säkerhetskrav och därmed olika säkerhetsföreskrifter för järnvägen är huvudorsaken till att internationella järnvägstransporter fortfarande huvudsakligen sköts på det traditionella sättet, nämligen av nationella järnvägsföretag som lämnar över tåg och ansvar vid gränserna. För när- varande finns det olika nationella strategier, mål och metoder för järn- vägssäkerhet. Tekniska standarder med krav på personal och lednings- organisation varierar från medlemsstat till medlemsstat och förfarandet att godkänna järnvägsfordon eller att certifiera personal eller järnvägs- företag har inte anpassats till behovet av ett integrerat europeiskt järn-