prop · GR03111 · 2004-03-16 00:00:00 — Rambeslutet omfattar människohandel syftande till arbetskrafts- exploatering och sexuell exploatering och behandlar definitioner av straffbar människohandel, kriminalisering av anstiftan, medhjälp, främ- jande och försök samt gemensamma lägsta maximistraff. Dessutom tas frågor upp om bl.a. ansvar och påföljder för juridiska personer, jurisdik- tion och brottsoffer. I detta sammanhang kan nämnas att rambeslutet om åtgärder för att bekämpa människohandel som utarbetats inom EU har ett snävare till- lämpningsområde än FN-protokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn (se av- snitt 5). Rambeslutet behandlar, i enlighet med , endast straffrätt och tar endast sikte på sådan människohandel som syftar till arbetskraftsexploatering och sexuell exploatering. Det beror på att det är inom dessa områden som man inom EU har kunnat identifiera ett behov av och har underlag för att med straffrättsliga åtgärder gå ännu längre än FN. I övrigt utgör FN-protokollet en gemensam plattform. Brott som avser människohandel för arbetskraftsexploatering eller sexuell exploatering I artikel 1 definieras straffbar människohandel för arbetskrafts- exploatering och för sexuell exploatering. Enligt artikel 1.1 skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att straffbelägga rekrytering, transport, överföring, hysande, senare mottagande av en per- son, inbegripet utbyte eller överföring av kontroll över denna person, om a)tvång, våld eller hot, inklusive bortförande, brukas, eller b)svikligt förfarande eller bedrägeri brukas, eller c)maktmissbruk eller utnyttjande av en utsatt belägenhet förekommer, som är av sådan art att personen inte har något annat verkligt eller god- tagbart val än att ge efter för det missbruk som utövas, eller d)betalning eller förmåner ges eller tas emot för att erhålla medgivan- de från en person som har kontroll över en annan person i syfte att explo- atera den personens arbetskraft eller tjänster, inbegripet åtminstone tvångsarbete eller obligatoriska tjänster, slaveri eller sådana förhållanden som kan liknas vid slaveri eller träldom, eller i syfte att exploatera ho- nom eller henne i prostitution eller andra former av sexuell exploatering, inbegripet i pornografi. Vidare slås i artikel 1.2 fast att samtycke av den som är offer för män- niskohandel till den avsedda eller faktiska exploateringen saknar betydel- se, om något av de medel som anges i punkt 1 har använts. När en hand- ling som anges i punkt 1 rör ett barn skall det vara ett straffbart männi- skohandelsbrott, även om inte några av de medel som anges i punkt 1 har använts (artikel 1.3). Slutligen slås i artikel 1.4 fast att med barn avses i rambeslutet en person . I artikel 2 anges att varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att straffbelägga anstiftan, medhjälp, främjande och för- sök att begå de brott som anges i artikel 1. I artikel 3.1 anges att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att de brott som anges i artiklarna 1 och 2 skall beläggas med effekti- va, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga påföljder som kan medföra utlämning. Varje medlemsstat skall dessutom, enligt artikel 3.2, vidta nödvändiga åtgärder för att de brott som anges i artikel 1 skall beläggas med maximi- straff fängelse, om brotten har begåtts under någon av följande omständigheter: a)Brottet har inneburit att brottsoffrets liv har satts på spel genom uppsåt eller grov oaktsamhet. b)Brottet har begåtts mot ett offer som var särskilt utsatt. Ett brottsof- fer skall anses ha varit särskilt utsatt åtminstone i fall då offret var under den sexuella självbestämmandeåldern enligt den nationella lagstiftningen och om brottet har begåtts i syfte att exploatera honom eller henne i pro- stitution eller andra former av sexuell exploatering, inbegripet pornogra- fi. c) Brottet har begåtts med användande av grovt våld eller orsakat Prop. 2003/04:111 brottsoffret särskilt allvarlig skada. d) Brottet har begåtts inom ramen för en kriminell organisation enligt gemensam åtgärd 98/733/RIF, bortsett från den påföljdsnivå som däri anges. 