prop · GS031d10 · 2004-09-20 00:00:00 — Det finns vissa skillnader mellan män och kvinnor vad gäller vårdutnyttjande och uppfattning om vården. Kvinnor gör fler läkarbesök i primärvården än män. Enligt den s.k. Vårdbarometern är kvinnor mer nöjda med väntetiden för operation eller behandling än män. I ULF-undersök- ningarna (SCB:s undersökningar om levnadsförhållanden) rapporterar en större andel kvinnor än män att de blivit felaktigt eller orättvist behandlade av sjukhus eller läkare. I enlighet med den tillgänglighetssatsning som beskrivs under avsnitt 3.5.1 i Insatser utanför politikområdet har avstämningar mellan staten och skett . Avstämningarna visar att samtliga landsting arbetar med att förbättra sin tillgänglighet och att positiva effekter uppnåtts. De tillgänglighetssatsningar som landstingen gör är ofta en kombination av långsiktiga strukturförändringar och kortsiktiga punktinsatser. ligger dock på de långsiktiga åtgärderna. De mer kortsiktiga insatserna utgörs ofta av inhyrd extrapersonal samt av uppköp av vård från annan vårdgivare. Dessa åtgärder vidtas för att avhjälpa akuta köproblem. De mer långsiktiga åtgärderna utgörs t.ex. av uppbyggnad av ny verksamhet, öppnande av ny klinik eller avdelning, satsningar på nya administrativa rutiner och nya former för organisering av arbetet. En hel del resurser läggs också på att förbättra informationen till allmänheten om väntetider och valmöjligheter. Insatser görs också i syfte att underlätta informationsutbyte mellan olika vårdgivare. Satsningarna har fått till följd att köerna på många håll kortats och att nya och effektivare arbetsrutiner införts. Satsningarna har också fått till följd att tillgänglighetsproblematiken hamnat i fokus och att samtliga landsting nu aktivt arbetar med åtgärder för att förbättra tillgängligheten. Bestämmelserna om innebär att allvarliga skador, sjukdomar och tillbud som inträffar i hälso- och sjukvården skall rapporteras till . En patient som skadas i samband med behandling eller liknande åtgärd inom hälso- och sjukvården (inklusive tandvården) kan söka ersättning för skadan från patientförsäkringen. Antalet inkomna har ökat något 2003 jämfört med de två föregående åren. Den relativa fördelningen av mellan olika verksamhetsområden är i stort sett oförändrad jämfört med föregående år. En skillnad är dock den stora minskningen av från psykiatrin. rapporterar en klart nedåtgående trend inom detta område . Antalet anmälningar till () har ökat 2003 jämfört med föregående år. Det gäller både anmälningar från och från allmänheten. Antalet beslutade disciplinpåföljder är dock relativt oförändrat. En ökning kan också noteras beträffande anmälda patientskadeärenden och inkomna klagomål till landets patientnämnder, framför allt avseende bemötande inom primärvården. har fått i uppdrag av regeringen att följa upp och utvärdera den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU5, 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 2000/01:53) och det avtal om utvecklingsinsatser inom vården och omsorgen som staten slutit med och . presenterade sin tredje uppföljning av landstingens arbete med nationella handlingsplanen. konstaterar i årsrapporten att samtliga landsting följt utvecklingsavtalets krav på lokala handlingsplaner och årlig uppföljning av dessa. Företrädare för landstingen har också visat aktivt intresse i samband med de uppföljningsbesök som gjort i varje landsting . För sju landsting har handlingsplanen inneburit att utvecklingen av hälso- och sjukvården stimulerats, för elva landsting har handlingsplanen naturligt integrerats i det reguljära utvecklingsarbetet och för tre landsting har den haft mer marginell betydelse. samlade bedömning är att handlingsplanens intentioner i viss omfattning realiserats. Framsteg har t.ex. gjorts när det gäller tillgängligheten till primärvården, beträffande personalens kompetens och läkarmedverkan i vården och omsorgen om äldre samt för barn och ungdomar med psykisk ohälsa. Mer