prop · GR0350 · 2004-01-22 00:00:00 — Utvisning på grund av brott beslutas, enligt 4 kap. 8 § UtlL, av den domstol som handlägger brottmålet. Om utvisning av hänsyn till rikets säkerhet och på grund av befarad brottslighet enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott finns särskilda bestämmelser i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (4 kap. 11 § UtlL). 6 Regler om verkställighet Huvudregeln enligt 8 kap. 11 § första stycket utlänningslagen (1989:529) (UtlL) är att ett beslut om avvisning eller utvisning skall verkställas av . skall dock verkställa en polismyndighets beslut om avvisning, domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott enligt 4 kap. 7 § UtlL, eller beslut om avvisning eller utvisning i ärenden där frågor om rikets säkerhet eller allmän säkerhet prövats, om regeringen eller bestämmer det (8 kap. 11 § andra stycket UtlL). verkställer även ett avvisnings- eller utvisningsbeslut i de fall enligt 8 kap. 17 § UtlL har lämnat över ärendet till polismyndigheten för verkställighet. Om den som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan, eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att genomföra verkställigheten, får nämligen lämna över ett sådant ärende för verkställighet till polismyndigheten. 6.2Tidpunkten för verkställighet, m.m. En polismyndighets beslut om avvisning, beslut om avvisning med förordnande om omedelbar verkställighet samt domstols dom eller beslut om utvisning skall, enligt 8 kap. 12 § första stycket UtlL, verkställas möjligt. I övriga fall skall, enligt 8 kap. 12 § andra stycket UtlL, en utlänning som avvisats lämna landet och en utlänning som utvisats lämna landet efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestäms i beslutet. Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhet måste antas att han inte har för avsikt att frivilligt göra det, skall, enligt tredje stycket samma lagrum, beslutet verkställas så snart det kan ske av den myndighet som är ansvarig för verkställigheten. beslut skall verkställas även om beslutet överklagas (8 kap. 7 § UtlL). kan besluta om inhibition av verkställigheten med stöd av 29 § förvaltningslagen (1986:223). Om den verkställande polismyndigheten finner att verkställigheten inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, skall myndigheten, enligt 8 kap. 13 § första stycket UtlL underrätta om detta. Om verkställigheten avser en dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall skyndsamt överlämna ärendet till regeringen för prövning om verkställigheten inte kan genomföras (8 kap. 13 § tredje stycket UtlL). Regeringen har i prop. 2003/04:59 föreslagit vissa ändringar i bland annat 8 kap. 13 § UtlL. beslut om avvisning eller utvisning får normalt inte verkställas förrän beslutet har vunnit laga kraft. förordna om omedelbar verkställighet och ett sådant beslut skall då Förordnande om omedelbar verkställighet får Prop. 2003/04:50 meddelas, om det är uppenbart att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller skall beviljas på någon annan grund (8 kap. 8 § UtlL). och kan dock, om beslutet överklagats dit, fatta beslut om inhibition av ett beslut om omedelbar verkställighet. Likaså får , när den enligt 2 kap. 5 b § UtlL prövar en så kallad ny ansökan (ansökan om uppehållstillstånd från en utlänning som skall avvisas eller utvisas enligt ett beslut som har vunnit laga kraft), besluta om inhibition av det tidigare meddelade beslutet. Regeringen har i prop. 2003/04:59 föreslagit bland annat att 2 kap. 5 b § UtlL skall upphöra att gälla. Ett beslut om avvisning upphör att gälla, om det inte har verkställts från det att beslutet vann laga kraft (8 kap. 15 § UtlL). Har utlänningen hållit sig undan verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning eller på annat sätt själv bidragit till den långa vistelsetiden, kan ett nytt beslut om avvisning fattas (Utlänningslagen Vägledande beslut, UN 28-92 och 316-98). Beslut om utvisning som inte har meddelats av domstol upphör att gälla från det att utvisningsbeslutet vann laga kraft. 