prop · GR03150d3 · 2004-06-10 00:00:00 — Liksom i är lagreglerna rörande den allmänna försäkringsavtalsrätten i en del av landets allmänna civillag. Bestämmelserna (§§ 805834) är här upptagna i lagens tjugosjunde titel under titeln försäkringsavtal, som innehåller tre sektioner: allmänna bestämmelser (I, §§805820), skadeförsäkring (II, §§ 821828) och personförsäkring (III, De allmänna bestämmelserna inleds med en definition av försäkringsavtalet. Definitionen är relativt allmänt hållen. Genom ett försäkringsavtal förpliktar sig ett försäkringsbolag att genomföra vissa skyldigheter när ett sådant tillfälle som förutsetts i avtalet inträffar och försäkringstagaren förpliktar sig att betala premien. Om inte den allmänna civillagens bestämmelser föreskriver annorlunda är lagens föreskrifter tvingande (§ 807 st. 1). Tillämpningen av utländska försäkringsvillkor kan dock kullkasta denna princip (§ 802 st. 2). Ett ingående av försäkringsavtal bygger på allmänna kontraktsrättsliga regler. Avtalet sluts genom anbud och accept. Muntliga försäkringsavtal är giltiga. Traditionellt har försäkringsavtalet ansetts ingånget när försäkringsbrevet har överlämnats till försäkringstagaren men av rättspraxis från senare år framgår att brevet snarare är att uppfatta som en bekräftelse av att avtalet har ingått. För det fall att det är försäkringstagaren som lämnar en offert och denna är skriftlig föreskrivs att om försäkringsbolaget inte har överlämnat ett försäkringsdokument till försäkringstagaren, ett försäkringsavtal skall anses slutet efter mottagandet av offerten (§ 810). Allmänna försäkringsvillkor blir då tillämpliga. Bestämmelsen är dock endast tillämplig på skadeförsäkring. Om ett försäkringsdokument innehåller föreskrifter som avviker från innehållet i en offert som lämnats av den som önskar försäkring och som är till nackdel för denne, skall försäkringsbolaget understryka detta skriftligen när dokumentet överlämnas och motparten skall ha åtminstone på sig för att komma med invändningar. Skulle försäkringsbolaget inte uppfylla denna skyldighet gäller att alla ändringar till nackdel för den som vill ha försäkringen är ogiltiga. Vad nu sagts gäller även avvikelser från standardkontrakt. Kommer inga invändningar gäller att försäkringsavtalet anses ingånget i enlighet med innehållet i försäkringsdokumentet dagen efter utgången av den tid under vilken invändningar kunde resas (§ 811). De allmänna försäkringsvillkor på vilka avtalet grundas skall infogas i det särskilda försäkringsdokumentet. Om dessa villkor har publicerats eller på annat sätt blivit allmänt bekant räcker det dock om försäkringsbolaget hänvisar dit (§ 812). Försäkring till förmån för tredje man är fullt tillåtet. Försäkring av annans intresse är också tillåtet, dock endast såvitt avser skadeförsäkring. Det är alltså inte tillåtet att ta en personförsäkring på annans liv. förfogade tidigt över en allmän försäkringsavtalslag. hade landet en sådan. Liksom i infogades reglerna från början i handelslagen (). I den då gällande civillagen var de försäkringsavtalsrättsliga reglerna blott omnämnda; en hänvisning fanns också till handelslagen. har i ny civillag: Nieuw Burgerelijk Wetboek (NBW). I denna har en ny allmän försäkringsavtalslag blivit infogad. Denna har fått uppgå som en avdel- ning 17 (Försäkring) av civillagens sjunde bok. Och består av tre kapitel. Det första innehåller allmänna regler, det andra bestämmelser om skadeförsäkring och det tredje bestämmelser om summaförsäkring. Dessa lagregler trädde i kraft och är sålunda EU:s modernaste lagstiftning på området. Det första förslaget till nya försäkringsavtalsrättsliga regler framlades för den holländska . Under de år som följde blev dessa bestämmelser visserligen inte närmare behandlade i ; en väsentlig orsak lär ha varit svårigheter att anpassa livförsäkringsföreskrifterna med den då gällande arvsrätten. Men de tillmättes ändå stor respekt och hänvisningarna till dem i rättspraxis och litteratur var legio. startade