bekymmersam är utvecklingen avseende läkartätheten i primärvården, möjligheten för medborgarna att välja en fast läkarkontakt, utvecklingen av mångfalden av vårdgivare och för äldre med psykisk ohälsa. har i uppdrag att fortlöpande ta fram underlag för bedömningen av hälso- och sjukvårdens behov av läkare och sjuksköterskor. Myndigheten bedriver uppdraget inom det nationella planeringsstödet (NPS). skall rapportera de bedömningar myndigheten gör av den aktuella situationen. rapport av hälso- och sjukvårdens situation är den andra resultatredovisningen. Den innehåller bl.a. en fördjupad studie av tillgången till specialister i allmänmedicin. konstaterar att det totala antalet specialister i allmänmedicin ökade 2001 från drygt 4 200 till cirka 4 900 personer. bedömer att antalet specialister i allmänmedicin som är sysselsatta i hälso- och sjukvården sannolikt kommer att fortsätta öka. kommer dock pensionsavgångarna inom specialiteten att öka vilket innebär att ett årligt tillskott om 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 cirka 300350 specialister efter 2008 behövs för att bibehålla antalet allmänläkare på en fortsatt önskvärd nivå. (Fammi), en ideell förening som bildades som en följd av den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU5, rskr. 2000/01:53), har bedrivit en fortsatt aktiv verksamhet. Framför allt har betydande arbete lagts ner på att etablera och utveckla Fammis webbplats. De s.k. Fammidagarna har utvecklats och förutom ST-läkare har ytterligare yrkesgrupper, t.ex. undersköterskor och läkarsekreterare, haft konferenser som anordnats av Fammi. Fammi har vidare tillsammans med landstingen utarbetat ett förslag till struktur för kompetensutveckling inom landstingens primärvård. Processen mot att utveckla teamgemensam fortbildning har initierats. Så kallade audits för bl.a. sjukskrivning och kronisk obstruktiv lungsjukdom har genomförts och i stort sett alla yrkesgrupper planerar audits. Statskontoret lämnade slutredovisningen av sitt uppdrag att granska Fammis verksamhet. Rapporten ligger till grund för diskussionerna mellan staten, och om Fammis fortsatta verksamhet. Statskontorets utvärdering visar att en rad insatser genomförts inom ramen för Fammis uppdrag. Fammi har bl.a. bidragit till ökade kunskaper om brister och behov inom primärvården för olika yrkesgrupper, genom seminarier bidragit till insatser riktade till teamet samt genom s.k. Fammidagar och olika projekt bidragit till insatser för fortbildning. Fammi har vidare genom sin webbplats, nätverk och projekt bidragit till kunskapsutveckling och ökade kontakter. Statskontoret konstaterar att verksamheten breddats och att den riktar sig till fler yrkesgrupper . Verksamheten riktar sig även till teamet i primärvården. Omfattningen av dessa insatser är dock fortfarande för liten enligt Statskontoret. Vidare anser Statskontoret att en ideell förening bör ses som en tillfällig lösning och att, om statens åtagande skall vara långsiktigt, alternativa former för organiseringen bör övervägas. Statskontoret konstaterar dock att verksamheten bedrivits och att det för flera av Fammis aktiviteter inte finns någon naturlig alternativ utförare. Vid ett fortsatt statligt åtagande bör uppdraget, enligt Statskontoret, avgränsas och preciseras. har i olika sammanhang utvärderat psykiatrin. I en rapport (Utredning av händelserna i och och dess möjliga samband med brister i bemötande och behandling inom den psykiatriska vården och verksamhet) redogör styrelsen bl.a. för att det begränsade antalet slutenvårdsplatser och tillgången till akut vård, förmedlad av specialister, sannolikt medför risk för att patienter inte får den vård de skulle behöva, särskilt i det akuta skedet. Andra bristområden som uppmärksammats är långsiktig och systematisk uppföljning av patienter med svåra, kroniska psykiska sjukdomar. Dessutom framhålls att uppsökande verksamhet borde ske i större utsträckning. Brister avseende samverkan mellan huvudmän, vårdnivåer och