prop · GR0345 · 2004-03-16 00:00:00 — Likaså är en dom- stol oförhindrad att pröva huruvida entreprenaden rätteligen hade bort eller inte bort godkännas. Möjligheten till domstolsprövning kan inte avtalas bort. Om inte annat har avtalats, är konsumenten skyldig att slutligt svara för ersättningen till besiktningsmannen vid en slutbesiktning enligt 53 §. Om det görs en sådan ny slutbesiktning som anges i 56 § andra stycket, skall näringsidkaren svara för den del av ersättningen som hänför sig till den nya besiktningen. (Jfr 57 § i utredningens förslag.) Paragrafen, som är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar vem som skall betala för slutbesiktningen. Frågan har behandlats i avsnitt 5.2.5. Av paragrafen framgår att det normalt är konsumenten som skall svara för ersättningen till besiktningsmannen. Kostnadsansvaret åvilar konsum- enten även om det är näringsidkaren som enligt 54 § andra stycket har utsett besiktningsmannen. I det fallet ligger det direkta betalningsansvar- et i förhållande till besiktningsmannen givetvis enligt allmänna principer på näringsidkaren, men denne har rätt att av konsumenten återkräva vad han eller hon har lagt ut. Parterna kan avtala om att kostnaden helt eller delvis skall stanna på näringsidkaren. Såsom framgår av paragrafens andra mening ansvarar konsumenten enbart för kostnaderna för det första besiktningstillfället. Om småhus- entreprenaden inte godkänns och en ny slutbesiktning därför måste göras, är det näringsidkaren som svarar för den del av ersättningen som hänför sig till det nya besiktningstillfället. Bestämmelsen är tvingande. Paragrafen omfattar inte parternas egna kostnader för att inställa sig till besiktningen eller kostnader för ombud eller biträde. Inte heller omfattas eventuell ersättning till den kvalitetsansvarige för att han eller hon har inställt sig till besiktningen. Om slutbesiktning görs enligt 53 §, gäller följande i stället för 12 §. Bedömningen av om småhusentreprenaden är felaktig skall göras med hänsyn till förhållandena då entreprenaden godkändes vid slutbesiktning. Vid tillämpningen av 39 § skall vad som där sägs om händelse som har inträffat före den tidpunkt som avses i 12 § i stället tillämpas på händelse som har inträffat före den tidpunkt då entreprenaden godkändes vid slutbesiktning. (Jfr 59 § första och andra styckena och 60 § första stycket i utredningens förslag.) Paragrafen är ny och anger vilken tidpunkt som är avgörande för fel- bedömningen om konsumenten i efterhand gör gällande att entreprenad- en är felaktig. Indirekt får paragrafen också betydelse för besiktnings- mannens bedömning, eftersom det är bristfälligheter som föreligger vid den aktuella tidpunkten som han eller hon har anledning att anmärka på i besiktningsutlåtandet. Frågan har behandlats i avsnitt 5.2.6. Enligt lagens huvudregel i 12 § infaller den relevanta tidpunkten för bedömningen av om fel förekommer då uppdraget avslutades. Av första stycket framgår att en annan tidpunkt gäller om slutbesiktning görs enligt 53 §. En förutsättning för att paragrafen skall kunna tillämpas är alltså att en sådan slutbesiktning faktiskt kommer till stånd. I så fall är det, enligt andra stycket, den tidpunkt då entreprenaden godkändes vid slutbesiktning som skall vara avgörande för felbedömningen. Detta gäller även om uppdraget inte kan anses vara helt avslutat vid godkännandet, t.ex. därför att det återstår mindre fel som näringsidkaren skall åtgärda. Det kan inträffa att en slutbesiktning görs men inte leder till något god- kännande. Den praktiska situationen torde vara att besiktningsmannen har påtalat fel av olika slag vilka näringsidkaren inte vill eller kan åtgärda. Tidpunkten för felbedömningen skjuts då fram i tiden. Faran för utfört arbete och material övergår på konsumenten först sedan närings- idkaren har åtgärdat felen och entreprenaden har godkänts. Av 39 § framgår att konsumenten inte är skyldig att betala för arbete eller material