prop · GS0313 · 2004-10-20 00:00:00 — Tiden skall räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens medde- lande om att avtalet frånträtts. Näringsidkaren skall även betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan. Konsumenten har rätt att behålla varan, eller i förekommande fall materialet, till dess att näringsidkaren fullgör hela sin betalningsskyldighet. inte fullgör betalningsskyldigheten från den dag då ångerfristen började löpa, tillfaller varan eller materialet konsumenten utan att näringsidkaren har rätt till ersättning. Har näringsidkaren enligt avtal med konsumenten levererat en ersättningsvara, skall näringsidkaren alltid betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan. Näringsidkaren skall informera konsumenten om denna rätt till ersättning när ersättningsvaran levereras. Paragrafens första stycke innehåller huvudregeln om näringsidkarens skyldigheter när konsumenten utövar sin ångerrätt. håller vissa regler till skydd för konsumenten med avseende på närings- Tredje stycket innehåller en specialregel Enligt huvudregeln i första stycket första meningen, som motsvarar 19 § första stycket första meningen distansavtalslag, skall näringsidkaren efter det att konsumenten har utövat sin ångerrätt betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. tar hänvisas till motsvarande regel vid distansavtal (2 kap. 14 § första Tiden skall enligt första stycket andra meningen, som motsvarar 19 § andra stycket första meningen distansavtalslag, alltid räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts (se 5 §). I detta avseende motsvarar regeln vad som gäller vid telefonförsäljning (2 kap. 15 § första stycket) men skiljer sig från vad som gäller vid andra distansavtal och är mera förmånlig för Liksom vid telefonförsäljning skall näringsidkaren enligt första stycket tredje meningen, som motsvarar 19 § andra stycket andra meningen i distansavtalslag, även ersätta konsumenten för dennes skäliga kostnader att sända tillbaka varan, om så blir aktuellt enligt 8 §. För en Prop. 2004/05:13 kommentar hänvisas samma regel vid telefonförsäljning (2 kap. 15 § första stycket tredje meningen). Av andra stycket första meningen, som motsvarar 19 § andra stycket tredje meningen distansavtalslag, framgår att konsumenten har rätt att hålla inne varan, eller i förekommande fall materialet, till dess att näringsidkaren har fullgjort hela sin betalningsskyldighet, dvs. skyldighe- ten att återbetala vad konsumenten har betalat samt ersätta konsumenten för kommande kostnader att återsända varan. Av andra stycket andra meningen, som motsvarar 19 § tredje stycket andra meningen distansavtalslag, framgår varan eller materialet tillfaller konsumenten utan att näringsidkaren har rätt till ersättning, om inte näringsidkaren inom den angivna tiden betalar tillbaka vad konsumenten har betalat inklusive kostnaderna för återsändandet. Andra stycket överensstämmer med vad som gäller vid telefonförsäljning (2 kap. 15 § andra stycket). I tredje stycket, som motsvarar 19 § fjärde stycket distans- avtalslag, finns en särskild regel för ersättningsvaror. Samma regel gäller för distansavtal (2 kap. 14 § andra stycket). Det hänvisas här till den för- fattningskommentaren. 10 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt och med anledning av hemförsäljnings- avtalet har fått kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en överenskommelse mellan denne och näringsidkaren, skall kreditavtalet upphöra att gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta. Paragrafen innehåller en särskild regel om automatisk återgång av vissa kreditavtal. Den har utan ändring överförts från 20 § distans- avtalslag. Bestämmelsen överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelse vid distansavtal om varor och icke finansiella tjänster (2 kap. 16 §). Här hänvisas därför till kommentaren till den bestämmelsen. 