prop · GR03135 · 2004-04-28 00:00:00 — Förvaltaren företräder även i övrigt nätföretaget i de angelägenheter som omfattas av förvaltningen, om inte annat följer av andra stycket eller 7 §. Förvaltaren får bara ta upp sådana lån som krävs för den löpande verksamheten och som kan finansieras med de löpande intäkterna . Innan förvaltningstiden bestämts skall den anses vara . Förvaltaren får, efter tillstånd av nätmyndigheten, även ta upp andra typer av lån. Tillstånd skall meddelas om lånet är till gagn för den framtida verksamheten vid anläggningen och inte står i missförhållande till de ekonomiska förutsättningarna för denna verksamhet. Innan nätmyndigheten beslutar i tillståndsfrågan skall nätföretaget ges tillfälle att yttra sig. 13 § Medel som förvaltaren har hand om för anläggningens förvaltning skall hållas skilda från andra medel. 14 § Medel som inte behöver avsättas för förvaltningen skall förvaltaren betala ut till nätföretaget. Tvister om förvaltarens skyldigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. 15 § Om förvaltaren inte kan få tillräckliga medel till förvaltningen genom löpande intäkter och lån får nätmyndigheten, på ansökan av förvaltaren, ålägga nätföretaget och, i förekommande fall, ägaren till anläggningen att ställa ytterligare medel för förvaltningen till förvaltarens förfogande. Beslutet skall grundas på vad som är skäligt med hänsyn till behovet av ytterligare medel och nätföretagets och ägarens ekonomiska förhållanden. Om nätföretaget överlåter den nätkoncession som avser den tvångsförvaltade anläggningen kvarstår nätföretagets betalningsskyldighet enligt beslut som har meddelats enligt första stycket innan koncessionen har övergått till den nye koncessionshavaren. Om ägaren till den tvångsförvaltade anläggningen överlåter denna kvarstår ägarens betalningsskyldighet enligt beslut som har meddelats enligt första stycket innan äganderätten har övergått till den nye ägaren. Detta gäller dock bara om ägaren inte har nätkoncession för den tvångsförvaltade anläggningen. Om det finns skäl för det, får nätmyndigheten, på ansökan av nätföretaget eller, i förekommande fall, anläggningens ägare besluta att en betalningsskyldighet som beslutats enligt första stycket inte längre behöver fullgöras. 16 § Nätföretaget får inte ta upp lån utan förvaltarens tillstånd. Tillstånd skall meddelas om lånet inte nämnvärt påverkar möjligheterna att bedriva en tillfredsställande förvaltning av anläggningen. Tvister om nätföretagets rättigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. 17 § Förvaltaren skall låta nätföretaget ta del av det räkenskapsmaterial som gäller anläggningen i den omfattning som krävs för att nätföretaget skall kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet mot det allmänna eller som nätföretaget i övrigt behöver i sina kontakter med annan. Tvister om förvaltarens skyldigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. 18 § Förvaltaren skall för varje räkenskapsår lämna en skriftlig redovisning av sin förvaltning till nätmyndigheten. lämnar sitt uppdrag skall en redovisning för den gångna delen av räkenskapsåret lämnas. skall översända en kopia av redovisningen till nätföretaget. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela ytterligare föreskrifter om förvaltarens redovisning. 19 § Om nätföretaget vill klandra redovisningen, skall talan väckas mot förvaltaren vid fastighetsdomstolen från det att nätföretaget tog emot redovisningen av nätmyndigheten. Om nätföretaget som grund för sin talan åberopar en omständighet som inte hänför sig till en viss redovisning, får talan väckas från det nätföretaget tog emot den redovisning som lämnats med anledning av att förvaltarens uppdrag upphörde. Ett nätföretag som inte gör vad som sägs i första stycket har förlorat sin rätt till talan, om inte förvaltaren har gjort sig skyldig till brottslig gärning. 