prop · GR03160 · 2004-05-28 00:00:00 — Ett körkort kan, enligt 3 kap. 13 § körkortslagen (1998:488), bli ogiltigt på grund av återkallelse eller omhändertagande men också av administrativa orsaker såsom underlåten förnyelse av kör- kortshandlingen. En vägtransportledare bör inte få vara verksam med eskortuppdrag om han eller hon saknar gällande körkort. Detsamma bör gälla om ogiltigheten är begränsad till C-behörigheten. Hindret bör inträda som en automatisk effekt av att körkortet blir ogiltigt enligt nämnd bestämmelse i körkortslagen. Däremot bör ogiltigheten i sig inte vara grund för återkallelse av förordnandet som vägtransportledare, vil- ket innebär att verksamheten kan återupptas på nytt så snart körkortet är giltigt. I det fall ogiltigheten beror av en återkallelse på grund av brott (allmän brottslighet eller trafikbrott) eller opålitlighet i nykterhetshänse- ende, uppkommer naturligtvis frågan om det från den utgångspunkten finns anledning att ifrågasätta vägtransportledarens lämplighet och åter- kalla förordnandet. Mot bakgrund av vad som sägs i avsnitt 11.3.4 bör en körkortsåterkallelse uppfattas som en signal om eventuell olämplighet, men med tyngdpunkten på rattfylleribrott och andra nykterhetsan- märkningar samt allmän brottslighet. 11.3.6Vem skall besluta om förordnande, återkallelse och avstängning? Regeringens förslag: skall pröva frågor om för- ordnande och om återkallelse av förordnande. skall även pröva frågor om att stänga av en vägtransportledare. I bråds- kande fall får en polisman besluta om att stänga av en vägtransportle- dare för ett visst uppdrag. Ett sådant beslut skall skyndsamt anmälas till som skall pröva om avstängningen skall bestå. Förslaget i rapporten: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. väcker frågan om inte Väg- verket skulle kunna förordna vägtransportledare i stället för styrelsen. menar att polismyndigheten bör kunna för- ordna kommunala parkeringsvakter som vägtransportledare eftersom de uppdrag som dessa åtar sig torde vara av mer lokal karaktär. Skälen för regeringens förslag: Det är en rimlig utgångspunkt att prövningen av godkännande för viss verksamhet handhas av ett regionalt organ om verksamheten är sådan att den är geografiskt begränsad. Så är fallet i fråga om skyddsvakter, jakttillsynsmän med flera grupper nämnda i avsnitt 11.3.3. Endast ordningsvakter som tjänstgör inom flera polisdistrikt förordnas av en central myndighet (). Vägtransporter är till sin natur inte geografiskt begränsade. Det finns av den anledningen inte skäl att låta förordnandefrågorna hanteras av regionala organ. Från effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt anser regeringen att det är ändamålsenligt med en hantering på central myn- dighetsnivå. Valet står då mellan och . För talar ett nära samband mellan dispenshanteringen och eskortverksamheten. Regeringen gör dessutom bedömningen att den ut- bildning som krävs skall bedrivas av , se avsnitt 11.3.12. För talar att det i grunden är en polisiär verksamhet som överlämnas till annan och att vägtransportledaren enligt förslaget skall lyda under polismyndigheten i det polisdistrikt där han eller hon befinner sig under uppdraget. får vidare, genom liknande han- tering av ordningsvakter i vissa fall, anses ha särskild erfarenhet av dessa frågor. Sammantaget anser regeringen att är den myndighet . 2003/04:160 som är lämpligast att handha förordnandefrågorna, inklusive återkallelse och beslut om avstängning. Om det exempelvis av trafiksäkerhetsskäl är nödvändigt med ett beslut bör även en polisman ha möjlighet att besluta om avstängning för visst uppdrag. Ett beslut om avstängning är, som sägs i föregående avsnitt, av interimistisk karaktär och skall skyndsamt anmälas till om det har meddelats av en polisman. Om avstängningen inte redan har upphört skall styrelsen pröva om den skall bestå. Regeringen har för avsikt att inom ramen för arbetet med att renodla polisens verksamhet noggrant följa konsekvenserna av att Rikspolissty- relsen genom den föreslagna lagen får nya arbetsuppgifter. Det kan där- för finnas skäl för regeringen att återkomma i frågan om vilken myndig- het som skall ansvara för dessa uppgifter. 