11 § Näringsidkaren skall fullgöra sin prestation inom skälig tid. Om konsumenten och näringsidkaren inte skriftligen har avtalat annat, skall prestationen fullgöras senast från den dag då konsumenten gjorde sin beställning. Om näringsidkaren inte kan fullgöra sin prestation och detta inte beror på konsumenten eller något förhållande på hans eller hennes sida, har konsumenten rätt att häva hemförsäljningsavtalet. Näringsidkaren skall informera konsumenten om detta. Häver konsumenten avtalet, skall näringsidkaren betala tillbaka vad kon- sumenten har betalat. Detta skall ske och senast från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet hävts. Vid hemförsäljningsavtal om ett kulturevenemang, ett idrottsevenemang eller någon liknande fritidsaktivitet utomhus kan konsumenten och näringsidkaren skriftligen avtala att näringsidkarens återbetalningsskyldighet enligt andra stycket inte skall gälla, om fritidsaktiviteten måste ställas in på grund av vädret och inte kan flyttas till ett annat tillfälle. Paragrafen innehåller bestämmelser om näringsidkarens fullgörelse av Prop. 2004/05:13 sin prestation. Paragrafens första och andra stycke har utan ändringar överförts från 21 § distansavtalslag, dock att liksom vid distansavtal ett krav på skriftlighet har tillagts. Paragrafens tredje stycke innehåller en ny bestämmelse om fritidsevenemang. Bestämmelserna överensstämmer i sak med motsvarande bestämmel- ser vid distansavtal om varor och icke finansiella tjänster (2 kap. 17 §). Här hänvisas därför till kommentaren till den paragrafen. Behörighet för näringsidkarens ombud 1 § Anlitar näringsidkaren ett ombud, skall denne alltid anses behörig att handla på näringsidkarens vägnar när det gäller att ingå distansavtal eller hemförsäljnings- avtal, att utfästa förmåner som är avsedda att ingå i ett sådant avtal samt att ta emot betalning för näringsidkarens räkning. Näringsidkaren kan inte till nackdel för kon- sumenten inskränka denna behörighet. Paragrafen behandlar den behörighet som tillkommer ombud för Den har utan ändringar överförts från 22 § i 2000 års distansavtalslag och ansluter nära till 12 § hemförsäljningslag. Paragrafen är tillämplig på alla de distansavtal och hemförsäljningsavtal som omfattas av 24 kap. (se 1 kap. 1 §). Frågan har berörts i avsnitt 7.1. I termen ombud ligger att den som tar emot ett anbud eller ingår ett avtal för en näringsidkares räkning måste ha dennes uppdrag att ingå för- bindelser med presumtiva kunder. Har näringsidkaren återkallat uppdra- get för en försäljare, är denne inte längre att betrakta som ett ombud, även om försäljaren fortfarande utger sig för att vara det. Med ombud avses endast en person som handlar i näringsidkarens En försäljningskommissionär som handlar i eget namn skall vid tillämpningen av lagen betraktas som näringsidkare. anlitas som ombud är anställd i huvudmannens tjänst eller inte saknar Bestämmelsen innebär att den som uppträder som ombud vid distans- försäljning eller hemförsäljning i regel får en ställningsfullmakt av det slag som regleras i 10 § andra stycket avtalslagen. ombudet att ingå ett distansavtal eller hemförsäljningsavtal, att utfästa förmåner som är avsedda att ingå i ett sådant avtal och att ta emot betal- ning kan näringsidkaren inte inskränka till nackdel för konsumenten. Däremot kan ombudets befogenhet vara begränsad genom särskilda instruktioner från näringsidkaren. Frågan i vilken utsträckning näringsid- karen blir bunden av ombudets handlande, om denne bryter mot sådana instruktioner, får besvaras med ledning av de allmänna fullmaktsreglerna Av 11 § första stycket avtalslagen följer att en rättshandling som ombudet företar i strid med en särskild inskränkande föreskrift från näringsidkaren inte blir gällande mot denne, om konsumenten insåg eller borde ha insett att ombudet överskred sin befogenhet. I övriga fall, dvs. när konsumenten var i god tro, gäller rättshandlingen mot näringsidkaren. Bedömningen av när konsumenten måste anses vara i ond tro, dvs. insett eller borde ha insett att ombudet bryter mot sina instruktioner, får göras med utgångspunkt i förhållandena i det enskilda fallet. 