som försämras eller går förlorat genom en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse som inträffar före den tidpunkt som an- ges i 12 §. Konsumenten står alltså risken för arbetet och materialet först för tiden därefter. Om tidpunkten för felbedömningen i stället bestäms med tillämpning av förevarande paragraf, skall såsom framgår av tredje stycket risken för arbete och material övergå på konsumenten vid mot- svarande tidpunkt. I de situationer som faller utanför paragrafens tillämpningsområde dvs. småhusentreprenader där parterna har avstått från att anordna någon besiktning gäller alltså de allmänna reglerna i 12 och 39 §§. I så fall skall felbedömningen göras med utgångspunkt i förhållandena som rådde när uppdraget avslutades. Det är också som faran för material och utfört arbete övergår på konsumenten. Oavsett vad som föreskrivs i 12 § första stycket och 58 § andra stycket skall småhusentreprenaden alltid anses felaktig om ett förhållande som avses i 9, 10 eller 11 § visar sig efter det att entreprenaden godkändes vid slutbesiktning eller, om slutbesiktning inte har gjorts, efter det att arbetena avslutats. Detta gäller dock inte om näringsidkaren gör sannolikt att förhållandet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på konsumentens sida. (Jfr 60 § andra stycket i utredningens förslag.) Paragrafen är ny. De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 5.2.6. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I 58 § fastställs att bedömningen av om småhusentreprenaden har ut- förts på ett felaktigt sätt skall göras med hänsyn till förhållandena då entreprenaden godkändes vid slutbesiktning. Förevarande paragraf utökar näringsidkarens felansvar så att det omfattar även vissa förhållanden som framträder först efter slutbesiktningen. De förhållanden som kan utgöra fel i paragrafens bemärkelse är desamma som de som anges i lagens allmänna bestämmelser, se 911 §§. Det ligger i sakens natur att de fel som träffas av regeln i praktiken är sådana som framträder efter en tids brukande av huset, främst funktions- svikter av olika slag. Utgångspunkten i paragrafen är att näringsidkaren alltid svarar för bristfälligheter i den mening som avses i 911 §§ som visar sig under efter det att småhusentreprenaden godkändes vid slut- Prop. 2003/04:45 besiktning eller, om någon slutbesiktning inte har gjorts, arbetena Det är inte nödvändigt att det av omständigheterna framgår att bristfälligheterna förelåg då arbetena avslutades. Detta kommer i lagtexten till uttryck genom de inledande orden Oavsett vad som föreskrivs i 12 § första stycket och 58 § andra stycket. Råder det tvist om huruvida felet har visat sig inom tvåårsfristen, får det ankomma på konsumenten att visa att så är fallet (jfr prop. 2001/02:134 s. 84). Av paragrafens andra mening vilken är utformad med 14 § andra stycket som förebild framgår att näringsidkaren inte svarar för brist- fälligheten, om han eller hon gör sannolikt att felet har uppkommit på grund av olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller beror på något annat förhållande på konsumentens sida. Det är alltså näringsidka- ren som har bevisbördan för att en bristfällighet som visar sig efter slutbesiktningen är av det slag som gör att han går fri från ansvar. Det är tillräckligt att näringsidkaren gör saken sannolik. Det bör noteras att bestämmelserna i paragrafen inte syftar till att begränsa näringsidkarens ansvar för fel som framträder efter tvåårsfrist- ens utgång. Näringsidkarens ansvar blir emellertid då att bedöma enligt 58 §. Det innebär att konsumenten får bevisbördan för att det aktuella förhållandet förelåg redan vid slutbesiktningen (eller då arbetena annars avslutades). Av 61 § framgår att näringsidkarens felansvar består . Sedan en småhusentreprenad har godkänts vid en slutbesiktning enligt 53 §, får konsumenten endast åberopa fel som har antecknats i besikt- ningsutlåtandet. Trots första stycket får konsumenten åberopa fel som 1.konsumenten har påtalat vid slutbesiktningen men som besiktnings- mannen inte har ansett utgöra fel, 2.besiktningsmannen varken har märkt eller borde ha märkt vid slut- besiktningen, eller 3.har påtalats av konsumenten för näringsidkaren från slutbesiktningen. (Jfr 58 § i utredningens förslag.) Paragrafen är ny och reglerar vilka fel som konsumenten får åberopa. Frågan har behandlats i avsnitt 5.2.7. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Huvudregeln finns i första stycket. Den innebär att konsumenten efter slutbesiktningen kan åberopa endast fel som har antecknats i besiktnings- utlåtandet. Huruvida felen har antecknats i utlåtandet därför att besikt- ningsmannen har ansett dem utgöra fel eller därför att konsumenten har ansett ett visst förhållande utgöra fel saknar betydelse. I andra stycket görs tre undantag från huvudregeln i första stycket. Konsumenten kan sålunda åberopa de slag av fel som anges i punkterna 13 även om de inte har antecknats i besiktningsutlåtandet. På förslag från Lagrådet har i punkten 1 särskilt reglerats den situat- ionen att besiktningsmannen, i strid med bestämmelsen i 56 §, inte har antecknat ett fel som konsumenten har påtalat vid slutbesiktningen. I punkten 2 behandlas fel som besiktningsmannen varken märkt eller borde ha märkt vid slutbesiktningen, dvs. s.k. dolda fel. Det kan här vara fråga om såväl fel som förelåg vid slutbesiktningen men då inte gick att upptäcka som fel som har framträtt först efter slutbesiktningen och för vilka näringsidkaren ansvarar enligt 59 §. Vid bedömningen av om ett fel har varit dolt eller inte kan viss ledning hämtas i de resonemang som fördes när regeln om en fastighetsköpares undersökningsplikt lagfästes . Enligt förarbetena till den bestämmelse som då infördes i jorda- balken får frågan om vad som innefattas i köparens undersökningsplikt avgöras från fall till fall. Utgångspunkten är att en normalt erfaren och bevandrad köpare inte skall behöva anlita en sakkunnig för att ha fullgjort sin undersökningsplikt (se prop. 1989/90:77 s. 4042). I före- varande sammanhang har köparens undersökningsplikt ersatts av en besiktning som utförs av en sakkunnig besiktningsman. Därmed torde utrymmet för att betrakta ett fel som dolt bli mera begränsat, eftersom det kan finnas anledning att ställa högre krav på en besiktning utförd av en besiktningsman. I ett annat avseende kan det finnas anledning att i detta sammanhang bedöma ett fel som dolt, trots att så inte skulle bli fallet vid en bedömning enligt jordabalken. Vid tillämpningen av jordabalkens fel- regler bedöms normalt ett fel inte som dolt, om köparen med anledning av att gjorda iakttagelser har haft anledning att föranstalta om mera ingå- ende besiktning. Vid en besiktning av en småhusentreprenad torde det få accepteras att parterna kommer överens om att begränsa besiktningen i enskilda avseenden. Parterna bör exempelvis kunna komma överens om att avstå från undersökningar som innebär större ingrepp i byggnaden. Om en sådan begränsning av besiktningen leder till att en bristfällighet inte uppmärksammas, torde bristfälligheten vid tillämpningen av denna paragraf få anses som dolt. Om konsumenten vill åberopa ett dolt fel, skall bestämmelserna om reklamation i 17 § iakttas. Konsumenten måste alltså underrätta närings- idkaren inom skälig tid efter det att han eller hon har märkt felet. Slutligen tillerkänns konsumenten i punkten 3 ytterligare en möjlighet att åberopa fel i arbetet. Konsumenten får åberopa fel som han eller hon har påtalat hos näringsidkaren från den slutbesiktning då småhusentreprenaden godkändes. Bestämmelsen är utformad med hänsyn till att konsumenten kan ha svårt att redan vid besiktningen bedöma om ett visst förhållande utgör ett fel som bör åberopas mot näringsidkaren. Det ställs inte något krav på att felet skall vara dolt. Givetvis kan parterna avtala om att konsumenten skall ha en mera vittgående rätt att göra fel