11.3.7Allmänna skyldigheter för vägtransportledaren Regeringens förslag: En vägtransportledare skall lyda under polis- myndigheten i det polisdistrikt där han eller hon befinner sig under eskortuppdraget och är skyldig att lyda anvisningar som en polisman meddelar. Vägtransportledaren skall inför varje eskortuppdrag lämna informa- tion om transporten till de berörda polismyndigheterna och även i övrigt underrätta berörd polismyndighet om förhållanden som rör vägtransportledarens verksamhet och som bör komma till myndighe- tens kännedom. Vägtransportledaren skall innan uppdraget påbörjas kontrollera att transporten får ske med stöd av ett beslut om dispens. Vägtransportledaren skall sträva efter att ge sådana anvisningar för trafiken att transporten kan utföras utan att annan trafik störs. Förslaget i rapporten: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot för- Skälen för regeringens förslag Av 2 § 2 polislagen (1984:387) framgår att det hör till polisens uppgifter att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten. I detta begrepp ingår trafikövervakning som således utgör en del av polisens kärnverk- samhet. Den myndighet som en vägtransportledare får utöva innebär vis- serligen inte en sådan övervakning av trafikanternas beteende, eller kon- troll av förarnas behörighet, som normalt förknippas med den polisiära trafikövervakningen. I en vidare mening kan dock vägtransportledarens uppgift att reglera trafiken hänföras till polisiära uppgifter inom trafik- området. Det faller sig därför naturligt att förmanskapet över en väg- transportledare under dennes tjänsteutövning utövas av polisen. En viktig förutsättning för att berörd polismyndighet skall kunna utöva sitt förmanskap, och för ett effektivt samarbete mellan vägtransportleda- ren och polisen, är att myndigheten hålls informerad. Vägtransportleda- ren bör därför ha en skyldighet att dels informera polisen inför varje eskortuppdrag, dels i övrigt underrätta polisen om sin verksamhet i den utsträckning som bedöms lämplig. Kontroll av den aktuella transporten Vägtransportledarens rätt att ge anvisningar för trafiken är knuten till att transporten sker med stöd av ett dispensbeslut i fråga om fordonets eller fordonstågets längd, bredd eller vikt, dvs. såväl att dispens meddelats som att den aktuella transporten håller sig inom dispensens räckvidd. I första hand ligger det därför i vägtransportledarens eget intresse att i samband med ett eskortuppdrag förvissa sig om transportens laglighet i detta avseende. Det finns också ett allmänt intresse av en sådan kontroll i syfte att undvika att transporter sker under felaktiga förutsättningar. Regeringen anser därför att det bör åligga vägtransportledaren att kon- trollera transporten innan uppdraget påbörjas. I praktiken handlar det om att vägtransportledaren skall kontrollera att det som har beslutats i fråga om transportens längd, bredd eller vikt samt villkor i övrigt såsom begränsningar i tiden, angiven färdväg och utmärkning överensstämmer med de faktiska förhållandena. Om kon- trollen visar att transporten saknar stöd i dispensbeslutet innebär det således att vägtransportledaren saknar rätt att ge anvisningar för trafiken och därför inte kan fullfölja uppdraget. I rapporten föreslås att vägtransportledaren i den situationen skall ha en i lag reglerad skyldighet att frånträda uppdraget. Regeringens bedöm- ning är dock att någon sådan skyldighet inte behöver föreskrivas. Om vägtransportledaren och transportören är överens om att transporten inte uppfyller förutsättningarna i dispensbeslutet och därför inte kan genom- föras, uppstår inga problem som behöver lösas i den föreslagna lagen. Utfallet av kontrollen kan å andra sidan vara