2 § Ett avtalsvillkor som anger att lagen i ett land utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall tillämpas på avtalet gäller inte i fråga om regler om distansavtal eller hemförsäljningsavtal, om den lag som gäller med bortseende från villkoret är lagen i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och den lagen ger konsumenten ett bättre skydd. Paragrafen ger konsumenten skydd mot vissa s.k. lagvalsklausuler. Den motsvarar 23 § distansavtalslag och har utformats efter förebild av bl.a. 13 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Paragrafen är tillämplig på alla de distansavtal och hemförsäljningsavtal som omfattas av 24 kap. (jfr 1 kap. 1 §). Frågorna har berörts i avsnitt 5.10 och 7.2. Paragrafen innehåller inte någon fullständig reglering av lagvalet. I de hänseenden som inte regleras i paragrafen gäller tillämpliga internatio- nellt privaträttsliga regler, för de flesta fall lagen (1998:167) om tillämp- lig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen, särskilt artikel 5). Det skydd som konsumenten ges i bestämmelsen är ett skydd mot avtalade lagvalsklausuler. Bestämmelsen skyddar alltså inte konsumen- ten mot att allmänna internationellt privaträttsliga normer medför att en främmande rättsordning med ett dåligt konsumentskydd skall tillämpas. Vidare gäller bestämmelsen bara om lagvalsklausulen hänvisar till ett land utanför EES. Hänvisar klausulen till något EES-land, omfattas den inte av bestämmelsen. Så är fallet även om det innebär att konsumenten därigenom får ett sämre skydd än han skulle ha fått enligt den lag som skulle ha tillämpats om inte klausulen hade funnits. I de fall där paragra- fen inte är tillämplig kan dock artikel 5 i Romkonventionen ge ett skydd mot att konsumenten berövas det skydd som gäller enligt tvingande regler om konsumentskydd i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort. Enligt paragrafen skall lagvalsklausulen sättas åt sidan om dels den lag som gäller för avtalet enligt tillämplig internationell privaträtt dvs. om man bortser från villkoret är lagen i ett EES-land, dels den lagen ger konsumenten ett bättre skydd i fråga om regler om distansavtal eller hemförsäljningsavtal än den lag som anvisas i klausulen. Med regler om distansavtal eller hemförsäljningsavtal avses främst bestämmelserna om näringsidkarens informationsskyldighet i 2 kap. 7 §, 3 kap. 3 och 4 §§ och 4 kap. 3 § samt om konsumentens ångerrätt i 2 kap. 916 §§, 3 kap. 712 §§ och 4 kap. 510 §§, men lagvalsregeln är generellt tillämplig i förhållande till alla lagens bestämmelser. Risken för vissa meddelanden 3 § Har konsumenten i rätt tid och på ett ändamålsenligt sätt lämnat eller sänt ett meddelande om att han eller hon utövar ångerrätten, får meddelandet åberopas även om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram. Detsamma gäller för ett meddelande om att avtalet hävs på grund av att näringsidkaren inte fullgjort sin prestation . Paragrafen innehåller en regel om att det är näringsidkaren som bär risken för att vissa meddelanden från konsumenten försenas, förvanskas eller inte kommer fram. De meddelanden som omfattas av regleringen är konsumentens meddelande om utövande av ångerrätten och om att avta- let hävs på grund av dröjsmål på näringsidkarens sida. Bestämmelsen, som är ny, gäller vid alla de distansavtal och hemförsäljningsavtal som omfattas av 24 kap. (se 1 kap. 1 §). Den genomför artikel 6.6 andra ledet i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.1 och i avsnitt 7.3. Den generella utgångspunkten inom avtalsrätten är att avsändaren står risken för att hans eller hennes meddelande inte kommer fram eller på rätt sätt. För sådana meddelanden där en part åläggs att reklamera eller att på annat sätt ge tillkänna sin ståndpunkt vid äventyr att viss rättshandling annars blir gällande mot honom eller henne gäller dock ofta undantag från denna princip