vårdgivare har också uppmärksammats. Den nationella psykiatrisamordnaren inkom till med skrivelsen En översikt av dagsläget inom svensk psykiatri. Psykiatrisamordnaren skriver att en översiktlig genomgång av situationen inom svensk psykiatri visar att tillgången på vård- och stödinsatser inte svarar mot målgruppens behov. Problem med tillgänglighet, behovstäckning och utbud av insatser är mer omfattande i storstäder och i små kommuner än i övriga delar av landet. I storstäderna finns en större andel personer som lider av allvarlig psykisk sjukdom eller har psykiska funktionshinder. De problem som kan finnas i små kommuner är orsakade av att befolkningsunderlaget är för litet för att kommunerna skall kunna tillhandahålla ett differentierat utbud av insatser och kunna subspecialisera verksamheten. Psykiatrisamordnaren skriver att ambitionsnivån måste höjas beträffande användningen av moderna metoder och kunskapsbaserade insatser, effektivt resursutnyttjande, samverkan, uppföljning och jämförelser av resultat, samt levnadsförhållanden för psykiskt funktionshindrade. Psykiatrisamordnaren anser att det i det rådande ekonomiska läget är nödvändigt med ett statligt engagemang för att stimulera kommuner och landsting till nödvändiga prioriteringar och satsningar för målgruppen. I detta sammanhang framhålls också nödvändigheten av att en statlig satsning matchas med en jämförbar motprestation från kommuner och landsting. utkom med rapporten och stöd till patienter med schizofreni en kunskapsöversikt. Här klargörs bl.a. att 1 5002 000 personer insjuknar i i en psykos och att en mindre del av dessa får diagnosen schizofreni. Livstidsrisken för att insjukna i schizofreni är vilket betyder att omkring 70 000 svenskar under sin livstid kommer att insjukna i schizofreni. I finns det 30 00040 000 personer som behöver samhällets insatser på grund av schizofreni eller liknande psykossjukdom. Schizofreni drabbar kvinnor och män i samma utsträckning, men debuterar tidigare bland män. Det finns också skillnader mellan kvinnor och män vad gäller prognos och förlopp. I kunskapsöversikten redogörs vidare bl.a. för utredning, diagnostik och behandling vid schizofreni. avvecklades som myndighet . En rapport över nämndens verksamhet överlämnades till (S2004/1923/HS). Av rapporten framgår att 2 042 personer ansökt om steriliseringsersättning. Av dessa beviljades 1 591 personer ersättning. Av de sökande var 1 521 kvinnor. Av dessa fick 1 210 () bifall. 521 män har sökt ersättning, varav 381 () fick bifall. En stor andel av dem som har fått ersättning steriliserades . Nästan hälften av kvinnorna och av männen var underåriga vid tiden för steriliseringen. Över hälften av dem som fått ersättning har varit intagna på institution av något slag. Ansökningar om steriliseringsersättning kan riktas direkt till regeringen. Regeringen har, eftersom det är möjligt att ansöka om ersättning hos , fattat beslut om ersättning ex i ett antal fall. Sådana ansökningar skall även fortsättningsvis behandlas av regeringen. Kostnaderna för läkemedelsförmånerna uppgick till , en ökning jämfört med föregående år . Detta är den lägsta utvecklingstak- 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 ten , med undantag då förmånssystemet förändrades. Den låga ökningstakten beror till stor del på införandet av utbyte av läkemedel på apotek i kombination med att patenten på ett antal storsäljande läkemedel löpte ut . Enligt analyser uppgick besparingen av landstingen står för av kostnaderna avseende läkemedelsförmånerna, beräknas reformen ha inneburit minskade kostnader för landstingen på jämfört med om reformen inte hade genomförts. I volym ökade antalet dygnsdoser , en jämförelsevis låg siffra som också bör ha bidragit till den relativt låga kostnadsutvecklingen . Utvecklingstakten 2004 var ännu lägre än 2003 och uppgick till . Enligt en rapport från står kvinnorna för av läkemedelskostnaderna. Kvinnornas högre andel av kostnaderna beror till stor del på att det finns