prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — 3.förvärvar eller bjuder ut en sådan bild av barn, 4.förmedlar kontakter mellan köpare och säljare av sådana bilder av barn eller vidtar någon annan liknande åtgärd som syftar till att främja handel med sådana bilder, eller 5.innehar en sådan bild av barn döms för barnpornografibrott till fängelse i högst eller, om brot- tet är ringa, till böter eller fängelse . Med barn avses en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är . Den som i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte av oaktsamhet sprider en sådan bild som avses i första stycket, döms som Är brott som avses i första Är brott som avses i första stycket att anse som grovt skall stycket att anse som grovt skall dömas för grovt barnpornografi- dömas för grovt barnpornografi- brott till fängelse lägst sex måna- brott till fängelse i lägst sex måna- der och högst . der och högst . mande av om brottet är grovt skall mande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det har begåtts särskilt beaktas om det har begåtts yrkesmässigt eller i vinstsyfte, yrkesmässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett led i brottslig verksam- utgjort ett led i brottslig verksam- het som utövats systematiskt eller i het som utövats systematiskt eller i större omfattning, avsett en sär- större omfattning, avsett en sär- skilt stor mängd bilder eller avsett skilt stor mängd bilder eller avsett bilder där barn utsätts för särskilt bilder där barn utsätts för särskilt 16 Senaste lydelse 1998:1444. Förbuden mot skildring och innehav gäller inte den som tecknar, målar eller på något annat liknande hantverksmässigt sätt framställer en sådan bild som avses i första stycket, om bilden inte är avsedd att spridas, över- låtas, upplåtas, förevisas eller på annat sätt göras tillgänglig för andra. Även i andra fall skall en gärning inte utgöra brott, om gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. De i 1 § bestämda tiderna skall räknas från den dag brottet begicks. Förutsätts för ådömande av påföljd att viss verkan av handlingen inträtt, skall tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. Har brott som avses i 6 kap. 14 Vid brott som avses i 6 kap. 46 och 6 §§ eller försök till sådana §§ och 8 § tredje stycket eller för- brott begåtts mot barn under fem- sök till sådana brott skall de i 1 § ton år skall de i 1 § bestämda ti- bestämda tiderna räknas från den derna räknas från den dag målsä- dag målsäganden fyller eller skulle ganden fyller eller skulle ha fyllt gälla vid brott som avses i 6 kap. 13 och 12 §§ eller försök till så- dana brott om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Om vid bokföringsbrott, som ej är ringa, den bokföringsskyldige från brottet har försatts i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller inställt sina betalningar, skall tiden räknas från den dag då detta skedde. Om den bokföringsskyldige från brottet blivit föremål för skatte- eller taxeringsrevision, skall tiden räknas från den dag då revisio- nen beslutades. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1998:408) om förbud mot köp av sexuella tjänster skall upphöra att gälla. 2.Bestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. 17 Senaste lydelse 1996:659. Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen Härigenom föreskrivs att 22 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) skall ha följande lydelse. Vid registerkontroll enligt 14 § får utlämnandet omfatta alla uppgifter om den kontrollerade som finns i eller annars behandlas hos samt de uppgifter om den kontrollerade som finns i belastningsregistret och i misstankeregistret om dom eller misstanke om brott som avses i 3 kap. 1, 2, 5 och 6 §§ , 4 kap. 16 och 89 a §§ , 6 kap. 1 och 2 §§ , 6 kap. 1, 2 och 46 §§ brotts- 8 kap. 46 §§ , 9 kap. 3 och 4 §§ , 12 kap. 3 § , 13 kap. 15 b och 7 §§ , 16 kap. 13, 5, 6 och 8 §§ , 17 kap. 1 § , 18 kap. 1 och 35 §§ , 1 och 3 §§ narkotikastrafflagen (1968:64), 9 kap. 1 § vapenlagen (1996:67), och 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Även uppgift om försök och förberedelse till dessa gärningar får läm- nas ut. Denna lag träder i kraft . 