6.3Juridiska personers ansvar och påföljder för juridiska personer Enligt artiklarna 4 och 5 skall också juridiska personer, under vissa för- utsättningar, kunna hållas ansvariga för brott som avses i artiklarna 1 och 2 och ådömas i vart fall administrativa avgifter eller straffrättsliga böter för brott som har begåtts till deras förmån av personer som är verksamma i den juridiska personen. Något krav på att införa straffrättsligt ansvar för juridiska personer föreligger inte. Artikel 4.1 anger att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att juridiska personer skall kunna hållas ansvariga för brott som avses i artiklarna 1 och 2 och som begås till förmån för dessa juridiska personer av någon person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juri- diska personens organisation och har en ledande ställning inom den juri- diska personens organisation, grundad på a)befogenhet att företräda den juridiska personen, eller b)befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller c)befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. Artikel 4.2 föreskriver att varje medlemsstat därutöver skall vidta nöd- vändiga åtgärder för att juridiska personer skall kunna hållas ansvariga när brister i övervakning eller kontroll som skall utföras av sådan person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till förmån för denna juridiska person begå ett brott som avses i artiklarna 1 och 2. Artikel 4.3 anger att den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 inte skall utesluta lagföring av fysiska personer som är gärnings- män, anstiftare eller medhjälpare till de brott som avses i artiklarna 1 och 2. I artikel 4. 4 anges att med juridisk person i detta rambeslut avses varje enhet som har denna ställning enligt tillämplig lagstiftning, med undan- tag av stater eller andra offentliga organ vid utövandet av de befogenhe- ter som de har i egenskap av statsmakter samt internationella offentliga organisationer. Artikel 5 föreskriver att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åt- gärder för att en juridisk person som är ansvarig i enlighet med artikel 4 skall kunna bli föremål för effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, som innefattar bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta andra påföljder, såsom a) fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd, b) tillfälligt eller permanent näringsförbud, c) rättslig övervakning, d) rättsligt beslut om upplösning av verksamheten, e) tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå brottet. Enligt artikel 6.1 skall en medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvän- diga för att fastställa sin behörighet beträffande ett brott som avses i ar- tiklarna 1 och 2 när a)brottet har begåtts helt eller delvis inom medlemsstatens territorium, b)gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten, eller c)brotten har begåtts till förmån för en juridisk person som är etable- rad inom medlemsstatens territorium. Enligt artikel 6.2 får dock en medlemsstat besluta att den inte kommer att tillämpa eller endast i särskilda fall eller under särskilda omständighe- ter kommer att tillämpa bestämmelserna om behörighet som anges i punkt 1 b och c när brottet har begåtts utanför dess territorium. En medlemsstat som enligt sin lagstiftning inte utlämnar sina egna medborgare skall, enligt artikel 6.3, vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet över och i tillämpliga fall lagföra de brott som avses i artiklarna 1 och 2 som har begåtts av dess egna medborgare utan- för dess territorium. I artikel 6.4 anges att medlemsstater som beslutar att tillämpa bestäm- melserna i punkt 2 skall underrätta rådets generalsekretariat och kommis- sionen om detta, i lämpliga fall med uppgift om i vilka särskilda fall eller under vilka särskilda omständigheter som beslutet gäller. 6.5Skydd av och stöd till brottsoffer Enligt artikel 7.1 skall medlemsstaterna fastställa att utredning eller lag- föring av brott som omfattas av rambeslutet inte skall vara beroende av ett brottsoffers anmälan eller anklagelse, åtminstone i fall där artikel 6.1a är tillämplig, dvs. när brottet har begåtts helt eller delvis inom medlems- statens territorium. Enligt artikel 7.2 bör barn som blir offer för ett brott enligt artikel 1 anses som särskilt utsatta brottsoffer enligt artiklarna 2.2, 8.4 och 14.1 i rambeslutet av om brottsoffrets ställning i straffrättsli- ga förfaranden, 2001/220/RIF, (EGT L 82 , 22.3.2001, s. 1; CELEX NR: 32001F0220). Om offret är ett barn skall varje medlemsstat, enligt punkt 3, vidta möj- liga åtgärder för att garantera barnets familj lämpligt stöd. Varje med- lemsstat skall särskilt, där det är lämpligt och möjligt, tillämpa artikel 4 i rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden /220/RIF, på den familj som det hänvisas till. Av artikel 10.1 följer att medlemsstaterna skall ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa bestämmelserna i rambeslutet före . Enligt artikel 10.2 skall de senast den dag som anges i punkt 1 överlämna texten till de bestämmelser som införlivar rambeslutet i deras nationella lagstiftning till rådets generalsekretariat och till kommissio- Rådet skall före , på grundval av en rapport upp- Prop. 2003/04:111 rättad med hjälp av denna information och en skriftlig rapport från kom- missionen, bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa rambeslutet. 