en ny revision av reglerna och framlades denna för . Om annat inte anges avser de lagrum som nämns nedan bestämmelserna i sjuttonde avdelningen av den sjunde boken i NBW. Vad som är tvingande lagstiftning och vad som inte är det framgår med tydlighet såvitt avser försäkring. Reglerna är å andra sidan inte lättillgängliga. Utgångspunkten är att alla lagregler är dispositiva. Sedan räknar lagen upp (art.1.16, art. 2.25a och art. 3.25) de lagregler från vilka avvikelser inte är tillåtna. Från vissa lagregler är varje avvikelse otillåten. Från andra är avvikelser endast förbjudna om de är till nackdel för vissa personer. Utöver trafikförsäkringen är den försäkring som måste tecknas för innehavare av jaktlicens obligatorisk för privatpersoner. I flera yrkesgrupper, exempelvis advokater, arkitekter och försäkringsagenter, krävs för medlemskap i yrkesorganisation att ansvarsförsäkring tecknats. Det är oklart om det utanför trafikförsäkringen finns något kontraheringstvång. Regler om avtals ingående saknas helt i civillagens sjunde bok. Allmänna kontraktsrättsliga regler, upptagna på andra ställen i civillagen, blir därför gällande fullt ut. är ett konsensualavtal och försäkringsbrevet är endast ett bevismedel. Den rådande uppfattningen är att ett anbud med för försäkringsbolaget bindande verkningar inte uppkommer bara för att bolaget lämnar över ett formulär till den som önskar försäkringen. I stället kan ett bindande anbud uppkomma först genom att den presumtive försäkringstagaren översänder ett ifyllt försäkringsformulär. Avtalsslutet sker när bolaget antar detta anbud. Bakom denna uppfattning om de allmänna kontraktsrättsliga reglernas tillämpning på försäkringsavtal ligger idén att ett försäkringsbolag över huvud inte kan bli bundet mot en part som bolaget inte känner närmare. Vid individuella försäkringar utan individuell riskprövning, exempelvis reseförsäkringen, har detta synsätt dock föga betydelse, varför man också här vill se ett undantag. Ett överlämnande av ett försäkringsformulär uppfattas här som ett för bolaget bindande anbud. I finns en särskild försäkringsbörs till vilken är ansluten en förening (Verenigung Nederlandes Assurantie Beurs). Den blivande försäkringstagaren eller dennes mäklare lämnar till föreningen en ifylld och av föreningen uppställd slutnota (sluitnota). De uppgifter som lämnas i denna anses vara så uttömmande att notan anses vara ett för den presumtive försäkringstagaren bindande anbud vars accept innebär att avtalet slutits. Skyldigheten enligt den europeiska lagstiftningen att införa en avkylningsperiod när det gäller livförsäkring har i respekterats på det viset att en frist har införts men endast i fall där försäkringstiden är . Regler härom har införts i försäkringsrörelselagen (toezicht verzekeringsbedrijf) . Enligt dessa skall betalda också återgå. Försäkringsbolaget har en plikt att underrätta försäkringstagaren om avkylningsperiodens innebörd och längd (art. 53). () har rekommenderat sina medlemmar att med verkan från införa en avkylningsperiod om åtminstone för alla försäkringar som har en längre försäkringstid än . Denna rekommendation begränsas emellertid av den inte skulle tillämpas vid en temporär försäkringteckning som har påbörjats före sjudagarsfristens slut, en omständighet som anses innebära att denna frivilliga avkylningsperiod i praktiken inte blir så betydelsefull som den annars hade blivit. Några formkrav på försäkringsavtalet finns inte. Reglerna om försäkringstagarens upplysningsplikt är följande. Innan försäkringsavtalet sluts skall försäkringstagaren för bolaget uppge alla omständigheter som hon eller han är eller borde ha varit medveten om och på grundval av vilka bolagets beslut beror eller kan bero i fråga om att ingå ett försäkringsavtal. Om en skadeförsäkring täcker tredje mans intresse och tredje man är känd när försäkringsavtalet ingås gäller vad nu sagts om upplysningsplikten även omständigheter som angår denne. Vid personförsäkring avseende tredje man