18 Senaste lydelse 2003:156. Ärendet och dess beredning Regeringen tillsatte en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att göra en total översyn av bestämmelserna om sexual- brott. Översynen avsåg såväl det materiella innehållet som systematik, lagteknik och språk. Kommittén antog namnet . överlämnade kommittén sitt betänkande Sexualbrotten Ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (SOU 2001:14). I betänkandet föreslås en ny reglering av sexualbrotten samt förslag i angränsande frågor. Den del av betänkandet som behandlar kommitténs förslag till särskilda bestämmelser om straffansvar för män- niskohandel för sexuella ändamål har lett till lagstiftning som trädde i kraft (prop. 2001/02:124, bet. 2001/02:JuU27, rskr. 2001/02:270, SFS 2002:436). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och kommitténs lagförslag i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats och en förteck- ning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av re- missyttrandena finns tillgänglig i (Ju 2001/1805/L5). föreslog Europeiska kommissionen ett rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnporno- grafi (EGT C 62E, 27.2.2001, s. 327). Vid rådet för rättsliga och inrikes frågor nåddes en s.k. politisk överenskommelse om innehållet i rambeslutet. Inom har utarbetats en promemoria om antagande av rambeslutet (Ju2003/4644/L5 i det följande benämnd promemoria om antagande av rambeslu- tet). I promemorian föreslås att rambeslutet skall antas. Promemorian innehåller också en bedömning av de lagändringar som rambeslutet för- anleder. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (Ju2003/4644/L5). godkände rambeslutet (prop. 2003/04:12, bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108). Efter att samtliga parlamentsförbehåll hävts antogs rambeslutet (EUT L 13, 20.1.2004, Rambeslutet är fogat till denna lagrådsremiss som bilaga 5. Inom har utarbetats en promemoria med ett ut- kast till ny lagstiftning angående sexualbrotten (i det följande benämnd promemorian). hölls ett kompletterande remiss- möte varvid synpunkter inhämtades på utkastet. Riksåklagaren, , , , , , ECPAT , för kvinnojourer i (ROKS) och () deltog i remissmötet. De inbjudna remissinstanserna erbjöds ock- så att inkomma med skriftliga synpunkter. Dessutom inbjöds Brottsof- fermyndigheten och () att inkomma med synpunkter. De lagförslag som dessa remissinstanser ytt- rade sig över finns i bilaga 6. En förteckning över inbjudna till mötet finns i bilaga 7. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgäng- lig i (Ju 2001/1805/L5). I detta lagstiftningsärende behandlar regeringen förslagen Prop. 2004/05:45 betänkande, med undantag för de förslag som redan lett till lagstiftning. I denna proposition lämnas också förslag till de lagändringar som bör vidtas för att fullt ut skall uppfylla rambeslutets åtaganden. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemo- kratiska regeringen, och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit förslagen men har också föresla- git vissa ändringar av huvudsakligen lagteknisk karaktär. Därutöver har Lagrådet ansett att det finns anledning att fästa större vikt vid Europa- domstolens dom (M.C. mot ; ansökan nr 39272/98) än som skett i lagrådsremissen och att en närmare analys av följderna för svensk del av domen bör ske innan en proposition föreläggs . Regeringen har beaktat Lagrådets synpunkter och i allt väsentligt till- godosett dem. En utförlig redovisning av den s.k. Bulgariendomen och en analys av följderna för svensk del av den redovisas i avsnitt 7.1.2. Regeringen återkommer därutöver till Lagrådets synpunkter och för- slag i avsnitt 7.1.3, 7.2, 9.2, 11, 12.2, 12.3 och 