7Sveriges tillträde till FN-protokollet om människohandel Regeringens förslag: godkänner FN:s protokoll om före- byggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller har ingen erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Människohandel utgör en oaccepta- bel och cynisk företeelse som måste bekämpas. Människohandel är till sin natur ofta gränsöverskridande och organiserad. Inget enskilt land kan genom enbart nationella åtgärder komma tillrätta med problemet. Inter- nationellt samarbete är därför nödvändigt. har i hög grad bedrivit sitt arbete mot människohandel i olika internationella sammanhang. Ar- betet mot människohandel var t.ex. en av de högst prioriterade frågorna för under ordförandeskapet i EU och under ordförande- skapet i . FN:s protokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, liksom EU:s rambeslut om bekämpande av människohandel utgör en gemensam plattform för det fortsatta internationella samarbetet. har redan beslutat om godkännande av rambeslutet (prop. 2001/02:99, bet. 2001/02:JuU28, rskr. 2001/02:219). FN-protokollet kan få stor betydelse för kampen mot människohandel framöver. Genom protokollet har man på global nivå i ett rättsligt bindande dokument lyckats komma överens om en gemensam definition av människohandel som bl.a. bör kunna leda till bättre verktyg för polis och åklagare i det internationella arbetet samt till att bättre synliggöra fenomenet människohandel. bör fortsätta att aktivt främja och delta i det internationella samarbetet. Regeringen föreslår därför att godkänner FN- protokollet. Behovet av lagändringar för att skall kunna tillträda FN- protokollet behandlas i avsnitt 8 och 9. Nuvarande svenska regler och behov av 8.1Kriminalisering av och påföljder för människohandel 8.1.1Människohandel enligt FN-protokollet och rambeslutet Människohandel som fenomen kan beskrivas med utgångspunkt i de de- finitioner av begreppet som finns i EU:s rambeslut om bekämpande av människohandel och i tilläggsprotokollet till FN:s konvention mot gräns- överskridande organiserad brottslighet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn. Människohandel innefattar, enligt dessa instrument, tre huvudsakliga element. Det första elementet är åtgärder för genomförandet av själva handeln (handelsåtgärderna). Här kan nämnas rekrytering och transport av männi- skor såväl inom ett land som från ett land till ett annat. Hit hör också så- dana förfaranden som att ta emot eller att inhysa offren. Vidare ingår här att föra över människor som är föremål för handeln mellan rekryterare och agenter eller s.k. mottagare. Till själva handeln hör även överföringar i destinationslandet mellan t.ex. olika bordellägare. Det andra elementet är de s.k. otillbörliga medel som används för att få offren att underkasta eller foga sig. För att gärningsmännen skall lyckas genomföra handeln krävs nämligen att de kan betvinga eller undertrycka offrens vilja eller i vart fall beskära deras valmöjligheter eller utnyttja att de saknar sådana. Exempelvis rekryteringen kan gå till på olika sätt. Kvinnorna, som det i regel är fråga om, kan föras bort mot sin vilja. De kan också vilseledas angående förutsättningarna kvinnorna tror inte sällan att de skall utföra ett riktigt arbete under relativt goda förhållan- den. De kan också vara införstådda med att det är fråga om t.ex. prostitu- tion, men bli lurade beträffande villkoren. Det kan också förekomma att en person missbrukar sin ställning eller på annat otillbörligt sätt på- verkar en annan person och därigenom föranleder att denna person blir föremål för människohandel. Gemensamt för de olika situationerna är att offrets sårbara situation på ett eller annat sätt utnyttjas i något eller flera av handelns olika led. Handlaren försätter offret i, eller utnyttjar att offret befinner sig i, en sårbar situation av sådan art att offret inte har något annat reellt val än att underkasta sig utnyttjandet. Det tredje elementet är syftet med handeln. Det signifikativa elementet i människohandel är att förfarandet alltid syftar till någon sorts efterföl- jande utnyttjande av offret. Människohandel kan syfta till olika slags ut- nyttjande. Ett syfte är att personer skall utnyttjas för