6.3Vart verkställighet skall ske När ett beslut om avvisning eller utvisning har fattats och verkställighet av beslutet skall ske gäller, enligt huvudregeln i 8 kap. 5 § UtlL, att avvisning eller utvisning av en utlänning skall ske till hemlandet eller, om möjligt, till det land från vilket han kom till . En förutsättning för att verkställighet skall kunna ske är att det inte föreligger några hinder enligt 8 kap. 14 §§ UtlL för detta. Enligt 8 kap. 5 § andra stycket UtlL finns även möjligheter att sända utlänningen till något annat land om verkställighet inte kan ske enligt huvudregeln eller det finns andra särskilda skäl. I förarbetena till bestämmelsen anges att särskilda skäl kan utgöras av förhållanden enligt 2 § i samma kapitel (risk för förföljelse) eller att den stat till vilken utlänningen normalt skulle ha sänts vägrar att ta emot honom. Ett annat särskilt skäl kan vara att utlänningen har uppehållstillstånd i ett visst land och hellre vill återvända dit än till hemlandet (prop. 1988/89:86 s. 196 f.). Det bör även nämnas att det av 5 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll framgår att 8 kap. 5 § UtlL i tillämpliga delar gäller även i ärenden enligt denna lag. Redan när en fråga om avvisning eller utvisning prövas skall hänsyn tas till om utlänningen på grund av bestämmelserna i 8 kap. 14 §§ UtlL inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att avgörande verkställs (4 kap. 12 § första stycket UtlL). I beslut av regeringen, eller skall ges de anvisningar i fråga om verkställigheten som denna prövning kan föranleda. Regeringen har i prop. 2003/04:59 föreslagit vissa ändringar i bland annat 4 kap. 12 § UtlL. 7 Verkställighet till visst land eller vissa länder Regeringens förslag: Regeringen, eller Migrations- verket skall i beslut om avvisning eller utvisning ange det land till vilket utlänningen skall avvisas eller utvisas. Om det finns särskilda skäl får mer än ett land anges i beslutet. Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelats av regeringen, eller skall verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller till något av de länder som anges i beslutet. En polismyndighets beslut om avvisning och domstols dom eller beslut om utvisning skall, liksom , verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket han eller hon kom till . Om verkställighet ändå inte kan genomföras till något av dessa länder får utlänningen istället sändas till ett land som han eller hon har anknytning till. Ett avvisnings- eller utvisningsbeslut får alltid verkställas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslog att verkställighet av domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall ske endast till utlänningens hemland eller, om möjligt, till det land från vilket han eller hon kom till . Utredningen lämnade inget förslag till reglering avseende polismyndig- hets avvisningsbeslut. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller har inte något att erinra. ombudsmän har påpekat att det av 8 kap. 5 § utlänningslagen (1989:529) (UtlL) inte tillräckligt tydligt framgår att utlänningens medgivande krävs angående vilket land han skall skickas till. () har framfört att de föreslagna bestämmelserna även bör omfatta polismyndighets beslut om avvisning. RPS har vidare framfört att bestämmelsen som anger att en utlänning som avvisas eller utvisas skall sändas till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket han kom till bör behållas för att undvika påståenden om att beslutande myndigheter godtyckligt väljer ett land dit verkställighet skall ske. har framfört att det kan uppkomma problem när en utlänning endast kan knytas till en region i ett land eller flera länder. , Svenska sektionen (Amnesty) anser att som grundregel bör endast ett land kunna anges i beslutet. , Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar och Kristna Råd har avstyrkt att det i beslutet skall kunna anges mer än ett land som mottagarland. Flyktinggruppernas och Asyl- kommittéernas Riksråd (FARR) har påpekat att möjligheten att ange mer än ett land som mottagarland starkt bör begränsas. Skälen för regeringens förslag Beslut av regeringen, och Bestämmelsen i 8 kap. 5 § UtlL innebär att det vid prövningen av frågan om avvisning eller utvisning måste klargöras till vilket land eller vilka länder verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslutet skall ske. Om detta inte är förhållandet torde det vara omöjligt att kunna verkställa beslutet. Det har dock varit oklart om det enligt bestämmelsen i 8 kap. 5 § UtlL, i förening med bestämmelser i utlänningsförordningen (1989:547), varit möjligt för den verkställande myndigheten att besluta om verkställighet till ett annat land än som angetts i avvisnings- eller utvisningsbeslutet. Det framgår varken av bestämmelsen som sådan eller av förarbetena till denna huruvida bestämmelsen skall tillämpas endast av den beslutande myndigheten eller om även den verkställande myndigheten kan besluta om till vilket land eller vilka länder en avvisning eller utvisning skall ske. I normalfallet torde detta inte innebära några problem för de verkställande myndigheterna. Beslut om avvisning eller utvisning av eller utformas i allmänhet så att det i dessa anges att verkställighet skall ske till hemlandet, om inte utlänningen visar att mottagande kan ske i annat land. I beslutet