12.4.2 samt i författnings- kommentaren. Vidare har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Bakgrund och allmänna utgångspunkter Det är en grundläggande uppgift för samhället att skydda barn och vuxna mot alla former av sexuella kränkningar. Ett sexuellt övergrepp är ett extremt uttryck för bristande respekt för en annan människas självklara rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. Att förebygga och bekämpa dessa brott effektivt förutsätter ett väl ut- vecklat straffrättsligt skydd men också ett väl fungerande rättsväsende och aktörer som har förståelse för och god kunskap i frågor som rör sex- Motiven bakom kriminaliseringen av sexuella övergrepp har varierat Därmed har också omfattningen av kriminaliseringen föränd- Historiskt ansågs våldtäkt och andra sexualbrott riktade mot äran och den kollektiva friden och familjens eller snarare mannens ära och ordningen i samhället utgjorde ursprungligen de egentliga skyddsintres- vann dock den synen terräng att en våldtäkt kränker en kvinnas frihet. Åldersgränsen för den sexuella självbestäm- manderätten, som infaller , har funnits mycket . flickor har den gällt och för pojkar . I det förslag som lades fram , och som kom att leda till Prop. 2004/05:45 brottsbalk, angavs att bestämmelserna om våldtäkt avsåg att bereda straffrättsligt skydd för den sexuella integriteten mot vissa grövre över- grepp. Våldtäktsbestämmelsen och de övriga sexualbrotten placerades i ett och samma kapitel om sedlighetsbrotten. Skyddsobjekt kom alltså att överföras från den personliga friheten till den sexuella integriteten. I fö- rarbetena till framhölls att huvudsyftet med att beivra sed- lighetsbrotten var att bereda straffrättsligt skydd för barn och ungdomar mot sexuella kränkningar och att värna individens integritet i sexuellt hänseende. Även om våldtäkt inom äktenskapet kriminaliserades slog dåtidens kvinnosyn igenom i lagstiftningen. Att en man förgrep sig på sin hustru bedömdes som huvudregel mildare än om övergreppet riktade sig mot en annan kvinna. Mannen dömdes i det förra fallet för våldförande i stället för våldtäkt. Genom reformen (prop. 1983/84:105, bet. 1983/84:JuU25, rskr. 1983/84:332, SFS 1984:399) gjordes omfattande förändringar i 6 kap. . Det ålderdomliga uttrycket sedlighetsbrott slopades och kapitlet fick . Straffbestämmelsen om våldförande upphävdes. Våldtäktsbrottet kom även att omfatta homosex- uella övergrepp och gjordes könsneutralt. Straffbestämmelserna har därefter ändrats , framför allt i syfte att förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sex- uella sammanhang och att i lagstiftningen ytterligare markera allvaret i övergrepp mot barn (se prop. 1991/92:35, bet. 1991/92:JuU7, rskr. 1991/92:159, SFS 1992:147, prop. 1992/93:141, bet. 1992/93:JuU16, rskr. 1992/93:220, SFS 1993:207 samt prop. 1994/95:2, bet. 1994/95:JuU5, rskr. 1994/95:58, SFS 1994:1499). Den senaste ändringen i 6 kap. trädde i kraft (prop. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250, SFS 1998:393). Ändringarna, som ingick som en del av kvinnofridsproposi- tionen och regeringens samlade arbete för att bekämpa våld mot kvinnor, innebar att våldtäktsbegreppet utvidgades. Det blev också straffbart att underlåta att anmäla eller annars avslöja vissa grövre sexualbrott. Vidare gjordes språket i de centrala bestämmelserna könsneutralt. Genom kvin- nofridsreformen infördes också förbudet mot köp av sexuella tjänster. Kvinnofridsreformen utgjorde ett viktigt led i regeringens strävanden mot ett jämställt samhälle där kvinnor och män har lika rättigheter, skyl- digheter och möjligheter. Genom de ändringar som gjorts sedan 1984 års reform har systemati- ken och sambanden mellan olika bestämmelser i 6 kap. del- vis gått förlorad. Straffskalorna för de olika brotten korresponderar inte på ett naturligt sätt med varandra och relationen och gränsdragningen mellan olika brott har ifrågasatts. Bland annat har flera