gällande. Däremot är det inte möjligt att genom avtal inskränka den rätt att åberopa fel som lagen tillerkänner konsumenten. Av 17 § framgår att en konsument som vill åberopa att tjänsten är fel- aktig skall underrätta näringsidkaren om detta (reklamation). Vid en småhusentreprenad gäller att reklamation inte behöver göras i Prop. 2003/04:45 fråga om fel som 1.har antecknats i ett besiktningsutlåtande enligt 56 §, eller 2.har påtalats av konsumenten enligt 60 § 3. Om det vid småhusentreprenad har gjorts en slutbesiktning enligt 53 §, får reklamation enligt 17 § första stycket inte göras senare än efter det att småhusentreprenaden har godkänts enligt 56 § andra stycket, såvida inte annat följer av garanti eller liknande utfästelse. (Jfr 59 § tredje stycket i utredningens förslag.) Paragrafen är ny och innehåller två särskilda regler om reklamation av fel i småhusentreprenad. Frågorna har behandlats i avsnitt 5.2.8. Beträffande innebörden i begreppet småhusentreprenad kan hänvisas till kommentaren till 1 §. Första stycket, som har tillkommit med anledning av Lagrådets syn- punkter, innehåller en erinran om lagens allmänna bestämmelser om reklamation i 17 §. Av 17 § framgår att konsumenten, om han eller hon vill åberopa att tjänsten är felaktig, skall underrätta näringsidkaren om detta (reklamation). Enligt andra stycket 1 i förevarande paragraf behöver kon- sumenten dock inte reklamera fel som har antecknats i besiktnings- mannens utlåtande enligt 56 §. Det gäller oavsett om förhållandet har anmärkts i besiktningsutlåtandet därför att besiktningsmannen har ansett det utgöra ett fel eller förhållandet har antecknats enbart på konsument- ens begäran. Enligt andra stycket 2, som har införts med anledning av vad Lagrådet har uttalat, behöver konsumenten inte heller reklamera fel som han eller hon har påtalat för näringsidkaren med stöd av 60 § 3, dvs. Av 17 § framgår vidare att reklamation skall göras inom skälig tid efter det att konsumenten märkt eller bort märka felet. Bestämmelsen är med den begränsning som har redovisats tillämplig även ifråga om småhusentreprenader. I 17 § anges vidare att reklamation inte får göras senare , såvitt gäller arbeten på mark eller byggnader, efter det att uppdraget avslutades. Bestämmelsen har karaktär av preskriptions- frist. Tredje stycket i förevarande paragraf innehåller en viss avvikelse från bestämmelsen. Där föreskrivs att vid småhusentreprenad får reklam- ation inte göras senare än från det att småhusentreprenaden god- kändes vid en slutbesiktning. Såsom denna bestämmelse har utformats ligger det givetvis i näringsidkarens intresse att se till att småhusentre- prenaden utförs på ett sådant sätt att den blir godkänd. Så länge något sådant godkännande inte lämnas börjar preskriptionsfristen inte löpa. Förslaget till lag om ändring i konsumentköplagen Ett fel som visar sig efter det att varan avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Vid köp av byggnadsdelar som är avsedda att utgöra en huvudsaklig del av ett en- eller tvåbostadshus gäller vad som sägs i första stycket fel som visar sig efter avlämnandet. (Jfr 48 § konsumentköplagen i utredningens förslag.) Paragrafen innehåller bestämmelser om när en vara skall anses felaktig och kompletterar 20 §. Det nya andra stycket innehåller en särskild bestämmelse om köp av vissa byggnadsdelar. Samtliga köp av byggnads- delar omfattas av lagens allmänna regler. Frågan har behandlats i avsnitt Vid köp av husbyggsats gäller att ett fel som visar sig efter det att byggnadsdelarna avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnan- Med byggnadsdelar som är avsedda att utgöra en huvudsaklig del av ett en- eller tvåbostadshus (nedan husbyggsatser) avses i första hand material till s.k. monteringsfärdiga hus, dvs. material till nya småhus som tillverkas på annan plats än den fastighet där huset uppförs. en behöver inte vara komplett och materialet behöver inte ha någon viss Det räcker att