kan också anges om verkställighet av beslutet skall ske till något särskilt land. Den verkställande myndigheten, främst polismyndigheten, verkställer då beslutet till det utpekade landet eller till det land utlänningen vill åka om personen kan visa att han eller hon exempelvis har uppehållstillstånd där. I domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott anges inte något land till vilket verkställighet skall ske. Det land till vilket verkställighet skall ske får i stället polismyndighetens verkställighetsutredning utvisa när frågan om verkställighet av beslutet är aktuell. De nuvarande reglerna har gett upphov till tillämpningssvårigheter för utlänningsmyndigheterna när det under verkställighetsarbetets gång framkommit att det land eller de länder som den beslutande myndighetens prövning utmynnat i och som angetts som verkställighetsland i beslutet visat sig vara felaktigt, eller när det av andra orsaker har visat sig vara omöjligt att verkställa beslutet till det land som anvisats. Svårigheterna har främst uppkommit när utlänningens identitet inte har kunnat klarläggas vid prövningen av asylansökan. Om utlänningens identitet har varit oklar eller om utlänningen har haft alternativa identiteter samt falska passhandlingar har den beslutande myndigheten efter utredning beslutat om avvisning till det land som utlänningen sannolikt kommer ifrån. I beslutet har därvid regelmässigt angetts att verkställighet skall ske till hemlandet, om inte utlänningen visar att mottagande kan ske i annat land. Begreppet hemland kan uppfattas som det land som är utlänningens egentliga hemland och detta land skulle i så fall kunna komma att ändras i samband med att nya uppgifter om utlänningens identitet kommer fram under verkställighetsstadiet. Enligt regeringens uppfattning bör den verkställande myndigheten aldrig kunna fatta egna beslut om verkställighet till annat land än vad som anges i exempelvis och beslut om avvisning eller utvisning. Den verkställande myndigheten skall nämligen aldrig kunna fatta ett beslut om verkställighet till ett land gentemot vilket en utlännings eventuella skyddsbehov inte har prövats. För att undanröja de otydligheter som utformningen av nu gällande bestämmelser ger upphov till, anser regeringen att det av utlänningslagen klart bör framgå att regeringen, eller Migrations- verket i beslut om avvisning eller utvisning skall ange det land eller de länder till vilka verkställighet skall ske. Den verkställande myndigheten kan om ordningen utformas på det viset endast verkställa ett sådant beslut till det land eller de länder som klart anges i beslutet. Några remissinstanser har haft invändningar mot möjligheten att kunna ange fler än ett land som verkställighetsland i beslut om avvisning eller utvisning. Redan nuvarande bestämmelser i utlänningslagen medger emellertid att ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan verkställas till fler än ett land. Det är också viktigt att framhålla att den ordning regeringen nu föreslår självfallet inte innebär att det regelmässigt i beslut skall anges fler än ett land dit verkställighet skall ske. Den föreslagna ordningen innebär endast att det av lagen tydligt skall framgå för de beslutande myndigheterna att det i beslutet om avvisning eller utvisning skall anges det land eller de länder som myndighetens prövning har utmynnat i. Det är, vilket RPS också haft synpunkter på, således endast detta land eller dessa länder som den beslutande myndigheten skall ange i beslutet. De beslutande myndigheterna har vidare att ta ställning till vilket land eller vilka länder ett beslut om avvisning eller utvisning skall verkställas till i de fall utlänningen endast kan knytas till en region i ett eller flera länder. Huvudprincipen bör även i fortsättningen vara att utlänningen skall avvisas eller utvisas till sitt hemland eller till det land från vilket han eller hon kom till . Det kan i likhet med finnas situationer när andra länder är tänkbara att avvisa eller utvisa en utlänning till. Utlänningen kan exempelvis ha dubbla medborgarskap eller ha uppehållstillstånd i ett annat land än hemlandet och dessa länder kan vara möjliga verkställighetsländer. Vidare kan utlänningen vara gift med någon från ett annat land eller ha annan familjeanknytning till ett land där mottagande av personen skulle kunna ske. Utlänningen kan dessutom av annan orsak vilja åka till ett land där han eller hon visar att mottagande kan ske. Möjligheten att anvisa fler än två länder torde dock ytterst sällan komma i fråga. Eftersom ett beslut om avvisning eller utvisning har till syfte att utlänningen skall lämna landet anser regeringen att möjligheterna att ange fler än ett land i beslutet inte