sexuella ändamål. Människohandel kan emellertid även ske för t.ex. utnyttjande av en per- sons arbetskraft eller för åtkomst av mänskliga organ. Människohandeln kan också syfta till en kombination av olika slags utnyttjanden, t.ex. för såväl sexuella ändamål som hushållsarbete under närmast slaveriliknande former. Ur människohandlarens perspektiv beror detta oftast av förväntad lönsamhet och förväntade risker. Utnyttjandet sker oftast i vinstsyfte, t.ex. att dra av annans prostitution eller av andras tvångsarbete. Signifikativt även för utnyttjandestadiet är att offrets verkliga möjligheter att påverka sin situation är eller för offret framstår som beskurna. kan bero på exempelvis att de tidigare, eller under själva människohan- deln, har kuvats fullständigt. När det gäller åtagandena enligt FN-protokollet och rambeslutet, se av- snitt 5.1, 6.1 och 6.2. 8.1.2Gällande svenska bestämmelser avseende människohandelsåtgärder Straffbestämmelsen människohandel för sexuella ändamål En ny straffbestämmelse, människohandel för sexuella ändamål, trädde i kraft (prop. 2001/02:124, bet. 2001/02:JuU27, rskr. 2001/02:270). Bestämmelsen är placerad i 4 kap. 1 a § och tar sikte på sådan gränsöverskridande handel med människor som syftar till att dessa skall utsättas för brott enligt 6 kap. 1, 2, 3 eller 4 § brottsbal- ken, utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt ut- nyttjas för sexuella ändamål. Straffet för brottet är fängelse i lägst två och högst eller, om brottet är mindre grovt, fängelse i högst . Försök, förberedelse och stämpling till människohandel för sexuella än- damål liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott kriminaliserades ock- så. Förutom bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål aktua- liseras ett flertal andra bestämmelser i och andra lagar när det gäller att pröva om de gärningar som enligt FN-protokollet och ram- beslutet skall vara straffbara är kriminaliserade enligt svensk rätt. Nedan redovisas exempel på bestämmelser som kan aktualiseras. För försättande i nödläge döms, enligt 4 kap. 3 § , den som, i annat fall än som avses i 1, 1 a eller 2 § samma balk, genom olaga tvång eller vilseledande, antingen föranleder att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge. I paragrafen straffbeläggs vissa kvalifi- cerade fall av angrepp mot annans handlingsfrihet. För straffbarhet förut- sätts att den brottsliga gärningen sker genom olaga tvång eller vilsele- dande. Innebörden av begreppet olaga tvång framgår av 4 § i samma kapitel. Vilseledande kan ske antingen genom att gärningsmannen upp- väcker en villfarelse hos annan eller genom att gärningsmannen vid- makthåller eller förstärker en oriktig föreställning som den andre redan förut hyser. Ett orsakssammanhang mellan vilseledandet och offrets handlande måste dock alltid föreligga. Med tvångstillstånd avses in- skränkningar av annans handlingsfrihet av skilda slag och olika svårhets- grader. Förlusten av handlingsfriheten kan vara total eller partiell. Det krävs dock att den angripne helt eller delvis är förhindrad att fritt be- stämma över sina göranden och låtanden. Exempel på försättande i tvångstillstånd är att någon olovligen påtvingar annan krigs- eller arbets- tjänst. Stadgandet i andra ledet riktar sig primärt mot handeln med kvin- nor och barn. För fullbordat brott krävs att brottsoffret har kommit i tvångstillstånd eller begett sig eller stannat utomlands och där kan befa- ras råka i nödläge. Straffet är fängelse, lägst ett och högst . Är brot- tet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Försök, för- beredelse och stämpling till försättande i nödläge är, liksom underlåten- het att avslöja sådant brott, straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främ- jande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. . För människorov döms, enligt 4 kap. 1 § , den som bemäk- tigar sig och för bort eller spärrar in ett barn eller någon annan med upp- såt att skada honom eller henne till liv eller hälsa eller att tvinga honom eller henne till tjänst eller att öva utpressning. Straffet är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, döms till fängelse i högst . Försök, förberedelse och stämpling till människorov är, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främjande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. . För olaga frihetsberövande döms, enligt 4 kap. 2 § , den som i annat fall än som sägs i 1 eller 1 a § för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten. Ett frihetsberö- vande kan ske också genom bevakning. Straffet är fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Försök, förberedelse och stämpling till olaga frihetsberövande är, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främjande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. . För olaga tvång döms, enligt 4 kap. 4 § , den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller underlåta något. Detsamma gäller om någon med sådan verkan övar tvång genom hot att åtala eller ange annan för brott eller att om annan lämna menligt meddelande, om tvånget är otillbörligt. Straffet är böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt är dock straffet fängelse i lägst och högst . Vid bedö- mande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen inne- fattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. Försök och förberedelse till olaga tvång som är grovt är straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främjande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. brottsbal- ken. Om någon lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gär- ning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms, enligt 4 kap. 5 § , för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . 8.1.3Gällande svenska bestämmelser avseende det efterföljande utnyttjandet De människohandelsåtgärder som skall kriminaliseras, skall såväl enligt FN-protokollet som rambeslutet, syfta till någon form av utnyttjande. När det gäller det efterföljande utnyttjandet kan ett flertal bestämmelser aktu- aliseras. Några exempel ges nedan. Att tvinga någon till sexuellt umgänge kan bedömas som våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång eller grovt sexuellt tvång enligt vad som anges i 6 kap. 1 § och 2 § . Straffskalorna för våldtäkt är fängelse i lägst två och högst eller, om brottet är att anse som mindre allvar- ligt, fängelse i högst , och för grov våldtäkt fängelse i lägst fyra och högst . Straffskalan för sexuellt tvång är fängelse i högst och fängelse i lägst och högst för grovt sexuellt tvång. Försök, förberedelse och stämpling till våldtäkt och grov våldtäkt är, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, straffbart. Försök till sexuellt tvång och grovt sexuellt tvång är också straffbart. Även anstif- tan, medhjälp och främjande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. . För koppleri döms, enligt 6 kap. 8 § , den som främjar el- ler på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Om en person som med nyttjande- rätt har upplåtit en lägenhet får veta att lägenheten helt eller till väsentlig del används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning och inte gör vad som skäligen kan begäras för att få upplåtelsen att upphöra, skall han eller hon, om verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten, anses ha främjat verksamheten. Straffet är fängelse i högst . Är brottet grovt skall dock, enligt 6 kap. 9 § , dömas för grovt koppleri till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om den som har begått gärningen främjat tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning i större omfattning eller hänsynslöst utnyttjat annan. Försök, förberedelse och stämpling till grovt koppleri är, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, straffbart. Försök till koppleri är också straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främjande är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. brottsbal- ken. I sammanhanget bör nämnas också att artikel 4 i den europeiska konven- tionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläg- gande friheterna () förbjuder slaveri, träldom, tvångsarbete och annat påtvingat arbete. I uttrycket tvångsarbete ligger att arbetet utförs av arbetaren mot hans eller hennes vilja och ett krav på att arbetet som skall utföras är orättfärdigt eller innefattar ett element av förtryck eller att arbetet innebär en påfrestning som skulle kunna undvi- kas. Lagen (1995:831) om transplantation m.m. (transplantationslagen) inne- håller bestämmelser om ingrepp för att ta till vara organ eller annat bio- logiskt material från en levande eller avliden människa för behandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan människa (transplantation) eller för annat medicinskt ändamål. Lagen innehåller också bestämmelser om användning av vävnad från ett aborterat och förbud mot vissa för- faranden med biologiskt material. Enligt 5 § får inte biologiskt material Prop. 2003/04:111 avsett för transplantation eller annat medicinskt ändamål tas från en le- vande människa, om ingreppet kan befaras medföra allvarlig fara för gi- varens liv eller hälsa.