uppmärksamma- de domar som behandlar våldtäkt och sexuellt utnyttjande av kvinnor väckt diskussioner. Synen på sexualbrotten har dessutom skärpts. Det är angeläget att skyddet för den personliga och sexuella integriteten, genom straffbe- stämmelserna om sexualbrott, är så heltäckande som möjligt. Syftet med den aktuella reformen är att ytterligare förstärka och tydliggö- ra varje människas absoluta rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. Vidare syftar reformen till att i lagstiftningen på olika sätt lyfta fram och förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utsättas för sexuella kränkningar. Regeringens ambition är också att genom en reformering av 6 kap. skapa klara och väl avgränsade bestämmelser. I detta har också legat en strävan att modernisera språket i lagstiftningen och att mönstra ut begrepp som framstår som olämpliga eller föråldrade. Skyddet för den sexuella självbestämmanderätten och den sexuella integriteten skyddet mot kränkningar Syftet med att kriminalisera sexuella övergrepp och andra sexuella kränkningar är givetvis på samma sätt som med all annan kriminalise- ring att motverka förekomsten av dem. Avsikten är dessutom att påver- ka människors värderingar och på så sätt understödja den allmänt omfat- tade insikten att sexuella övergrepp är skadliga och kränkande gärningar som måste bekämpas. Som framgått genomgick straffbestämmelserna om sexualbrotten en Skälen till ändringarna var bl.a. att de tidigare bestämmelserna var präglade av äldre tiders moralföreställningar i sexuella frågor och att bestämmelsernas utformning till en del grunda- des på en föråldrad kvinnosyn. Utgångspunkten för den nu gällande lagstiftningen är att varje männi- ska i varje situation har rätt att bestämma över sin egen kropp och sexua- litet och att hans eller hennes önskan att inte ha samlag eller annat sexu- ellt umgänge ovillkorligen skall respekteras. När det gäller barn under 15 år är den sexuella självbestämmanderätten utan betydelse. år har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. åldern har behov av ett särskilt straffrättsligt skydd mot vissa sexuella handlingar, trots att de uppnått åldern för sexuellt självbestäm- För såväl barn som vuxna är det skyddet för den personliga och sexuella integriteten som är det primära skyddsintresset bakom lagstift- Enligt regeringens mening får det inte råda någon som helst tvekan om att grundsynen bakom regleringen av sexualbrotten skall präglas av in- ställningen att varje människa har rätt att själv bestämma över sin egen kropp och sexualitet och har en ovillkorlig rätt att vara fredad från oöns- kade angrepp som kränker denna rätt. Genom de ändringar av våldtäkts- brottet som genomfördes riktades fokus i större utsträckning på kränkningen än på den sexuella handlingen som sådan. nu föreslås innebär en ytterligare fokusering på kränkningen som sådan vid övergrepp av olika slag. Detta kommer till uttryck på flera olika sätt, bl.a. genom utvidgningen av våldtäktsbrottet, det särskilda våldtäktsbrot- tet mot barn och ändringarna i bestämmelsen om sexuellt ofredande. Kränkningen är den gemensamma nämnaren för alla sexualbrott. nom att inte beakta den personliga och sexuella integriteten och den sex- uella självbestämmanderätten har förövaren av ett sexualbrott kränkt off- ret. Att lagstiftningen syftar till att påverka människors värderingar skall inte förstås så att det finns en samhällelig önskan att påverka människors sexualliv. Utgångspunkten för regeringens överväganden är i stället att alla oavsett ålder har rätt till en oinskränkt kroppslig integritet och att leva fria från alla sexuella kränkningar. Varje person, sedan han eller hon har fyllt , skall i princip själv bestämma över sin kropp och sexualitet. Sexualiteten är inte bara en naturlig del av människans liv utan också ett uttryck för grundläggande behov som ger både liv och lust. Lagstiftningen om sexualbrott är en lagstiftning till