20 § Länsrätten skall i ett beslut enligt 2 § första eller andra stycket fastställa ett arvode till förvaltaren. Arvodet skall bestämmas till ett visst belopp per kalenderår. Arvodet skall anses utgöra en kostnad i den verksamhet som omfattas av tvångsförvaltningen. 4 kap. Övriga bestämmelser Ny innehavare av nätkoncessionen 1 § Om nätkoncessionen för en elektrisk anläggning som har ställts under särskild förvaltning övergår på någon annan, upphör beslutet om särskild förvaltning att gälla. 2 § Länsrättens beslut att, enligt 1 kap. 3 § meddela ett förvaltningsföreläggande, att, enligt 2 kap. 3 § tredje stycket, godkänna ett ingivet förvaltningsavtal och att, enligt 1 kap. 3 § andra stycket, förordna att en elektrisk anläggning skall ställas under förvaltning av en särskild förvaltare gäller . Länsrätten får även när det gäller andra beslut enligt denna lag förordna att de skall gälla . 3 § Om det finns skäl för det får länsrätten förordna att en elektrisk anläggning skall ställas under förvaltning av en särskild förvaltare för tiden intill dess att länsrätten har avgjort frågan om särskild förvaltning. 4 § Mål om särskild förvaltning enligt denna lag skall prövas skyndsamt. 5 § Tillsynen över förvaltarens efterlevnad av denna lag och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndigheten. 6 § har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. 7 § får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. 8 § Länsrättens beslut enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 9 § Beslut av nätmyndigheten enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . 2. om staten, med stöd av 1 kap.5 § lagen (2004:000) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar, löser in den eller de Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 13, 16 och 18 §§ ellagen (1997:857) skall ha följande lydelse. En nätkoncession skall meddelas , om den avser linje, , om den avser linje, och , om den avser och , om den avser Om det finns särskilda Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det, skäl eller om sökanden begär det, anledning av återkallelse av en nätkoncession enligt 18 § första stycket 2 eller 3 får inte sträcka sig längre än den återkallade En nätkoncession får inte överlåtas En nätkoncession får inte överlåtas Vid prövning av en ansökan om Vid prövning av en ansökan om överlåtelse av nätkoncession skall överlåtelse av nätkoncession skall 10 § tillämpas. 10 § tillämpas. vid prövning av en ansökan om enligt 18 § första stycket 2 eller 3. En nätkoncession skall återkallas helt eller delvis, 1. om en ledning eller ett ledningsnät inte längre behövs för en säker elförsörjning, 2. om koncessionshavaren i väsentlig mån inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt villkor i nätkoncessionen, 3. om koncessionshavaren inte längre uppfyller villkoren enligt 10 § andra stycket första meningen för att inneha nätkoncessionen. Frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndigheten. Avser nätkoncessionen en utlandsförbindelse, prövas dock frågan om återkallelse av regeringen. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet och regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar, 2.lag om ändring i ellagen (1997:857). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar 1 kap. 4 § Med bestämmelserna avses att reglera omfattningen av länsrättens beslut om särskild förvaltning i sådana fall då ett nätföretag, som i väsentlig mån brister i fullgörandet av sina skyldigheter enligt ellagstiftningen, innehar flera nätkoncessioner. Enligt vad som anförs i lagrådsremissen (avsnitt 5.4) skall utgångspunkten i dessa fall vara att beslutet inte skall ges större omfattning än som krävs för att uppnå syftet med den särskilda förvaltningen. Detta föranleder t.ex. att, om misskötseln bara är hänförlig till anläggning som används med stöd av en av koncessionerna, beslutet