vilka går ut på att mottagaren står risken för att ett meddelande t.ex. försenas (se bl.a. 40 § avtalslagen, 82 § köp- lagen, 47 § konsumentköplagen och 26 § andra stycket konsumenttjänst- lagen). Även om detta kan anses följa också av utformningen av paragra- ferna om utövande av ångerrätt, syftar förevarande bestämmelse till att tydliggöra att ett sådant undantag även gäller i fråga om konsumentens meddelande om att han utövar ångerrätten. Detsamma gäller i förhållan- de till konsumentens meddelande om att avtalet hävs på grund av att näringsidkaren inte fullgjort sin prestation (jfr 2 kap. 17 § och 4 kap. 11 §), trots att lagen här inte anger någon särskild tidsfrist för meddelan- det. Bestämmelsen innebär alltså att konsumenten får åberopa meddelandet även om det på grund av ett missöde vid befordran har försenats, för- vanskats eller inte alls har kommit fram. Frågan om ett meddelande om utövande av ångerrätten har sänts i rätt tid avgörs med tillämpning av de frister för ångerrätten som anges i lagen (se 2 kap. 911 §§, 3 kap. 7 och 8 §§ samt 4 kap. 5 och 6 §§). För med- delanden om att avtalet hävs på grund av dröjsmål på näringsidkarens sida anger lagen visserligen inte någon särskild tidsfrist. Av allmänna avtalsrättsliga principer, t.ex. om klargörandeplikt och skyldigheten att vara lojal i ett avtalsförhållande, följer dock att konsumenten inte kan vänta orimligt länge med sin hävningsförklaring. Kravet på att meddelandet skall ha sänts på ett ändamålsenligt sätt innebär att konsumenten skall välja ett sätt som är försvarligt med hänsyn till den föreliggande situationen. Meddelandet kan oftast sändas med post, telefax eller e-post. Eftersom lagen inte uppställer något formkrav för dessa meddelanden, kan det även lämnas muntligen, t.ex. vid ett tele- fonsamtal (se 2 kap. 9 och 17 §§, 3 kap. 7 § och 4 kap. 5 och 11 §§). En annan fråga är vem som är behörig att ta emot meddelanden med verkan för näringsidkaren. Som regel får kravet på ett ändamålsenligt avsändande anses uppfyllt om meddelandet sänts till näringsidkarens adress. Om näringsidkaren i god ordning fullgjort sin informationsskyl- dighet, skall det inte heller föreligga någon tveksamhet om vilken adress som kan användas för ändamålet. Vidare gäller att en anställd för att vara behörig att ta emot ett meddelande inte nödvändigtvis måste ha en sådan ställning att han kan avtala med bindande verkan för näringsidkaren. Bestämmelsen är uttömmande i den meningen att andra meddelanden enligt lagen, t.ex. en konsuments anvisningar enligt 2 kap. 13 § andra stycket om var näringsidkaren kan avhämta material eller en konsuments begäran enligt 3 kap. 5 § att få ta del av avtalsvillkoren Prop. 2004/05:13 i en handling, följer utgångspunkten i avtalsrätten. De befordras alltså på Bestämmelsen har utformats efter förebild av 47 § konsumentköp- lagen. Den praxis som utbildats kring den bestämmelsen kan ge viss väg- ledning även vid tillämpningen av denna paragraf. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (2000:274) om konsument- skydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal skall upphöra att gälla. 2.I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestäm- melser. 3.I fråga om försäkringsavtal som har förnyats efter ikraftträdandet gäller den nya lagen. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Då upphör distansavtalslag att gälla. I enlighet med allmänna principer blir lagen tillämplig endast på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. På avtal som har ingåtts före är distansavtalslag tillämplig såvida avtalet ryms inom den lagens tillämpningsområde. Detta framgår av punkten 2. Från- sett bestämmelserna om distansavtal om finansiella tjänster och finansiel- la instrument överensstämmer den nya lagen dock i stort med den gamla, och då har det naturligtvis mindre saklig betydelse om avtalet ingåtts före eller efter ikraftträdandet. I förtydligande syfte har slutligen en uttrycklig övergångsbestämmelse (punkten 3) tagits in om att den nya lagen även gäller för försäkringsavtal som har förnyats efter ikraftträdandet. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal 97 a § Försäkringstagaren har rätt att säga upp försäkringen från den dag då han fick kännedom om att avtalet kommit till stånd. Detta gäller dock inte 1.försäkringar som grundas på kollektivavtal eller som grundas på gruppavtal och handhas av företrädare för gruppen, eller 2.försäkringar med en avtalad giltighetstid eller mindre. Om försäkringstagaren säger upp avtalet enligt första stycket, befrias han från alla framtida förpliktelser som annars följer av avtalet. Förbehåll, som i jämförelse med första och andra styckena är till nackdel för försäkringstagaren, får inte åberopas av försäkringsgivaren. Paragrafen innehåller en särskild bestämmelse om en livförsäkringstaga- res rätt till tidig uppsägning av försäkringsavtalet. Bestämmelsen grundas på EG:s andra och tredje livförsäkringsdirektiv (se artikel 15 respektive 30; se även artikel 35 i det s.k. konsoliderade livförsäkringsdirektivet ) och infördes i samband med anslutning till EES (se prop. 1992/93:222 s. 29 och 50). Paragrafen har ändrats för att genomföra den ändring i det andra livför- Prop. 2004/05:13 säkringsdirektivet som föreskrivs i artikel 17 i det nya direktivet. kommentar angående förhållandet mellan denna regel om uppsägnings- rätt och ångerrätten enligt distans- och hmeförsäljningslagen hänvisas till övervägandena avsnitt 5.12 där frågan behandlas närmare. Ändringen innebär att fristen för försäkringstagarens uppsägning har förlängts . Fristen skall alltjämt räknas från den dag då försäkringstagaren fick kännedom om att avtalet kommit till stånd. Uppsägningsrätten enligt bestämmelsen gäller även utom konsument- förhållanden och oberoende av om försäkringsavtalet utgör ett distans- avtal eller inte. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om försäkringsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet och inte för- nyats därefter gäller äldre bestämmelser. Har förnyelse skett efter ikraftträdandet, gäller den nya lagen. Den nya bestämmelsen träder i kraft och skall i enlighet med allmänna principer tillämpas bara på försäkringsavtal som har in- gåtts efter ikraftträdandet och inte förnyats därefter. På avtal som har ingåtts före skall således den kortare uppsägningsfristen tillämpas. Men har avtalet förnyats efter denna tidpunkt, gäller den längre fristen . 11.3Förslaget till lag om ändring i konsumenttjänstlagen (1985:716) 17 § Vill konsumenten åberopa att tjänsten är felaktig, skall han underrätta när- ingsidkaren om detta inom skälig tid efter det att han märkt eller borde ha märkt felet (reklamation). Underrättelse som sker efter det att konsu- menten märkt felet skall alltid anses ha skett i rätt tid. Reklamation får dock inte ske senare än eller, i fråga om arbete på mark eller på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatten eller på andra fasta saker, efter det att uppdraget avslutades, såvida inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse. Har näringsidkaren handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder, får reklamation alltid ske efter det att uppdraget avslutades. Har meddelande om reklamation lämnats in för befordran med post eller avsänts på annat ändamålsenligt sätt, anses reklamation ha skett när detta gjordes. Paragrafen innehåller bestämmelser om konsumentens skyldighet att rek- lamera om han vill åberopa att tjänsten är felaktig. För att vara bevarad vid sin rätt att göra gällande fel hos tjänsten skall konsumenten under- rätta näringsidkaren härom inom skälig tid efter det att han märkt eller borde ha märkt felet; dock att en underrättelse som sker inom två måna- der efter det att konsumenten märkt felet alltid anses ha skett i rätt tid. Ändringen i första stycket första meningen är av rent redaktionellt slag och har skett för att anpassa ordalydelsen till motsvarande bestämmelse i konsumentköplagen (23 § första stycket). Ändringen i första stycket tredje meningen innebär att preskriptions- Prop. 2004/05:13 tiden har förlängts till . alltså underrätta näringsidkaren om att han vill göra gällande fel hos tjänsten. Annars förlorar han denna rätt, om inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse. Ändringen berör däremot inte den tio- åriga preskriptionstid som gäller vid reklamation av fel hos tjänster som avser arbete på mark eller byggnader m.m. Inte heller berörs de undantag från reklamationsplikten som följer av andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. 20 § Konsumenten har rätt att kräva att näringsidkaren avhjälper felet, om det inte medför olägenheter eller kostnader för näringsidkaren som är oskäligt stora i för- hållande till felets betydelse för konsumenten. Även om konsumenten inte kräver det får näringsidkaren avhjälpa felet, om han efter det att reklamation har kommit honom tillhanda utan uppskov erbjuder sig att göra detta och konsumenten inte har något särskilt skäl att avvisa erbjudandet. Avhjälpande skall ske inom skälig tid efter det att konsumenten har gett närings- idkaren tillfälle till det. Avhjälpande skall ske utan kostnad för konsumenten. Detta gäller dock inte kostnader som skulle ha uppkommit även om tjänsten hade utförts felfritt eller, om felet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse, kostnader för att ersätta material som konsumenten enligt avtalet om tjänsten har tillhandahållit och bekostat. Paragrafen reglerar påföljden avhjälpande av fel hos tjänsten. I andra stycket har skett en mindre jämkning av ordalydelsen för att uppnå en ökad överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i konsumentköp- lagen (27 § konsumentköplagen). Justeringen innebär inte någon saklig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. 28 § Konsumenten får kräva att näringsidkaren utför tjänsten. Näringsidkaren är inte skyldig att utföra tjänsten, om det föreligger ett hinder som han inte kan övervinna eller om utförandet skulle medföra olägenheter eller kostnader för näringsidkaren som är oskäligt stora i förhållande till konsumentens intresse av att avtalet fullföljs. Om ett förhållande som nämnts upphör inom rimlig tid, får konsumenten dock kräva att näringsidkaren utför tjänsten. Konsumenten förlorar rätten att kräva att näringsidkaren utför tjänsten, om han väntar orimligt länge med att framställa kravet. Paragrafen reglerar konsumentens rätt att kräva att näringsidkaren utför den avtalade tjänsten. Paragrafen har tillförts ett nytt andra och tredje stycke. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. I det nya andra stycket regleras uttryckligen det fallet att det föreligger ett absolut hinder att utföra tjänsten och att ett hinder att fullgöra upphör. I så fall är näringsidkaren inte skyldig att utföra tjänsten. När förhållan- det upphört kan konsumenten dock kräva att tjänsten utförs. Det nya tredje stycket inför en uttrycklig preklusionsbestämmelse. Konsumenten förlorar sin rätt att kräva fullgörelse om han väntar orim- ligt länge med att framställa kravet. Ändringarna innebär sammantaget att regleringen jämkas till bättre överensstämmelse med bestämmelserna i konsumentköplagen om köpa- rens rätt att kräva fullgörande av köpet (12 § konsumentköplagen). Ändringarna är avsedda att huvudsakligen innefatta en kodifiering av Prop. 2004/05:13 gällande rätt och medför därmed inga sakliga ändringar. 31 § Näringsidkaren är skyldig att ersätta konsumenten skada som denne tillfogas på grund av dröjsmål, om inte näringsidkaren visar att dröjsmålet beror på ett hin- der utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vid avtalets ingående och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Beror dröjsmålet på någon som näringsidkaren har anlitat för att helt eller delvis utföra tjänsten, är näringsidkaren fri från skadeståndsskyldighet endast om också den som han har anlitat skulle vara fri enligt första stycket.