omfattar upplysningsplikten även denna person om han eller hon uppnått ålder. Generellt gäller att upplysningsplikten inte omfattar omständigheter som försäkringsbolaget redan kände eller bort ha känt till eller som, om bolaget känt till dem, ändå inte skulle ha resulterat i ett mindre förmånligt beslut för försäkringstagaren. Om ett felaktigt eller ofullständigt svar har lämnats på en särskild fråga, får försäkringstagaren inte lita på att försäkringsbolaget var eller borde ha varit medvetet om de aktuella omständigheterna. Upplysningsplikten omfattar heller inte vissa medicinska frågor om vilka enligt Examinations Act frågor inte får ställas. Frågor om försäkringstagarens eller tredje mans eventuellt kriminella förflutna behöver endast besvaras såvitt avser och vidare endast om frågorna har ställts uttryckligen och i ordalag som inte kan missförstås. Åtskilliga begränsningar i upplysningsplikten gäller också om beslutet att meddela försäkring grundar sig på ett av bolaget utarbetat frågeformulär. Obesvarade frågor i detta formulär kan inte åberopas av försäkringsbolaget. Omständigheter som inte efterfrågats kan inte heller grunda en kränkt upplysningsplikt. Detsamma gäller otillräckliga svar på alltför allmänt hållna frågor. I alla dessa fall gäller dock undantag för det fall att försäkringstagarens handlande styrts av uppsåt att vilseleda försäkringsbolaget (art. 1.4). Försäkringsbolaget kan inte åberopa kränkt upplysningsplikt hur länge som helst. Det skall ske från upptäckten härav och det skall ske genom att bolaget meddelar försäkringstagaren och underrättar om de möjliga rättsliga konsekvenserna. Bolaget har också rätt att i två fall säga upp avtalet med resultatet att kontraktet upphör Det ena är att försäkringstagaren har handlat i avsikt att vilseleda försäkringsbolaget. Det andra är att bolaget inte skulle ha meddelat försäkringen om det känt till de rätta förhållandena. Försäkringstagaren kan i sin tur också säga upp försäkringsavtalet. Det måste ske efter mottagandet av meddelandet från bolaget eller detta på annat sätt har åberopat bristande upplysningsplikt. Vid personförsäkring kan försäkringstagaren begränsa uppsägningen till att gälla den person vars risk upplysningsplikten omfattar (art. 1.5). Den holländska lagstiftningen på området saknar sådana mer eller mindre ingående distinktioner av olika typer av tredje män som återfinns i exempelvis de italienska och spanska lagarna. På några ställen i lagstiftningen omnämns tredje man vid sidan av försäkringstagaren och sålunda mera indirekt; detta är exempelvis fallet med reglerna om upplysnings- och anmälningsplikten (art. 1.14). Det finns emellertid också bestämmelser som är direkt inriktade på tredje man. Det föreskrivs sålunda att en försäkring kan tecknas för främmande räkning vid skadeförsäkring men att detta förutsätter att annat inte avtalats (art. 2.4 st. 1). Det stadgas också att försäkringstagaren inte utan att samråda med försäkringsbolag eller tredje man kan återkalla en försäkring som ger den senare rätt till försäkringsersättning. När det gäller en förlust som redan har inträffat kan försäkringstagare och försäkringsbolag inte ens gemensamt återkalla förordnandet av tredje man i försäkringen (art. 2.4a). Särskilda regler ges också för överlåtelse eller upplåtelse av försäkrad egendom. Rättigheter och skyldigheter som följer med en försäkring som skyddar överlåtarens eller upplåtarens skyddsintresse i egendomen övergår här till köparen eller förvärvaren (tredje man). Detsamma gäller vidhängande försäkringar enligt samma kontrakt. Ingen övergång av rättigheter och skyldigheter sker om detta följer av försäljningen eller upplåtelsen eller av ett uttalande givet till försäkringsbolaget av tredje man (art. 2.5 st. 1). Kontraktet upphör efter övergången till tredje man, såvida denne inte har förklarat för bolaget att han fortsätter kontraktet. Har sådan förklaring lämnats kan bolaget från denna avsluta kontraktet med en månads varsel (art. 2.5 