om särskild förvaltning skall omfatta endast den anläggningen. Ett beslut som gäller en del av anläggningarna skall dock kunna fattas bara på villkor att den samlade förvaltningen av samtliga anläggningar inte försvåras i nämnvärd omfattning. Uppfylls inte villkoret måste beslutet avse alla anläggningarna. Enligt Lagrådets mening skulle den sålunda avsedda innebörden komma klarare till uttryck om paragrafen omformulerades och gavs förslagsvis följande lydelse. Om ett beslut om särskild förvaltning riktas mot någon som innehar mer än en nätkoncession och bristerna enligt 2 § första stycket inte gäller samtliga anläggningar, skall beslutet bestämmas att avse endast anläggning till vilken bristerna är att hänföra. Beslutet skall dock ha avseende på samtliga anläggningar, om det krävs för att den samlade förvaltningen av dessa anläggningar inte skall försvåras i nämnvärd omfattning. 1 kap. 5 § Liksom enligt bostadsförvaltningslagen kan enligt första stycket inlösen ske endast om tvångsförvaltning äger rum men en tillfredsställande förvaltning sannolikt inte kan åstadkommas etc. kan bli aktuellt bl.a. när en anläggning är i dåligt skick och behöver upprustas kraftigt, som enligt uppgift vid föredragningen tariffen för el bestäms med hänsyn till anläggningar som sköts normalt, och eftersom nätföretaget i de aktuella fallen inte sällan kan tänkas sakna medel för behövliga investeringar, kan det inte vara ovanligt, i de fall där lagen överhuvudtaget aktualiseras, att det genast kan konstateras att en tillfredsställande tvångsförvaltning inte kommer att vara möjlig att genomföra. Lagrådet menar därför att det borde övervägas att införa en möjlighet till inlösen av anläggningen utan att den först behöver ställas under tvångsförvaltning. I författningskommentaren framhålls att, medan huvuddelen av lagens bestämmelser riktar sig mot koncessionshavaren, regeln om inlösen alltid riktar sig mot anläggningens ägare, även om annan (nätföretaget) innehar koncessionen och missköter anläggningen. Eftersom detta inte utan vidare är klart och det i och för sig hade varit möjligt att i stället ha en regel om inlösen av nyttjanderätten till anläggningen och överföring av nyttjanderätten till en tredje man (jfr 12 kap. 36 § jordabalken), förefaller det lämpligt att det i slutet av första stycket tilläggs från ägaren. Enligt tredje stycket gäller i fråga om inlösen expropriationslagen i tillämpliga delar, dock med undantag för 4 kap. 2 §. I författningskommentaren anförs att det innebär att värdet av anläggningen vid beräkningen av löseskillingens storlek skall anses belastat med den negativa inverkan tvångsförvaltningen har på anläggningens marknadsvärde. är emellertid knappast något företag för vars genomförande anläggningen tvångsvis tas i anspråk; med företag i expropriationslagens mening torde avses företag som är fristående från expropriationen och som i sig påverkar expropriationsobjektets värde. Det nämnda undantaget kan m.a.o. knappast någonsin bli aktuellt (lika lite som motsvarande undantagsbestämmelse i bostadsförvaltningslagen), varför undantaget bör utgå. Lösenbeloppet bör helt enkelt bestämmas till vad en tredje man i konkurrens med andra spekulanter kan antas vara beredd att betala för anläggningen. Rubriken närmast före 3 kap. 4 § Rubriken till denna och de följande paragraferna är mindre väl vald. Förvaltarens rättigheter eller snarare hans behörighet behandlas framför allt i 12 § och följande. En bättre rubrik före 4 § vore Allmänt om förvaltningen eller Förvaltarens uppgifter m.m. 3 kap. 5 § I denna paragraf anges att nätmyndigheten på ansökan av förvaltaren får besluta om särskilda villkor för förvaltningen, om sådana behövs. I författningskommentaren anförs att förvaltaren normalt får sköta förvaltningen självständigt i enlighet med de bestämmelser som angetts i lagen men att det kan uppstå situationer