bör begränsas. Det finns inte heller några tungt vägande skäl som skulle kunna motivera den tunga administrativa ordning det skulle innebära för de beslutande myndigheterna om flera separata beslut skulle behöva fattas i ett och samma ärende. Huvudregeln bör komma till uttryck i utlänningslagen genom att mer än ett land får anges endast om det finns särskilda skäl för det. Regeringen, och skall enligt gällande rätt ge anvisningar i fråga om verkställigheten i vissa fall, exempelvis vad som skall iakttas vid avvisning av ensamkommande barn och övriga underåriga personer. I dessa fall kan särskilda arrangemang behöva övervägas med hänsyn till barnets situation. Det kan även i övrigt i beslut behöva anges särskilda anvisningar för verkställigheten, såsom till exempel att beslutet skall verkställas till viss provins eller region i det land som anvisats i beslutet. De beslutande myndigheterna bör därför även i fortsättningen kunna ge närmare anvisningar om hur verkställigheten av avvisningen eller utvisningen skall genomföras. Domstols dom eller beslut om utvisning samt polismyndighets beslut om avvisning När det gäller domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott ges, till skillnad från beslut om utvisning som meddelats av regeringen, eller , aldrig någon anvisning om det land till vilket verkställighet skall ske. Detta får polismyndighetens verkställighetsutredning utvisa när verkställighet är aktuell. Enligt regeringens uppfattning bör verkställighet av domstols dom eller beslut om utvisning även i fortsättningen ske genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket han eller hon kom till . Regeringen har under den fortsatta beredningen av förslagen funnit att möjligheterna att verkställa domstols dom eller beslut om utvisning skulle bli alltför snävt begränsad om utredningens förslag genomförs. För att möjligheterna att verkställa domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott inte skall begränsas alltför snävt, bör i de fall verkställighet inte kan genomföras till dessa länder därför den verkställande myndigheten kunna sända utlänningen till ett land som han eller hon har anknytning till. Detta kan exempelvis vara fallet om utlänningen redan har uppehållstillstånd eller uppenbarligen skulle kunna få det i ett annat land. Detsamma gäller om han eller hon i övrigt har en stark anknytning till ett visst land, exempelvis genom tidigare långvarig vistelse där, genom giftermål med en medborgare i det landet, eller genom annan familjeanknytning till det landet. I de fall polismyndigheterna fattar beslut om avvisning torde, enligt utredningen, verkställighetsland, eller i undantagsfall verkställighetsländer, anges i beslutet. Det torde i dessa fall vara uppenbart vart personen i fråga skall sändas och verkställighet sker i regel . Enligt gällande ordning omfattas frågan om verkställighet av en polismyndighets beslut av bestämmelserna i 8 kap. 5 § UtlL. Mot bakgrund av den ändring av bestämmelserna som föreslås, anser regeringen att frågan vart verkställighet av polismyndighetens beslut om avvisning skall genomföras även fortsättningsvis bör regleras i lag. Regeringen föreslår därför att verkställighet av dessa beslut även i fortsättningen skall genomföras till utlänningens hemland eller, om möjligt, till det land från vilket han eller hon kom till . Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder bör utlänningen, i likhet med vad som gäller för verkställighet av domstols dom eller beslut, i stället kunna sändas till ett land som utlänningen har anknytning till. Det skall även nämnas att en grundläggande förutsättning enligt gällande ordning för att kunna verkställa beslut om avvisning eller utvisning som meddelats av regeringen, eller är att det inte föreligger några verkställighetshinder som skall beaktas. Detsamma gäller verkställighet av en polismyndighets beslut om avvisning eller domstols dom eller beslut om utvisning. Denna förutsättning framgår redan av bestämmelserna om verkställighetshinder i 8 kap. UtlL. Från rättssäkerhetssynpunkt bör det precis som alltid finnas möjlighet att sända en utlänning till ett land som han eller hon själv vill åka till om utlänningen kan visa att han eller hon kommer att mottas där. Denna möjlighet bör finnas som komplement till vad som i övrigt föreslås gälla för verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut. Det kan exempelvis under verkställighetsstadiet förekomma att en utlänning vill åka till ett land som inte framgår av beslutet. Om utlänningen kan visa att han eller hon kan mottas i det landet bör utlänningen kunna sändas dit i stället. Det handlar här självfallet endast om fall där en utlänning själv har påtalat att han