skydd mot sexuella kränkningar och skall inte bygga på förlegade föreställningar om vuxna människors frivilliga sexualliv. Ett särskilt skydd för barn lagstiftaren bör skilja på brott mot barn och brott mot vuxna Ett huvudsyfte med reglerna om sexualbrott är att skydda barn och ung- domar mot att bli utsatta för sexuella övergrepp. Det har tidigare i lag- stiftningssammanhang markerats med kraft att samhället måste skydda barn och ungdomar mot sexuella övergrepp oberoende av om förövaren använt våld eller tvång av något slag. Barn har behov av ett absolut skydd mot alla former av sexuella handlingar. Det är alltid en kränkning av barnet att utsätta det för sexuella handlingar. Utgångspunk- ten för lagstiftningen när det gäller barn måste vara att de aldrig kan sam- tycka till sexuella handlingar. Barn har dessutom på grund av sin sär- ställning ett betydligt större behov av skydd än vuxna. Regeringen anser därför att lagstiftningen skall ge ett särskilt skydd mot sexuella övergrepp för samtliga barn , bl.a. på det sättet att gärningsmannen vid ett sådant övergrepp inte till sitt fredande kan åberopa ett samtycke från barnet. I åldersgruppen behövs också ett särskilt skydd. måste beaktas att dessa ungdomar uppnått sexuellt självbestämmande och att lagstiftningen inte får hindra dem att upptäcka och utveckla sin sexualitet. Med detta förbehåll menar regeringen ändå att det behövs ett utvidgat skydd för ungdomar mellan . Ungdomar mognar i olika takt. De kan befinna sig i situationer som de inte bemästrar, vara utsatta för påverkan eller stå i ett beroendeförhållande, som gör att de inte kan hävda sin sexuella självbestämmanderätt. I mening är alla människor som inte har fyllt barn. Detta medför att lagstiftaren vid utformningen av all reglering som rör barn och ung- domar särskilt måste beakta barns intressen och särskilda behov. Barn skall tillförsäkras ett särskilt skydd i rättsordningen när det gäller sexuel- la handlingar. Det är ofrånkomligt att ett sådant utvidgat skydd medför inskränkningar i ungdomars sexuella självbestämmanderätt. Sammantaget anser regeringen att det bör införas särskilda bestämmel- ser för barn . Det bör även i fortsättningen finnas ett särskilt skydd för ungdomar i åldern mot att bli utnyttjade i olika sam- manhang. Detta behandlas senare i avsnitt 9 och 12. En särreglering av brott som riktar sig mot barn innebär många förde- lar. Kravet ökar på särskild kunskap och lämplighet hos barnutredare inom polisen och särskilt anpassad förhörsmetodik för barn i olika åldrar. Vidare ökar också möjligheten att vidta förebyggande åtgärder, framför allt genom ökade möjligheter till insyn och uppföljning. I enlighet med regeringens förslag kommer 6 kap. därmed att innehålla ett antal helt nya brott, genom vilka olika former av sexuella kränkningar av barn skall beivras. Bemötandefrågor i rättsprocesser om sexualbrott Det är ett grundläggande krav att domstolen skall förhålla sig objektiv och opartisk vid sin prövning av åtalet. Detta hindrar inte att domstolen i sin processledning bör låta sig vägledas av det förhållandet att personer som har utsatts för ett sexuellt övergrepp har genomgått en traumatisk och förnedrande händelse som sätter djupa spår. Det är också en stor på- frestning för brottsoffret att gå igenom en förundersökning och rättegång. Kunskap om dessa mekanismer är avgörande för att garantera en rättssä- ker process. Rätt genomförd kan rättsprocessen vara ett led i arbetet för brottsoffret att bearbeta händelsen och även bidra till en känsla av upprät- telse. Mot denna bakgrund är det viktigt att rättsprocessen genomförs på ett korrekt och lyhört sätt. Ett led i detta är att se till att rättsprocessen inte glider in på frågor om offrets allmänna livsföring som saknar betydelse för prövningen av åtalet. Domstolen har enligt en skyl- dighet att se till att inget onödigt dras in i målet. Vidare skall rätten vid förhör avvisa frågor som uppenbart