en större andel kvinnor bland de äldsta åldersgrupperna, vilket är den grupp som konsumerar jämförelsevis mest läkemedel. Totalt förskrivs av alla dygnsdoser till kvinnor. Att det förskrivs mer läkemedel till kvinnor kan delvis förklaras av vissa könsspecifika förhållanden, men även bortsett från detta förskrivs det mer läkemedel till kvinnor än till män. Diagram 3.3 Utveckling av kostnaderna (exklusive moms) Nominella kostnader, miljoner kr Reala kostnader enligt KPI priser 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 Införandet av utbyte av läkemedel på apotek har inneburit att en omfattande priskonkurrens har uppstått. fattade över 5 500 beslut om ändring av pris. Den övervägande delen av dessa beslut rör prissänkningar som marknadsförande företag ansökt om. 2003 sjönk det genomsnittliga priset för produkter där utbyte kan förekomma med . I genomsnitt har prisnivån på läkemedel totalt sett sjunkit med . Det är ännu för tidigt att uttala sig om huruvida nedgången i utvecklingstakten för kostnaderna för läkemedelsförmånerna kommer att vara bestående och att reformen därmed har genererat ett trendbrott. redogör i sin rapport analys och prognos att kostnadsutvecklingen kommer att dämpas även kommande år. Oavsett om ett trendbrott föreligger eller ej så har den prispress som reformen medfört skapat ett nytt utgångsläge som kommer att fortsätta att bidra till en lägre läkemedelskostnad även kommande år. Patienternas kostnader för läkemedel, egenavgifterna, var lägre än föregående år vilket innebar att egenavgiftsandelen, egenavgifter i förhållande till summan av förmånerna plus egenavgifter, sjönk från 21,4 till . Tabell 3.5 Kostnader för läkemedel i relation till de totala kostnaderna för hälso- och sjukvård samt patienternas egenavgiftsandel, 20002003 (inkl moms) Andel av totala hälso- och 1Som andel av Förmån + Egenavgift 2Avser receptfria humanläkemedel som säljs över disk Källa: , Nationalräkenskaperna, SCB Vid analys av läkemedelsförsäljningen kan skönjas att det har skett en förskjutning i försäljningen från dyrare till billigare läkemedel. Det är första gången en sådan utveckling har kunnat urskiljas vanligtvis brukar trenden vara en över- gång från billiga äldre läkemedel till nya, dyrare läkemedel. Landstingens arbete för att uppnå en rationell och kostnadseffektiv läkemedelsanvändning har troligen också haft effekt på kostnadsutvecklingen, så även decentraliseringen av budgetansvaret. Vidare har samtliga landsting minst en fungerande läkemedelskommitté. Kommittéernas uppdrag är i första hand att verka för en säker och kostnadseffektiv läkemedelsanvändning. utvärdering av läkemedelskommittéernas arbete visar att förskrivningen har påverkats i positiv riktning av det arbete som kommittéerna har bedrivit. Bland annat gäller det förskrivningen av antibiotika samt vissa läkemedel mot högt blodtryck och läkemedel mot magsår. Läkemedelskommittéerna bedriver aktiviteter för att påverka förskrivningen och användningen av läkemedel. Förskrivarna påverkas genom framtagande och spridning av en årlig baslista över rekommenderade läkemedel samt genom olika typer av utbildnings- och utvecklingsaktiviteter. I anges även att ungefär hälften av läkemedelskommitté- erna har arbetat med fortbildning inom området läkemedel och äldre. Några enstaka kommittéer har tagit på sig ansvaret för att planera och genomföra s.k. läkemedelsgenomgångar på sjukhem och andra boendeformer för äldre. har på regeringens uppdrag utvecklat indikatorer som kan användas för att mäta och följa kvaliteten i läkemedelsanvändningen hos äldre. Dessa indikatorer kan bl.a. användas vid läkemedelsgenomgångar i äldreboenden. Den genomsnittliga kostnaden per invånare avseende läkemedelsförmånerna uppgick till (, 2002). I det landsting som hade den högsta förmånskostnaden per invånare uppgick kostnaden till vilket är högre än det landsting som hade den lägsta kostnaden per invånare, . Förklaringar till kostnadsvariationerna mellan landstingen när det