tvistigt mellan vägtrans- portledaren och transportören och föranleda diskussioner även om avtals- rättsliga konsekvenser av vägtransportledarens ställningstagande. I det läget får det ankomma på respektive part att utan närmare reglering i den föreslagna lagen bedöma det rättsliga läget och vidta åtgärder i följd av den bedömningen. Det är givet att en vägtransportledare inte skall full- följa ett eskortuppdrag av en transport som han eller hon bedömer inte kan ske i enlighet med gällande bestämmelser. Det ligger i sakens natur att transporter av nu aktuell beskaffenhet inne- bär såväl trafiksäkerhetsmässiga risker som i större eller mindre ut- sträckning begränsningar i framkomligheten för annan trafik. Väg- transportledarens primära ansvar är att ge sådana anvisningar för trafiken att kravet på säkerhet uppfylls. Inom ramen för det ansvaret bör väg- transportledaren sträva efter att övriga trafikanters intresse av framkom- lighet inte eftersätts. 11.3.8Hinder att utföra eskortuppdrag på grund av beroende- förhållande? Regeringens bedömning: Någon regel som hindrar en vägtransport- ledare från att utföra eskortuppdrag på grund av relationen till upp- dragsgivaren är inte motiverad. Förslaget i rapporten: En vägtransportledare får inte vara anställd hos den vars fordon eskorteras eller stå i annat liknande beroendeförhållande till denne. Remissinstanserna: Maskinentreprenörerna och Svenska åkeriför- bundet avstyrker förslaget. Ingen annan remissinstans har kommenterat förslaget i denna del. Maskinentreprenörerna konstaterar att kompetensen i fråga finns inom transportnäringen och att det därför kan finnas många fördelar med att låta transportföretaget genomföra det totala transport- uppdraget. konstaterar att det är en fara att transportföretag som givits möjlighet att själva få eskortera transporter skulle missbruka sitt mandat för att på så sätt spara kostnader och vinna konkurrensfördelar. Med hänvisning till att förslaget ger myndigheterna långtgående möjligheter att med omedelbar verkan avstänga en vägtrans- portledare från uppdraget är det enligt Maskinentreprenörerna onödigt att ha en bestämmelse om jäv. Dessutom menar att möjligheterna att kringgå en sådan bestämmelse är uppenbara. Transportörerna har länge uttalat önske- mål om att eskort bör få ske i privat regi och har då förknippat det öns- kemålet med att få möjlighet att erbjuda transportköparna hela transpor- ten, inklusive eskort inom ramen för det egna företagets resurser. Förde- larna med en sådan ordning är att transportören själv råder över hela logistiken och att man själv tar ansvaret för genomförandet utan att vara beroende av utomstående. Transportföretag som skulle tillåtas genomföra transporten med egen personal skulle ha mycket starka incitament att verkligen följa reglerna med den risk det annars skulle medföra om man förlorar den konkurrensfördelen. Eftersom förordnandet föreslås vara personligt så kan det dras in, vilket naturligtvis stärker integriteten och får antas borga för att transporten genomförs korrekt. Förbundet fram- håller att man i öppnat för privat eskort utan hinder i form av jävsregler och att man är mycket nöjd med resultatet. Underlaget för kommersiellt utbud av fordonseskort bedöms av förbundet inte räcka för att locka fristående företag att satsa på denna verksamhet. Skälen för regeringens bedömning: har som skäl för för- slaget i rapporten anfört att det kan vara lätt att myndighetsutövningen utförs på enklast möjliga, mest praktiska och billiga sätt för företaget om eskortverksamheten sker inom ramen för den egna verksamheten. Av detta skulle således följa en risk för att uppdraget inte utförs på ett säkert och tillförlitligt sätt. Enligt regeringens förslag skall den som förordnas som vägtransport- ledare på motsvarande sätt som gäller beträffande ordningsvakter lyda under polismyndigheten i det distrikt där vägtransportledaren befin- Prop. 2003/04:160 ner sig under uppdraget. torde