st. 2). som har förfallit innan tredje man förklarat att han fortsätter kontraktet skall betalas av den ursprunglige försäkringstagaren (art. 2.5 st. 3). Dessa bestämmelser om överlåtelse eller upplåtelse av försäkrad egendom gäller inte om tredje mans rätt till försäkringen och till att uppbära försäkringsersättning återkallats enligt art. 2.4a (se ovan; art. 2.5 st. 5). I tidigare nederländsk försäkringsavtalsrätt tillämpades allmänna avtalsrättsrättsliga regler och principer när det gällde preskription. Dessa medförde att anspråk på ersättning grundad på försäkringsavtal preskriberades efter anmälan om anspråket till bolaget; anmälan var preskriptionsavbrott och föranledde att en ny lika lång preskriptionstid började. I NBW har införts en självständig reglering av dessa krav. Den försäkrades rätt till försäkringsersättning preskriberas enligt dessa nya regler (art. 1.15 st. 1). Detta är en tvingande regel som inte kan frångås till försäkringsbolagets nackdel (art.1.16 st. 3). På livförsäkringsområdet gäller emellertid i stället en femårig frist (art. 3.24). ansvarsförsäkring gäller en preskriptionstid (art. 1.15 st. 1). Förändringen från enligt den äldre regleringen till enligt NBW motiverades med att regeln, låt vara inte vid företagsförsäkring, är tvingande till skillnad mot vad som gällde enligt BW, där parterna kunde komma överens om en kortare frist än , låt vara inte kortare än . På andra anspråk grundade på försäkringsavtal är de som gäller försäkringsersättning tillämpas allmänna avtalsrättsliga regler. Den treåriga preskriptionstiden beträffande försäkringsersättning börjar löpa först när den som vill göra gällande rätten till ersättning har fått kännedom om sin rätt. Vid ansvarsförsäkring räknas preskriptionstiden från den tidpunkt vid vilken den skadelidande riktat krav mot försäkringstagaren (art. 1.15 st. 1). Före NBW fanns inte några frysningsregler motsvarande de som finns i tysk rätt. I försäkringsvillkor uppställdes emellertid samma modell som i den tyska lagstiftningen. Om ett försäkringsbolag vägrade ersättning måste den försäkrade instämma bolaget till domstol; annars var anspråket förlorat. Villkor av detta slag ansågs tillåtna i rättspraxis. krävde domstolarna också att den försäkrade, på samma sätt som i tysk rätt, underrättades av bolaget om följderna av att inte respektera fristen. NBW har följt den linje som försäkringsbolag och domstolar har dragit upp när det gäller frysning av preskription. Den frist som uppställs är och förutsätter, liksom i tysk rätt, att talan anhängiggörs (art. 1.15 st. 3). Frysningen börjar som i med anmälan av anspråket till försäkringsbolaget och upphör med det negativa beskedet från bolaget till den försäkrade. Man kan förmoda att reglerna även i andra hänseenden står i överensstämmelse med vad som gäller i tysk rätt. De regler för vilka nu redogjorts rörande preskription är halvtvingande (art. 1.16 st. 2). Gruppförsäkring är helt okänd i den nederländska försäkringslagstiftningen. I det land som kanske kan uppvisa den allra äldsta försäkringstraditionen i , , realiserades den första försäkringsavtalslagstiftningen 1835. Det var en lag som dock enbart gällde sjöförsäkring och som ingenting annat var än en översättning av de första tre böckerna av den franska Code de Commerce. Andra försäkringar reglerades under inflytande av den italienska handelslagen i en lag först . Denna ersattes 1997 av en ny allmän försäkringsavtalslag, nr 2496/1997, bestående av 34 paragrafer. Dessa är indelade i fyra avdelningar. Större delen av den grekiska försäkringsavtalslagen består av regler från vilka parterna kan avvika men bara till försäkringstagarens fördel; reglerna är till övervägande delen halvtvingande. Från denna princip kan lagen göra undantag och från fall till fall föreskriva att reglerna skall vara helt tvingande. För transportförsäkring, kredit- eller garantiförsäkring, sjö- och luftförsäkring är reglerna genomgående dispositiva (art. 33 st. 1). Obligatoriska försäkringar