då särskilda villkor behöver meddelas, t.ex. om nätföretaget går i konkurs och en viss samordning måste ske i förhållande till konkursförvaltaren. (Jfr 10 § Lagrådet tvivlar på att några särskilda föreskrifter behöver meddelas Frågan huruvida konkursen är ett skäl för att tvångsförvaltningen skall upphöra borde bedömas enligt 3 kap. 3 §. tvångsförvaltningen fortsätter trots konkursen, måste utgångspunkten vara att konkursboet inträder i nätföretagets rättigheter, dvs. att få redovisning och ett eventuellt överskott från förvaltningen. mån konkursboet drabbas av nätverksföretagets skyldigheter (se framför 15 §) borde bedömas enligt allmänna civilrättsliga Dessa innebär att konkurstillgångarna (se 3 kap. skall fördelas enligt förmånsrättslagen konkursboets skulder och konkurskostnaderna betalats. Härvidlag får konkursförvaltaren inte ådra boet skulder genom fortsättning av rörelsen i vidare mån än som framgår av 7 kap. 8 § konkurslagen. I sak är det också svårt att se att t.ex. den som har en fordran i konkurs på grund av leverans av elektrisk utrustning generellt skulle behöva godta att konkurstillgångarna tas i anspråk enligt 15 § för att leverera el enligt gamla och nya avtal. Under alla förhållanden måste det vara uteslutet att nätmyndigheten skulle få en befogenhet att utan begränsning meddela särskilda villkor som påverkar fördelningen av tillgångarna i konkursen. Om nätföretaget går i konkurs, ligger det närmast till hands att anläggningen tvångsinlöses, varvid lösenbeloppet inte sällan blir , varefter ett nytt företag vid behov skapat genom allmänna medel förvärvar anläggningen från staten. Ifall det inte kan visas att det finns andra situationer, där nätmyndigheten skulle behöva gå in med villkor som utfyller lagens bestämmelser, borde bestämmelsen i förevarande paragraf utgå. Se vidare vissa kommentarer i anslutning till 13 §. 3 kap. 8 § Paragrafens andra stycke innebär att en gäldenär, som fått en underrättelse om beslutet om tvångsförvaltning, inte kan betala en skuld som hänför sig till den berörda anläggningen till nätföretaget så länge förvaltningen pågår (jfr 20 § bostadsförvaltningslagen). Bestämmelsen ger intrycket att en gäldenär, som är i ond tro om tvångsförvaltningen men som inte fått den nämnda underrättelsen, kan betala till nätföretaget med befriande verkan. Detta framstår som någorlunda naturligt såvitt gäller privatpersoner som abonnerar på el (jfr 16 § konsumentkreditlagen) men är generöst i förhållande till näringsidkare. Enligt allmänna regler blir betalning från den sistnämnda kategorin till nätföretaget inte befriande redan om gäldenären hade skälig anledning att misstänka att nätföretaget inte längre hade rätt att uppbära betalningen (se 29 § skuldebrevslagen). En e contrariotolkning av bestämmelsen är emellertid inte nödvändig, varför lagbestämmelsen trots det anförda kan ges den föreslagna utformningen. 3 kap. 9 11 § I fråga om tvistprövningsreglerna i dessa paragrafer hänvisas till Lagrådets synpunkter under 4 kap. 8 och 9 §§. 3 kap. 12 § Paragrafen innehåller den grundläggande regeln, att förvaltaren i princip företräder nätföretaget i de angelägenheter som omfattas av förvaltningen. Vissa undantag finns i 7 § samt i 12 § andra stycket. Frågan om ett lån krävs för den löpande verksamheten och om det kan finansieras med de löpande intäkterna kan vara svår att bedöma för tredje man. Som Lagrådet yttrade rörande 11 § bostadsförvaltningslagen (prop. s. 138) bör en tredje man i god tro kunna åberopa ett sådant avtal mot nätföretaget (jfr 8 kap. 35 § första stycket aktiebolagslagen). 