lika lite som ordningsvakternas uppvisa en enhetlighet. Flertalet kan visserligen antas komma att vara anställda inom transportföretag men även fristående vägtransportledare torde uppträda på marknaden. Det kan inte heller uteslutas att exempelvis bevakningsföretag låter ut- bilda personal för denna typ av uppdrag. En vägtransportledare kommer att befinna sig i en situation då han eller hon har flera lojaliteter. Dels är vägtransportledaren underställd polisen, dels kan han eller hon vara anställd av ett transportföretag eller ett företag som förmedlar eskortuppdrag. I sin egenskap av vägtrans- portledare skall denne lyda order från polispersonal som han eller hon skall beakta sin arbetsgivares intressen. Vidare tillkommer lojaliteten mot den som utför transporten och som således har anlitat vägtransportledaren. Det kan mot denna bakgrund inte uteslutas att det uppkommer lojalitetsproblem och det finns naturligtvis skäl att beakta dessa. I departementspromemorian Ordningsvakter och väktare (Ds 2003:50), behandlas lojalitetsproblemet beträffande ordningsvakter. I promemorian analyseras möjligheten att samtliga ordningsvakter anställs hos polisen liksom möjligheten att polisen övertar ansvaret för att förmedla ord- ningsvakter. Båda alternativen avfärdas och i stället föreslås en skyldig- het för ordningsvakter att kontakta polisen inför tjänstgöring. Motsvarande resonemang kan föras beträffande vägtransportledarna och med samma slutsats, dvs. det finns inte skäl att gå längre än att en vägtransportledare skall underrätta berörda polismyndigheter i anslutning till varje eskortuppdrag. Detta är också vad regeringen föreslår skall ingå i de allmänna åliggandena för vägtransportledaren, se avsnitt 11.3.7. Motsvarande krav finns i förslag i den till lagen anslutande förordningen. Vad nu har sagts utesluter inte en jävsregel i enlighet med förslag, men det är tveksamt om en sådan regel undanröjer lojalitetspro- blemen. Den grundläggande garantin för att uppdraget utförs på ett kor- rekt och omdömesgillt sätt är den prövning som skall föregå ett förord- nande. Därtill kommer att vägtransportledaren primärt skall lyda under polisen och att ett förordnande kan återkallas om det finns skäl för det. Det torde dessutom, som Maskinentreprenörerna påpekar i sitt remissvar, vara förhållandevis enkelt att kringgå en sådan jävsregel som föreslår. Sammantaget gör regeringen bedömningen att det inte finns tillräckligt starkt vägande skäl för en jävsregel enligt förslag. Däremot är det viktigt att verksamheten följs upp. Regeringen utesluter därför inte initiativ i frågan om en uppföljning skulle peka på missförhållanden i detta avseende. Regeringens förslag: En parkeringsvakt kan förordnas som vägtrans- portledare enligt de förutsättningar och krav som anges i den före- slagna lagen om vägtransportledare. Bestämmelsen i 8 § lagen (1987:24) om parkeringsövervakning m.m. upphävs. De förordnanden enligt den sistnämnda lagen som gäller vid tiden för upphävandet, skall få fortsätta att gälla på längst . Förslaget i rapporten: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I rapporten föreslås dock en ny bestämmelse i lagen (1987:24) om kom- munal parkeringsövervakning m.m. med innebörd dels att kommunen kan besluta att parkeringsvakter får tas i anspråk för eskortuppdrag, dels att den föreslagna lagen skall gälla de parkeringsvakter som utför sådana uppdrag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot för- slaget. menar dock att förslaget bör förtydligas så att det klart framgår dels att förordnandet för en parkeringsvakt att vara vägtransportledare skall återkallas om han eller hon inte längre uppfyller villkoren, dels att återkallelse skall meddelas av kommunen. Kommunen framhåller också, liksom , vikten av att det klart framgår att en kommun inte är skyldig att tillhandahålla parkerings- vakter för eskortverksamhet. Maskinentreprenörerna menar att det kan finnas en risk med