finns men i begränsad omfattning. Förutom trafikförsäkringen gäller en skyldighet för ägare av handelsfartyg att teckna försäkring mot miljöskada orsakad av fartyget och för ägare av flygplan vid passagerartransport mot skada å passagerare och transporterade saker. Motsvarande gäller för ägare av passagerarfartyg. Plikt att teckna försäkring har också byggföretag såvitt avser konstruktionsfel i byggnationen samt researrangörer. Diskussion pågår om införande av en särskild försäkring, delvis bekostad av staten, mot skador vid jordbävning. Det enda fall av kontraheringstvång som finns avser trafikförsäkringen. En särskild procedur gäller här för den som efter flera olycksfall inte lyckas få en trafikförsäkring till rimlig premie. En särskild statlig kommission skall göra en bedömning i frågan och fastställa villkoren för försäkring. Motorfordonsägaren kan sedan i enlighet med kommissionens avgörande framtvinga ett försäkringsavtal hos en enskild trafikförsäkringsgivare. Allmänna avtalsrättsliga regler för hur avtal ingås är tillämpliga. Försäkringstagaren uppfattas normalt som anbudsgivaren, medan försäkringsbolaget är acceptanten. Det vanliga är att bolaget översänder ett formulär som den blivande försäkringstagaren skall fylla i som frågor om olika uppgifter besvaras. Överlämnandet av formuläret anses inte innebära något anbud utan är endast en inbjudan att ingå avtal. Den blivande försäkringstagare som lämnat ett anbud är bunden härav . Försäkringsavtalslagen innehåller särskilda regler för det fall att försäkringsbolagets svar är orent. Mottagaren har då en månad på sig att skriftligen påtala detta. Sker detta gäller ej avvikelserna. Kommer inget påpekande från den blivande försäkringstagaren kan försäkringen bli gällande i det skick svaret varit, men en förutsättning härför är att information härom har lämnats på särskilt sätt. anses ingånget när försäkringsbolaget lämnat sitt svar. Det är också i regel från denna tidpunkt som försäkringsskyddet inträder. Man gör skillnad mellan tre olika tidpunkter från vilka rättsverkningar inträder. Den materiella avser bundenhet vid avtalet, den formella tar sikte på försäkringsbolagets ansvar medan den tekniska avser försäkringstagarens premiebetalningsplikt. Sannolikt inspirerad av den tyska försäkringsavtalslagen har den grekiske lagstiftaren infört en avkylningsperiod för alla försäkringar. Denna löper räknat från det att försäkringsbrevet har överlämnats. Vid skadeförsäkring förutsätter ångerrätten dock att försäkringstiden är . En förutsättning för att de skall börja löpa är att försäkringsbolaget skriftligen informerat försäkringstagaren om sin ångerrätt. Försummar bolaget denna informationsplikt, förlängs avkylningsperioden så att den upphör först när gått sedan den första premien har betalats. Vid ett provisoriskt försäkringsskydd, tillkommet på försäkringstagarens särskilda begäran, bortfaller ångerrätten vid skadeförsäkring (art. 8 st. 3 lag). Ångerrätt kan föreligga om försäkringsbolaget inte uppfyllt sin allmänna informationsplikt. Inga formkrav uppställs på själva avtalet, ej heller på anbud och accept. I praktiken brukar dock den som önskar försäkring fylla i ett formulär, vari försäkringsbolaget önskar svar på olika uppgifter. skall vara skriftligt men detta är inte ett krav för giltighet, endast ett krav som gäller i bevishänseende. I försäkringsavtalslagen uppställs särskilda minimikrav på försäkringsbrevets innehåll. Regler om försäkringstagarens upplysningsplikt har upptagits i art. 3. Vid försäkringsavtalets ingående skall försäkringstagaren informera försäkringsbolaget om alla de omständigheter varom han är medveten och som objektivt sett är väsentliga för bedömning av risken. Varje relevant fråga ställd av bolaget skall besvaras. Den information och de omständigheter rörande vilka bolaget har framställt skriftliga frågor skall presumeras vara den enda grunden för fastställandet av den risk försäkringen täcker. Har bolaget väl ingått ett avtal grundat