köpet avser den huvudsakliga delen av materialet till det färdiga huset. Köp som avser enbart enstaka byggnadsdelar, t.ex. köksinredning eller VVS-utrustning, eller köp av enbart visst speciellt material som skall ingå i huset, t.ex. lösvirke, omfattas däremot inte. För sådana köp gäller enbart lagens allmänna Bestämmelsen är inte heller tillämplig om en konsument sluter avtal med flera näringsidkare om att dessa, var för sig, skall leverera enstaka byggnadsdelar vilka tillsammans kommer att utgöra den huvud- sakliga delen av ett småhus. I det sistnämnda fallet torde dock saken kunna bedömas annorlunda om näringsidkarna i praktiken har samverkat En tillämpning av bestämmelsen förutsätter att näringsidkaren, vid tid- punkten för köpet, har känt till att de aktuella byggnadsdelarna var avsedda att utgöra den huvudsakliga delen av ett en- eller tvåbostadshus. Frågan får avgöras med hänsyn till de omständigheter som har varit möjliga att uppfatta för näringsidkaren (jfr prop. 1984/85:110 s. 140). Avgränsningen av bestämmelsens tillämpningsområde mot konsum- enttjänstlagens regler om småhusentreprenad framgår av 2 § denna lag och 2 § konsumenttjänstlagen. Det gäller att bedöma vad som utgör den övervägande delen av näringsidkarens förpliktelse (se vidare prop. 1989/90:89 s. 6265 och NJA 2001 s. 138). Bestämmelsen är i övrigt av väsentligen samma slag som 59 § kon- För en kommentar hänvisas till den paragrafen. vidare, beträffande första stycket, prop. 2001/02:134 s. 84 f. 10.4Förslaget till lag om ändring i (1987:10) 9 kap. 7 § När en bygganmälan har kommit in skall skyndsamt kalla till samråd (byggsamråd), om det inte är uppenbart obehövligt. Till byggsamrådet skall byggherren, den som enligt 13 § anmälts som kvali- tetsansvarig och andra som bestäms av nämnden kallas. Vid behov skall även kallas. Om det krävs en sådan byggfelsförsäkring eller ett sådant färdigställandeskydd som avses i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring m.m., skall bereda försäkrings- givaren respektive den som svarar för färdigställandeskyddet tillfälle att Prop. 2003/04:45 närvara vid samrådet. Om funnit byggsamråd obehövligt, skall nämnden meddela byggherren detta utan oskäligt dröjsmål och lämna sådana upplysningar som avses i 8 § tredje stycket. Byggsamråd skall alltid hållas när en byggherre begär det. (Jfr 9 kap. 7 § i utredningens förslag.) I paragrafen regleras ansvar för att kalla till och hålla byggsamråd. Vid utformningen av paragrafen har Lagrådets syn- punkter beaktats. Ändringen innebär att även den som svarar för färdig- ställandeskyddet enligt 12 § lagen om byggfelsförsäkring, en försäkrings- givare eller en bank, skall beredas tillfälle att närvara vid samrådet. Om det inte framgår av bygganmälan att en byggfelsförsäkring eller ett färdigställandeskydd finns, bör väcka frågan före byggsamrådet. 9 kap. 12 § Om det krävs en sådan byggfelsförsäkring eller ett sådant färdigställ- andeskydd som avses i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring m.m., får byggnadsarbetena inte påbörjas förrän bevis om försäkringen respektive färdigställandeskyddet har visats upp för . Motsvar- ande gäller, om det krävs ett besked om skyddsrum enligt 6 kap. 8 § lag- en (1994:1720) om civilt försvar. I de fall en rivningsplan skall finnas enligt 4 §, får rivningsarbetena inte påbörjas förrän godkänt rivningsplanen. (Jfr 9 kap. 12 § i utredningens förslag.) Enligt paragrafen skall bl.a. bevis om byggfelsförsäkring företes för . Innan ett sådant bevis har företetts, får byggnads- arbetena inte påbörjas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lag- rådets förslag. Med anledning av de föreslagna bestämmelserna om att byggherren i vissa fall också måste se till att det finns ett färdigställandeskydd för byggnadsarbetenas färdigställande (se 12 § lagen om byggfelsförsäkring) har det i första stycket lagts till att, om färdigställandeskydd behövs, också bevis om färdigställandeskyddet skall visas upp för byggnads- nämnden. Om kan konstatera att kravet på uppvisande av bevis om färdigställandeskydd eller byggfelsförsäkring inte är uppfyllt, bör nämnden genom påpekanden försöka få byggherren att åtgärda brist- en. Nämnden kan även förbjuda att ett påbörjat byggnadsarbete fortsätts (se 10 kap. 3 § samt 15 och 18 §§). 