3 kap. 13 § I denna paragraf anges att medel, som förvaltaren har hand om för anläggningens förvaltning, skall hållas skilda från andra medel. Utan att det klargörs i remissen kan man utgå från att medlen i första hand skall avskiljas från förvaltarens egna medel. En mer komplicerad fråga gäller hur förvaltaren skall förhålla sig till medel som nätföretaget innehar vid förvaltningens början och som intjänats tack vare anläggningen. Omfattas dessa ovillkorligen av förvaltningen med stöd av 12 § första stycket andra meningen (trots första meningen), eller kan förvaltaren begära att få ut sådana medel bara ifall de löpande intäkterna och lån inte förslår till förvaltningen (se 15 § första stycket första meningen)? Övervägande skäl synes tala för den sistnämnda tolkningen, men saken förtjänar att klar-läggas. I 21 § bostadsförvaltningslagen anges, efter en bestämmelse motsvarande den i 3 kap. 13 § i det remitterade förslaget, att medel som tagits om hand av förvaltaren och avskilts ej får utmätas för annan skuld än sådan som är hänförlig till tvångsförvaltningen och att de ej heller ingår i fastighetsägarens konkurs. Skälet till att en motsvarande bestämmelse inte upptagits i det remitterade förslaget saknas i remissen. I motiven till 21 § bostadsförvaltningslagen anges att målsättningen med förvaltningen skulle spolieras, om avsatta medel kunde utmätas för fastighetsägarens skulder eller dras in i en eventuell konkurs. Lagrådet ställer sig frågande till denna bestämmelse (se 3 kap. 3 § konkurslagen). Den innebär exempelvis att den som levererat olja till en fastighet, med verkan att hyresgästerna inbetalat hyran, vid fastighetsägarens konkurs skulle sakna rätt att få utdelning ur hyresintäkterna även om dessa skulle avse förfluten tid. I stället skulle hyresintäkterna, även om fastighetsägaren är i konkurs, gå till fortsatt drift som inte ligger i borgenärernas gemensamma intresse (se 7 kap. 8 § konkurslagen). Lagrådet har svårt att se varför en misskötsel av fastigheten skulle via tvångsförvaltning leda till en sådan avvikelse från förmånsrättslagens och konkurslagens regler. Skulle hyresbetalningen vara gjord i förskott, är läget däremot ett annat. Om hyresbetalningen sedan fastighetsägaren gått i konkurs gjorts till konkursboet, måste detta antingen returnera betalningen eller erbjuda fullgott boende (jfr 63 § fjärde stycket köplagen). Om hyresbetalningen gjorts till fastighetsägaren innan denne försatts i konkurs, så mottogs betalningen visserligen inte med redovisningsskyldighet, men eftersom en nyttjanderättshavare har rätt att kvitta en konkursfordran mot en exekutiv förvärvares hyreskrav (se 12 kap. 47 § utsökningsbalken) och därmed rimligen även mot en fordran som tillkommer hyresvärdens konkursbo, ligger det i konkursboets intresse att se till att nyttjanderättshavaren får full valuta för sin förskottsbetalning. Sammanfattningsvis anser Lagrådet att andra meningen i 21 § bostadsförvaltningslagen är för generellt formulerad och att det därför är en fördel att bestämmelsen inte har någon motsvarighet i det remitterade förslaget. 3 kap. 14 § Motsvarande bestämmelse i 21 § bostadsförvaltningslagen innehåller en skälighetsbedömning, där fastighetsägarens intresse av att få uppbära medel vägs mot behovet i den fortsatta förvaltningen (ej finnes böra avsättas). I SOU 2001:73 (s. 168 f.) anges att anläggningsinnehavarens intresse av avkastningen skall kunna beaktas. Den föreslagna lagtexten ger emellertid inget utrymme för en sådan prövning. Den bör därför jämkas, såvida inte det kan anföras något bärande skäl till att denna tvångsförvaltningslag skall ha annat innehåll. I fråga om den föreslagna tvistprövningsregeln hänvisas till Lagrådets synpunkter under 4 kap. 8 och 9 §§. 