gäller läkemedelsförmånerna kan delvis härledas till skillnader i befolkningssammansättning, dvs. ålder, socioekonomiska variabler etc., samt förekomst av sjukdomar som kräver särskilt dyr läkemedelsbehandling. Det är dock sannolikt att även andra faktorer kan påverka kostnadsskillnaderna mellan landstingen. presenterade en uppföljning avseende läkemedelsanvänd- ningen hos befolkningen (Läkemedelsförsäljningen i analys och prognos). har, på primärkommunnivå, undersökt ett antal faktorers eventuella samband med läkemedelsförmånskostnaderna i respektive kommun. De fem faktorer som visade positivt signifikanta samband med läkemedelsförmånskostnaderna var ohälsotal, andel personer , andel med eftergymnasial utbildning, invånare per kvadratkilometer, samt benägenhet att använda nya läkemedel. Dessa fem faktorer förklarar, enligt uppföljning, sammantaget av variationen mellan kommunerna. Läkemedelsförmånernas kostnadsnivå per invånare i ett landsting är således beroende av flera faktorer och det är, utan att beakta helheten i det enskilda arbete med läkemedel, svårt att bedöma huruvida i fråga kan sägas ha en låg eller hög läkemedelsförmånskostnad. För att förbättra kvaliteten i läkemedelsstatistiken har genomfört insatser för att samordna arbetet med att kvalitetssäkra läkemedelsstatistik. Vidtagna insatser har återrapporterats till regeringen och har bl.a. bestått av att olika begrepp som används för uppföljning av läkemedelsanvändning har analyserats och definierats. En av flera förutsättningar för att kunna bedöma den övergripande nivån och utvecklingen avseende kvaliteten inom svensk hälso- och sjukvård är att ha tillgång till väl definierade indikatorer. Utvecklandet av sådana indikatorer är ett omfattande arbete som bedrivs på såväl nationell som internationell nivå. Det huvudsakliga syftet med indikatorerna är att utvärdera och förbättra den nationella sjukvårdens kvalitet. Genom att driva detta arbete också på internationell nivå förbättras emellertid möjligheterna att utbyta erfarenheter och göra kvalitetsjämförelser länder emellan. deltar aktivt i detta utvecklingsarbete i flera internationella organ, bl.a. inom och , men arbetar också på det nationella planet bl.a. via . För att även fortsättningsvis kunna utvärdera och ytterligare förbättra svensk hälso- och sjukvård är det av stor vikt att utvecklingsarbetet avseende kvalitetsindikatorer fortsätter på bred front, inte minst att internationell erfa- 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 renhet och kunskap tas tillvara och samordnas med det nationella arbetet. Det är uppenbart att de traditionella, kvantitativa måtten i form av antal läkarbesök, vårdtillfällen och vårddagar inte på ett rättvist sätt speglar hälso- och sjukvårdens egentliga prestationer. Prestationen består inte av läkarbesöket i sig utan snarare i resultatet av detsamma, dvs. vilken patientnytta som skapas i form av bättre hälsa, mindre smärta osv. Det samlade resultatet, eller prestationen, av en sjukvårdande insats (dvs. den medicinska respektive den patientupplevda kvaliteten m.m.) finns inte samlade inom ramen för ett och samma uppföljningssystem. bedriver , i samarbete med och , ett arbete med syfte att utveckla uppföljningsmöjligheterna av hälso- och sjukvårdens prestationer, InfoVU- projektet. Ett av syftena med projektet är att hälso- och sjukvårdens prestationer i större utsträckning skall följas upp och utvärderas ur ett patient- och kundorienterat perspektiv snarare än som , ur ett producentperspektiv. I syfte att skapa en uppföljningsbar och rättvisande bild av vad den svenska hälso- och sjukvården egentligen åstadkommer är utvecklingsarbete av den typ som bedriver ytterst viktigt. Mer än hälften av landstingen och regionerna planerar att förändra strukturen på sin sjukvårdsorganisation. Det bärande skälet är viljan att komma till rätta med den ekonomiska obalansen. Huvudlinjen i förändringarna är en fokusering på närsjukvård, i kombination med en koncentrerad