inte hör till saken eller som är förvir- rande eller på annat sätt otillbörliga. Uppgifter som inte har betydelse för målet bör heller inte redovisas i domen. I detta sammanhang finns anled- ning att lyfta fram vad som uttalades i den proposition som ledde års ändringar i 6 kap. . I det sammanhanget bör understrykas att det är mycket angeläget att domstolens ordförande under rättegången vakar över att rättegången inte glider in på ett spår där frågan närmast blir hur kvinnans levnads- sätt har varit och inte heller inriktas på hennes beteende i samband med den åtalade gärningen i den mån det saknar rättslig relevans. Kommer frågor av den typen från försvararens eller åklagarens sida, åligger det ordföranden att inom ramen för processledningen se till att processen inte kommer på sned. I detta hänseende behövs inte några särskilda lagregler. Det följer nämligen av 46 kap. 4 § (RB) att rätten skall se till att man inte drar in i målet någonting som inte har betydelse. Självfallet gäller motsvarande under förundersökningsförfarandet. Uttalandena är fortfarande relevanta och aktuella. Likväl händer det att relativt ingående frågor ställs till kvinnan om klädsel, sexuella erfarenhe- ter och hennes allmänna livsföring, utan att det har någon betydelse för prövningen av åtalet. Att frågorna tillåts kan bero på slentrian men kan också ses som ett uttryck för att ett förlegat synsätt tillåts få genomslag i rättegången. Därför måste inte bara rättens ordförande, utan även åklaga- re, försvarare, ombud och andra som uppträder inför rätten lägga vikt vid att undvika onödiga frågor och formuleringar som är eller kan uppfattas som kränkande, diskriminerande eller nedlåtande. Målsägandebiträdet har en viktig funktion att fylla i sammanhanget. Det förtjänar att påpekas att en målsägande till skillnad från ett vittne inte har någon skyldighet att svara på de frågor som ställs. En målsägande som upplever att en fråga är kränkande är alltså inte skyldig att svara på den. Lika viktigt som att rättegången genomförs på ett korrekt sätt är att också poliser och andra som träffar målsäganden under förundersökning- en möter kraven på en insiktsfull och hänsynsfull behandling och ett be- mötande som situationen kräver. Det är angeläget att målsäganden på ett tydligt, respektfullt och korrekt sätt får information och kunskap om för- farandet så att hon eller han kan få förståelse för och förbereda sig inför förundersökningen och rättegången. I samband med utredning och lagföring av sexualbrott ställs stora krav på kunskap om och förståelse för målsägandens utsatta situation hos de aktörer som kommer i kontakt med målsäganden. Dessa krav måste sam- tidigt balanseras mot det oeftergivliga kravet på rättssäkerhet under rätts- processen. Det långsiktiga arbete som bedrivs inom rättsväsendet måste därför inriktas på att kunna tillgodose dessa båda krav. I detta sammanhang kan nämnas att regeringen har givit en utredare i uppdrag att bl.a. undersöka hur den som har utsatts för ett sexuellt över- grepp upplever brottsutredningen och den fortsatta rättsprocessen. Utre- daren skall också överväga och ge förslag på vad som kan göras för att minska påfrestningarna på målsäganden i hela rättsprocessen utan att rättssäkerheten äventyras. Uppdraget skall redovisas senast den 15 au- gusti 2005. Det kan också nämnas att regeringen i regleringsbreven för gett och ett återrapporteringskrav när det gäller vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa ett professio- nellt bemötande av utsatta kvinnor, t.ex. offer för olika former av sexual- brott. Vidare beslutade Riksåklagaren och i början av ok- tober 2004 om en gemensam inspektion av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är . Syftet är bl.a. att granska kvaliteten och handläggningsrutiner i brottsutredningarna. Fyra platser i landet skall granskas (Åklagarkamrarna , , och samt motsvarande polismyndigheter). En rapport skall lämnas .