10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring Med anledning av att det i lagen tas in regler om färdigställandeskydd har lagens rubrik ändrats till lag om byggfelsförsäkring m.m.. I lagrådsremissen har föreslagits att lagens två första avsnitt inleds med rubrikerna Byggfelsförsäkring och Säkerhet. Lagrådet har i stället förordat Avhjälpandeskydd respektive Färdigställandeskydd. Med hänsyn till att begreppet byggfelsförsäkring är så vedertaget har dock detta begrepp behållits i propositionens förslag. Lagrådets förslag om Färdigställandeskydd har vi följt. Användningen av underrubriker i lagen har utökats, i enlighet med vad Lagrådet har förordat. En byggfelsförsäkring skall finnas när 1. en byggnad som helt eller till övervägande del skall användas som bostad för permanent bruk uppförs, eller 2. när det i fråga om en sådan byggnad utförs åtgärder som kräver bygganmälan och som avsevärt förlänger byggnadens brukstid. (Jfr 1 § i utredningens förslag.) Paragrafen anger när det måste finnas en byggfelsförsäkring. De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.1. Enligt gällande lagtext skall det finnas en byggfelsförsäkring när en näringsidkare uppför. Enligt den nya lagtexten har det ingen betydelse om byggherren är näringsidkare eller konsument. Det saknar också betydelse om den som faktiskt uppför huset är näringsidkare eller ej. Enligt det hittillsvarande andra stycket har en- eller tvåbostadshus (småhus) i viss utsträckning varit undantagna från lagens tillämpnings- område. Undantaget har tagits bort. Detta innebär att en byggherre vare sig han eller hon är näringsidkare eller konsument kan und- gå skyldighet att teckna en byggfelsförsäkring genom att skaffa ett sådant motsvarande skydd som utgör ett villkor för statlig bostadsfinansiering. I fråga om en- eller tvåbostadshus (småhus) gäller i stället för vad som sägs i 1 § att en byggfelsförsäkring skall finnas 1.när ett småhus uppförs, och 2.när ett småhus byggs till eller är föremål för en åtgärd som avses i 9 kap. 2 § första stycket 35 (1987:10) och det finns behov av en sådan försäkring. En byggfelsförsäkring som avses i första stycket behövs dock inte, om åtgärden enligt 8 kap. 4 § inte kräver bygglov. (Jfr 1 § i utredningens förslag.) Paragrafen, som är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets för- slag, innehåller tillsammans med 1 b § en särskild reglering beträffande småhus. De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.1. I den nya bestämmelsen används begreppet småhus som liktydigt med en- eller tvåbostadshus. Härmed avses detsamma som i (se 8 kap. 4 §). Begreppet omfattar även fritidshus. på försäkring som uppställs i bestämmelsen gäller alltså till skillnad från kravet i 1 § sådana hus. S.k. komplementbyggnader omfattas inte (jfr författningskommentaren till 1 § konsumenttjänstlagen). Liksom tidigare gäller skyldigheten att ha en byggfelsförsäkring när ett småhus uppförs (se första stycket 1). Om någon försäkring inte kan tecknas, kan småhuset alltså inte uppföras. Detta gäller även om bygg- är konsument och utför merparten av arbetet själv. Av 1 b § första stycket framgår att , när det gäller fritidshus, får besluta att någon försäkring inte behövs. Av första stycket 2 framgår vidare att byggfelsförsäkring också kan krävas i fråga om ett antal andra, i lagen specificerade byggnadsåtgärder: dels tillbyggnad, dels åtgärder som avses i bestämmelserna om bygg- anmälan i 9 kap. 2 § första stycket 35 . Med till- byggnad avses, liksom i , åtgärder som syftar till att öka en volym, oavsett i vilken riktning detta sker (se prop. 1985/86:1 s. 675 f.).