och centraliserad specialiserad sjukhusvård. Den slutna vården på sjukhus fortsätter att minska vad gäller antalet patienter, vårdtillfällen och vårddagar. Antalet vårdtillfällen per invånare minskade . En förklaring är att fler åtgärder utförs i öppna vårdformer. Antalet läkarbesök ligger kvar på samma nivå som 1999, med en liten förskjutning mot primärvård i förhållande till specialiserad vård. gjordes av alla läkarbesök hos privata vårdgivare med offentlig finansiering. Den tidigare ökningen av andelen läkarbesök i den privata vården har saktat av markant . Det finns stora regionala skillnader när det gäller andelen läkarbesök i privata vårdformer. Trots den relativt dystra ekonomiska bilden för landsting och kommuner, visar analyser av 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 data från och hälsodataregister fortsatt positiva trender när det gäller tillgången till evidensbaserad vård och behandling vid stora folksjukdomar, såsom hjärtinfarkt, stroke, diabetes och gråstarr. Likaså visar många av de analyserade områdena successiva förbättringar av vårdens medicinska resultat. Dock kvarstår problem med stora regionala variationer vad gäller tillgång till och användning av vetenskapligt etablerade behandlingsmetoder. Likaså är variationerna när det gäller användning av läkemedel mycket omfattande. De regionala skillnaderna kan i de flesta fall bara delvis förklaras med skillnader i befolkningens hälsa och vårdbehov. Motsvarande till synes omotiverade skillnader i praxis förekommer även i andra länder. Skillnader beträffande lokala resurser och prioriteringar kan vara en förklaring. Skillnader i kunskaper, attityder och uppfattningar hos vårdgivare kan också ha stor betydelse. Inom området tillgänglighet har åtgärderna i handlingsplanen lett till att något mer än hälften av patienterna tycker att det är lätt att komma fram till vårdcentralen på telefon, en förbättring i de flesta landsting jämfört med . Däremot har väntetiderna till läkarbesök varit oförändrade . Vad gäller fast läkarkontakt angav av befolkningen att man hade en fast läkarkontakt vid en vårdcentral. Det är stora variationer mellan landstingen och det är fortfarande en minoritet av landstingen som i praktiken uppfyller den lagstadgade skyldigheten att erbjuda invånarna en fast läkarkontakt. Antalet specialister i allmänmedicin har ökat och antas fortsätta öka , men inte i samma takt som målsättningen i den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU5, rskr. 2000/01:53). När det gäller förutsättningarna att öka läkartätheten i primärvården tycks rekryteringsläget för specialister i allmänmedicin ha förbättrats . Beträffande vård och omsorg om äldre klargörs i uppföljning av den nationella handlingsplanen att tillgången på personal med hälso- och sjukvårdskompetens har ökat i kommunerna . Vidare framhålls att landstingen arbetar med att förbättra samverkan med kommunerna och att förekomsten av lokala samverkansavtal mellan vårdcentral och kommun, vilka reglerar läkar- medverkan i särskilda boendeformer, också har ökat. Erfarenheter från tillsynsarbete visar dock att innehållet i avtalen kan utvecklas. framhåller vidare att tillgängligheten till läkare under jourtid måste förbättras så att patienterna, vid en försämring , nätter och , inte behöver åka till sjukhusens akutmottagningar. I uppföljningen klargörs också bl.a. att det trots den lagstadgade skyldigheten att upprätta vårdplaner för patienter som skrivs ut från sjukhus, men som behöver insatser från antingen eller kommunen, saknas sådana för många patienter. Vad gäller psykisk ohälsa är det svårt att få en samlad bild på landstingsnivå av hur landstingen förbättrar sina insatser för barn och ungdomar och äldre personer med psykiska funktionshinder. Satsningar inom ramen för den nationella handlingsplanen förefaller liksom tidigare i första hand genomföras för barn och ungdomar. Endast i hälften av landstingen redovisar man särskilda insatser för psykiskt funktionshindrade.