kommunala monopol, där kommunerna hänvisar till lokalkännedom som en nödvändighet för att få eskortera dispenstrans- porter på det kommunala vägnätet. ser positivt på möjligheten att parkeringsvakternas arbetsområde vidgas. Skälen för regeringens förslag Av rapportens förslag till lag om eskorttjänst framgår att den parkerings- vakt som, enligt vad som sägs i 8 § lagen (1987:24) om par- keringsövervakning m.m., förordnats att ge anvisningar för trafiken skall ha rätt att ge sådana anvisningar vid eskort. föreslås en ny paragraf i lagen om parkeringsövervakning m.m. som innebär att bestämmelserna i lagen om eskorttjänst skall vara tillämpliga på par- keringsvakter som utför eskortuppdrag. Ställda mot varandra framstår förslagen som motsägelsefulla. Rapporten i övrigt klargör dock att av- sikten är att en parkeringsvakt som avser att utföra eskortuppdrag skall vara förordnad enligt den föreslagna lagen och därvid uppfylla de krav som ställs. Utgångspunkten för resonemanget i rapporten rörande parkeringsvak- ternas ställning och befogenheter, liksom för det föreslagna tillägget i lagen om parkeringsövervakning m.m., är att det förordnande som kan lämnas enligt 8 § i lagen om parkeringsövervakning m.m., inte ger parkeringsvakten någon självständig rätt att ge anvisningar för trafiken. Enligt 7 § lagen om parkeringsövervakning m.m. kan kom- munen efter samråd med polismyndigheten besluta att parkeringsvakter får tas i anspråk för att biträda polismän vid fullgörande av trafiköver- vakningsuppgifter. Enligt 8 § får den myndighet som regeringen be- stämmer förordna en parkeringsvakt som utför trafikövervakningstjänst att ge anvisningar för trafiken. Ett sådant förordnande meddelas av polismyndigheten enligt 4 § förordningen (1987:26) om parkeringsvakter i kommuner. Bakgrunden till dessa bestämmelser redovisas i avsnitt 11.2.3. Det är bara parkeringsvakter i som har förordnats och det finns 47 förordnanden. De gäller tills vidare men enbart inom . I betänkande SOU 2002:70 har de nämnda bestämmelserna tolkats så, att kommunen och polisen har en möjlighet att komma överens om att parkeringsvakter skall biträda poli- sen vid trafikövervakning, både vad gäller i förväg beordrade trafikkon- troller och andra uppgifter såsom eskortering av transporter för vilka sådan eskort föreskrivits. Utredningen konstaterar dock att förarbetena till 7 § lagen om parkeringsövervakning m.m. prop. 1998/99:91 inte nämner möjligheten för polisen att ta i anspråk parkeringsvakt för eskort. Regeringen konstaterar för sin del att det i propositionen över huvud taget inte görs någon koppling mellan 7 och 8 §§. Varje fråga behandlas för sig. Eskortverksamheten berörs endast i anslutning till 8 §, med ut- gångspunkt från att permanenta den då pågående försöksverksamheten i genom att lösa den ekonomiska frågan och att in- föra en möjlighet för parkeringsvakter att ge anvisningar för trafiken. Vad som sägs beträffande 7 § är fristående från det resonemanget. Slutsatsen är att det råder viss oklarhet om gällande rätt på detta om- råde. Regeringen menar dock att det är fullt möjligt för parkerings- vakter att, på uppdrag av polisen, självständigt utöva eskortverksamhet efter förordnande att ge anvisningar för trafiken. Parkeringsvakternas ställning i förhållande till den föreslagna lagen Enligt regeringens mening skall fordonseskort som utförs av annan än polisman kräva förordnande enligt den föreslagna lagen. En parkerings- vakt skall därmed inte kunna förordnas för sådan verksamhet med stöd av 8 § lagen om parkeringsövervakning m.m. Eftersom den bestämmelsen infördes med avseende på eskortverksamheten, anser regeringen att den har spelat ut sin roll och därför bör upphävas. Regeringen anser det dock rimligt att ett förordnande som gäller vid tiden för upphävandet skall få fortsätta att gälla i enlighet med sitt innehåll, dock längst . har under beredningen av ärendet förklarat sig inte ha några invändningar mot en sådan lösning. Regeringens förslag: beslut enligt den nya lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. En polismans beslut om avstängning skall inte få överklagas. Ett beslut enligt den nya lagen gäller om inget annat anges i beslutet. Förslaget i rapporten: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I rapporten finns dock inget uttryckligt förslag om förbud att överklaga en polismans beslut om avstängning och inte heller något förslag rörande verkställigheten av beslut. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot för- slaget. Skälen för regeringens förslag: skall enligt försla- get meddela beslut i ärende som avser ansökan om förordnande som vägtransportledare, återkallelse av sådant förordnande och att stänga av en vägtransportledare. Enligt 22 a § förvaltningslagen (1986:223) är huvudregeln att beslut av en förvaltningsmyndighet överklagas till all- män förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs för överkla- gande till kammarrätten. Regeringen anser att den ordning bör gälla för beslut enligt den nya lagen. När det gäller en polismans beslut att stänga av en vägtransportledare för visst uppdrag föreslås att skall pröva om avstängningen skall bestå. Om avstängningen inte redan upphört när skall pröva frågan, är den enskilde garanterad en överprövning av polismannens beslut. Det finns därför ingen anledning att polismannens beslut skall få överklagas. Alla beslut som meddelas enligt lagen bör gälla , om inget annat sägs i beslutet. Regeringens bedömning: En författningsreglerad tystnadsplikt för vägtransportledare är inte nödvändig. Förslaget i rapporten: I rapporten föreslås en bestämmelse om tyst- nadsplikt för vägtransportledare beträffande sådana uppgifter om en- skilds ekonomiska förhållanden och förhållanden av betydelse för rikets säkerhet, som vägtransportledaren fått kännedom om under uppdraget. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot för- slaget. Skälen för regeringens bedömning: I sekretesslagen (1980:100) finns bestämmelser om handlingssekretess och tystnadsplikt i det all- männas verksamhet. En närmare avgränsning av lagens tillämpningsom- råde görs bl.a. i 1 kap. 6 § där det föreskrivs vilka personer som omfattas av sekretessregleringen. Således gäller ett förbud att röja eller utnyttja en sekretessbelagd uppgift för person som på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan lik- nande grund för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndig- hetens verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften. Behovet av tystnadsplikt för andra personkategorier kan enligt förarbetena till sekre- tesslagen tillgodoses genom lagstiftning vid sidan av sekretesslagen eller i rent civilrättslig ordning, eventuellt genom avtal om tystnadsplikt. Ett eskortuppdrag som utförs av polisen kan inte hänföras till den Prop. 2003/04:160 brottsbekämpande verksamheten som avses i 9 kap. 17 § sekretesslagen och inte heller till verksamhet i vilken regeringen kan föreskriva sekre- tess enligt 8 kap. 6 §. I den mån polisen under ett eskortuppdrag får kän- nedom om enskilds ekonomiska förhållanden vilket i sig framstår som mindre sannolikt omfattas således inte uppgiften av tystnadsplikt enligt sekretesslagen. Inte heller en vägtransportledare torde annat än undantagsvis få känne- dom om förhållanden av sådan karaktär att ett röjande eller utnyttjande av uppgifterna skulle kunna skada transportören eller någon annan enskild. Om det skulle uppkomma behov av konfidentiell behandling torde det kunna lösas civilrättsligt genom att parterna ingår avtal om tystnadsplikt. Regeringen anser inte att det därutöver finns skäl att före- skriva om tystnadsplikt. I det sammanhanget anmärks att särskilt kvalifi- cerade affärs- och driftförhållanden, som en näringsidkare håller hemlig av konkurrensskäl, skyddas genom lagen (1990:409) om skydd för före- tagshemligheter. Lagen innehåller bestämmelser om straff och om ska- destånd.