3 kap. 15 § I denna paragrafs första stycke anges att nätföretaget om löpande intäkter och lån inte lämnar tillräckliga medel för förvaltningen kan åläggas att ställa ytterligare medel till förvaltarens förfogande. Bestämmelsen framstår som rimlig om nätföretaget återfår en förbättrad anläggning, men den är anmärkningsvärd, eftersom den kan tvinga en näringsidkare att fortsätta med en icke lönande verksamhet, låt vara att bestämmelsen begränsas genom en skälighetsprövning. Den har dock sin motsvarighet i 13 § bostadsförvaltningslagen. En väsentlig skillnad är emellertid att, när nätföretaget inte äger anläggningen, också anläggningens ägare kan åläggas att bidra till anläggningens drift. Motiveringen i remissen är att ägaren inte kan friskriva sig från ansvaret för anläggningen genom att utarrendera den; om ägaren inte vill eller kan ta ansvaret för driften, bör han överlåta anläggningen till någon som är beredd att ta detta ansvar. En ägare, som upplåtit driften åt en nyttjanderättshavare som eftersätter underhållet trots att de löpande intäkterna i och för sig hade räckt till detta, skulle således kunna få ansvara för nödvändiga investeringar även om arrendet bestämts med hänsyn till att nyttjanderättshavaren skulle sköta Regeln framstår som principiellt synnerligen anmärkningsvärd, såvida inte anläggningens ägare står i sådant förhållande till nätföretaget att ett ansvarsgenombrott framstår som naturligt (jfr NJA 1975 s. 45). Lagrådet förordar att bestämmelsen om ägarens ansvar får utgå, liksom det tredje stycket. I paragrafens andra stycke anges att, om nätföretaget överlåter den nätkoncession som avser den tvångsförvaltade anläggningen, nätföretagets betalningsskyldighet enligt beslut som meddelats innan koncessionen övergått till den nye koncessionshavaren kvarstår. Mot denna regel finns intet att erinra. Frågan är emellertid vilken verkan en överlåtelse av anläggningen eller nyttjanderätten till denna har i övrigt. Möjligen är avsikten att 4 kap. 1 § skall läsas e contrario, vilket innebär att tvångsförvaltningen skall bestå. För denna lösning talar att tvångsförvaltningen annars lätt skulle kunna saboteras. Det vore en fördel om det genom ett förarbetsuttalande i anslutning till den paragrafen klargörs huruvida överlåtelse i sig avses inte ha den verkan att tvångsförvaltningen skall upphöra (jfr 19 § bostadsförvaltningslagen). 3 kap. 16 § Här anges att nätföretaget inte får ta upp lån utan förvaltarens tillstånd. Syftet får antas vara att nätföretaget inte genom upptagande av lån skall försämra sin förmåga att bidra till anläggningens drift enligt 15 §. Bestämmelsen är mycket långtgående. Den saknar motsvarighet i bostadsförvaltningslagen, där det i 12 § står att fastighetsägaren (bara) med hyresnämndens tillstånd får ta upp lån mot säkerhet i fastigheten. Där finns inte någon annan inskränkning i fastighetsägarens rätt att ta upp lån, som kan behövas för annan verksamhet. Lagrådet efterlyser en bärande motivering till att nätföretagets självbestämmande skall vara mer inskränkt i den nu aktuella lagen. Varken av lagtexten eller av författningskommentaren framgår huruvida förbudet mot upptagande av lån skall vara sanktionerat med en regel om att långivaren blir efterställd nätverksamhetens behov. Rimligen borde en sådan sanktion finnas, om förbudet skall ha någon effekt. Men den långivare, som varit i god tro om tvångsförvaltningen, bör utan inskränkning kunna göra nätföretaget ansvarigt för lånesumman. En oklarhet är huruvida förbudet mot upptagande av lån även omfattar förvärv på kredit. Sakliga skäl talar för detta, vilket ytterligare framhäver den stora inskränkning av nätföretagets handlingsfrihet som den föreslagna 16 § medför. För den händelse låneförbudsregleringen ändå införs och en tvistprövningsbestämmelse motsvarande den i andra stycket därför behövs hänvisas till vad som anförs nedan under 4 kap. 8 och 9 §§. 3 kap. 17 § Förvaltaren åläggs enligt bestämmelsen i första stycket skyldighet att låta nätföretaget ta del av räkenskapsmaterial avseende anläggning som omfattas av särskild förvaltning. Skyldigheten begränsas emellertid till att gälla under förutsättning antingen att räkenskapsmaterialet krävs för att nätföretaget skall kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet gentemot det