eller hon vill åka till ett visst land och där utlänningen kan visa att mottagande kan ske. Det kan med andra ord underförstått inte komma i fråga att sända en utlänning till ett land han eller hon inte vill åka till i dessa fall. En bestämmelse med detta innehåll bör införas i utlänningslagen. Det skall också erinras om den underrättelseskyldighet till som utlänningslagen anvisar om en verkställande polismyndighet finner att verkställigheten inte kan genomföras till det land eller de länder som anges i ett beslut om avvisning eller utvisning, eller att ytterligare besked behövs. får i sådana fall besluta i fråga om verkställigheten eller vidta de åtgärder i övrigt som behövs. Om verkställigheten avser en dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott skall skyndsamt överlämna ärendet till regeringen för prövning om verkställigheten inte kan genomföras. Åttonde kapitlet i utlänningslagen reglerar frågor om verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut. En tillämpning av bestämmelserna förutsätter därmed att ett sådant beslut är fattat. I fjärde kapitlet utlänningslagen regleras förutsättningarna för när avvisning eller utvisning får beslutas. Den ordning regeringen nu föreslår, nämligen att regeringen, och i beslut om avvisning eller utvisning skall ange det land eller de länder till vilka verkställighet skall ske, hör lämpligen hemma i en ny bestämmelse i fjärde kapitlet utlänningslagen. Övriga föreslagna ändringar bör införas i 8 kap. 5 § UtlL. Regeringen avser även att göra de ändringar i utlänningsförordningen som föranleds av de aktuella förslagen. I några av de paragrafer som föreslås bli ändrade genom denna proposition görs hänvisningar till de hinder mot verkställighet av avvisnings- och utvisningbeslut som regleras i 8 kap. 14 §§ UtlL. Det skall härvid nämnas att 8 kap. 3 § upphävdes genom SFS 1996:1379. Genom ett förbiseende gjordes inte de följdändringar i andra bestämmelser i utlänningslagen som då borde ha gjorts. Detta rättas nu till på så sätt att hänvisningar i nu aktuella bestämmelser görs till 8 kap. 1, 2 eller 4 § UtlL. Av avsnitt 12.1 nedan framgår att de nu föreslagna ändringarna i utlänningslagen skall träda i kraft . 2003/04:50 Regeringen har i proposition 2003/04:59 Prövning av verkställighetshinder i utlänningsärenden föreslagit att en ny bestämmelse, 8 kap. 3 §, skall införas i utlänningslagen. Den bestämmelsen föreslås träda i kraft . De ändringar som det förslaget föranleder i här aktuella paragrafer behandlas i den propositionen. Vidare föreslås i båda propositionerna ändringar i bland annat 4 kap. 12 § UtlL. Lagrådet har påpekat att de två lagförslagen fordrar viss samordning under ärendenas fortsatta beredning. Regeringen delar den uppfattningen. Vissa justeringar föranledda av den nämnda propositionen görs därför på sätt framgår i den föreslagna lagtexten. 8 Regler om mottagande av asylsökande m.fl. har enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) ett huvudansvar för mottagandet av asylsökande, för utlänningar som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 2 a kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (1989:529) (UtlL) och som inte är folkbokförda här i landet, eller har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas. Av detta ansvar följer främst att skall ordna lämpligt boende i anläggningar för de utlänningar som ansökt om asyl eller uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov eller som har tillfälligt skydd och som inte kan ordna boendet på egen hand. Därutöver skall verket lämna dagersättning och särskild ersättning för att täcka behovet av mat, kläder m.m. till de utlänningar som är registrerade i verkets mottagandesystem och som inte genom eget arbete eller med egna tillgångar kan tillgodose sin försörjning. De personer som väljer att ordna boendet på egen hand kan få en viss bostadsersättning. är alltid skyldigt att erbjuda asylsökande och utlänningar som beviljats tillfälligt skydd plats på en anläggning. I förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl. anges storleken på dag- och bostadsersättningen och vad ersättningen avser att täcka. Landstingen ansvarar för hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl. enligt en överenskommelse mellan staten och . Enligt överenskommelsen skall barn erbjudas hälso- och sjukvård samt tandvård på samma villkor som gäller för barn bosatta i . Vuxna skall i huvudsak erbjudas omedelbar vård samt vård som inte kan anstå. En kommun har enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det innebär ett ansvar för alla som vistas inom kommunens gränser oavsett skälet till vistelsen. Vistelsens art kan ha betydelse för det bistånd som skall ges.