på skriftliga frågor kan det inte åberopa att speciella frågor förblev obesvarade eller att omständigheter som inte omfattats av en fråga ej har uppgetts. Inte heller kan bolaget åberopa att ett uppenbart ofullständigt svar har lämnats på en allmän fråga, såvida inte försäkringstagaren handlat i svikligt syfte. Inadekvata eller felaktiga svar på frågor kan över huvud inte åberopas, såvida de inte lämnats uppsåtligen. Det kan inträffa att information och omständigheter som objektivt sett är väsentliga för riskvärderingen inte har blivit kända för försäkringsbolaget därför att detta inte har varit möjligt: materialet har legat utanför både bolagets och försäkringstagarens kontroll. Särskilda regler har uppställts såvitt avser all försäkring utom liv- och sjukförsäkring. Bolaget är här berättigat att inom en månad från kännedom om information eller omständigheterna säga upp avtalet eller begära att det skall ändras. En uppsägning träder i kraft efter det att försäkringstagaren mottagit meddelande härom. Ett ändringsförslag är detsamma som en uppsägning om det inte accepteras inom en månad från mottagandet av detsamma, en verkan som klart skall framgå av förslaget. En uppsägning av detta slag träder i kraft en månad sedan försäkringstagaren mottagit ett meddelande härom. När upplysningsplikten väl kränkts gör lagen skillnad mellan vårdslöst och uppsåtligt handlande av försäkringstagaren. I det förra fallet gäller att följderna blir desamma som nämnts, dvs. bolaget har uppsägningsrätt men även rätt att föreslå ändringar .Uppsägningen träder även här i kraft efter mottagandet. Väsentligare är vad som gäller beträffande försäkringstagarens rätt till försäkringsersättning. Lagstiftaren har här valt prorataregeln. En förutsättning är givetvis att försäkringsfallet inte inträffat sedan en uppsägning blivit gällande. Dessa regler gäller ej liv- och sjukförsäkring. Vid uppsåtligt åsidosättande av upplysningsplikten kan försäkringsbolaget säga upp försäkringen inom en månad från kännedom om kränkningen. Uppsägningen träder i kraft. Om försäkringsfallet inträffar före denna månads utgång är bolaget befriat från varje skyldighet att utge försäkringsersättning. Lagstiftaren har också särskilt föreskrivit att försäkringstagaren vid uppsåtligt handlande är ansvarig för bolagets förluster i anledning av kränkningen. Om försäkringsvillkoren tillåter detta skall försäkringsbolaget vara berättigat att behålla som är betalda och förfallna då uppsägning av kontraktet träder i kraft eller då den försäkringsfallet inträffade. Liksom i och innehåller den grekiska försäkringsavtalslagen inledande bestämmelser rörande tredje man som är gemensamma för skade- och personförsäkring. I den grekiska lagen stadgas, liksom i den spanska, att en försäkringstagare kan handla inte bara för egen räkning utan även för tredje mans räkning. Lagens regel är att försäkringen in dubio är tagen för egen räkning. Tredje mans namn behöver ej anges vid kontraktets ingående. Den grekiska lagen innehåller dock en annan regel än den spanska när det gäller tredje mans förpliktelser. Enligt den grekiska varianten är det visserligen, liksom i , försäkringstagaren som bär alla förpliktelser som grundas på försäkringsavtalet med undantag för sådana som måste åvila tredje man med hänsyn till deras individuella natur. Men i har också tredje man de förpliktelser som har placerats på försäkringstagaren. En förutsättning för detta gemensamma ansvar är dock att tredje man fått kännedom om försäkringsavtalet och har förmågan att uppfylla de relevanta förpliktelserna (art. 9, st. 2). I detta avseende avviker reglerna från de allmänna grekiska kontraktsrättsliga regler rörande avtal till förmån för tredje man (art. 410415 i den allmänna civillagen). I övrigt är dessa senare regler i princip tillämpliga. Särskilda regler upptas i art. 12 rörande succession i försäkringsförhållandet vid skadeförsäkring, vilket torde avse överlåtelse och sannolikt även upplåtelse av försäkrad egendom.