prop · GR0345 · 2004-03-16 00:00:00 — Hovrätten för , som har påpekat att 6 § konsumenttjänstlagen kan tillämpas även vid småhusentreprenader, har avstyrkt att det införs en ny bestämmelse om avrådandeplikt. och Allmänna reklamationsnämnd- en har framfört liknande uppfattningar, medan har ifrågasatt om det behövs någon bestämmelse om avrådande avseende småhusentreprenader. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (utkastet till lagrådsremiss s. 35 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft något att invända mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Trähus- fabrikers har dock anmärkt att det i praktiken kan vara mycket svårt för näringsidkaren att avråda en konsument från att utföra en entreprenad på ett visst sätt. Bakgrund: Om en tjänst med hänsyn till priset, värdet av föremålet för tjänsten eller andra särskilda omständigheter inte kan anses vara till rimlig nytta för konsumenten, skall näringsidkaren enligt 6 § konsument- tjänstlagen avråda honom från att låta utföra tjänsten. Visar det sig sedan Prop. 2003/04:45 tjänsten har börjat utföras att den inte kan anses vara till rimlig nytta för konsumenten eller att priset för tjänsten kan bli betydligt högre än han hade kunnat räkna med, skall näringsidkaren underrätta honom om för- hållandet och begära hans anvisningar. Kan konsumenten inte anträffas eller får näringsidkaren av annan orsak inte anvisningar av honom i rimlig tid, skall näringsidkaren avbryta påbörjat arbete. Detta gäller inte om det finns särskilda skäl att anta att konsumenten ändå önskar få tjänsten utförd. Åsidosätter näringsidkaren vad som åligger honom och finns det starka skäl att anta att konsumenten i annat fall hade avstått från att beställa tjänsten eller hade avbeställt den, har näringsidkaren enligt 7 § konsumenttjänstlagen inte större rätt till ersättning än han skulle ha haft om konsumenten hade avstått från att beställa tjänsten eller hade avbeställt den. Näringsidkaren har dock alltid rätt till ersättning för kost- nader i den mån konsumenten annars skulle gynnas på ett oskäligt sätt. Skälen för regeringens bedömning: Det ligger, såsom konstaterades lagstiftningsärende, i sakens natur att frågor om avrådande sällan blir aktuella vid småhusentreprenader (jfr prop. 1989/90:77 s. 26). I vissa situationer kan det dock vara naturligt att näringsidkaren informerar konsumenten om att denne inte kommer att ha rimlig nytta av vad som har beställts. Så kan t.ex. vara fallet om det står klart att en huskonstruktion av det slag som konsumenten vill ha inte är lämplig med hänsyn till markförhållandena där huset skall byggas. Vi anser därför att näringsidkaren bör ha en viss avrådandeplikt också vid småhusentreprenader. Frågan är om det behövs någon särskild bestämmelse eller om den nuvarande bestämmelsen i 6 § konsumenttjänstlagen utgör en tillfreds- ställande reglering. Utredningen har föreslagit en särskild regel om avrådandeplikt för småhusentreprenader och har därvid hänvisat främst till att 6 § konsumenttjänstlagen är avsedd för mindre komplicerade typer av tjänsteavtal. Bestämmelsen ger därför, enligt utredningen, inte till- räcklig ledning vid småhusentreprenader. Vi anser för vår del att 6 § är så allmänt avfattad att den bör kunna tillämpas också vid småhusentrepren- ader. Det kan också konstateras att den särskilda bestämmelse som utred- ningen har föreslagit skiljer sig enbart obetydligt från 6 § konsument- tjänstlagen. Vi menar därför att det inte finns tillräckliga skäl för att införa en ny bestämmelse om avrådandeplikt. 6 § konsumenttjänstlagen bör i stället, såsom tvingande lagstiftning, gälla också vid småhusentre- prenader. Detsamma bör gälla den anknytande bestämmelsen i 7 §. Regeringens bedömning: I konsumenttjänstlagen bör inte tas in några särskilda regler om vilka krav som skall ställas på näringsidkarens prestation vid en småhusentreprenad. Det innebär att lagens allmänna regler om näringsidkarens prestation kommer att gälla även vid små- husentreprenader. Inte heller bör det införas några särskilda lagregler om rätt till ändrings- och tilläggsarbeten i samband med småhusentreprenader. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 155159). Remissinstanserna: Utredningens bedömning har inte mött några invändningar. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (utkastet till lagrådsremiss s. 36 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Byggutbildarna har dock ansett att innebörden av lagens krav på att tjänsten skall utföras fackmässigt behöver utredas. Skälen för regeringens bedömning Krav på fackmässighet m.m. I 4 och 5 §§ konsumenttjänstlagen finns allmänt hållna regler om de krav som ställs på näringsidkarens prestation. Reglerna innebär bl.a. följande. Näringsidkaren skall utföra tjänsten fackmässigt och med tillbörlig omsorg ta tillvara konsumentens intressen. En följd av omsorgsplikten är bl.a. att näringsidkaren i vissa fall skall rådgöra med konsumenten om behovet av att utföra tilläggsarbeten. I tjänsten ingår, om inte annat avtal- ats, att näringsidkaren skall tillhandahålla det material som behövs. Näringsidkaren är skyldig att särskilt iaktta att tjänsten inte utförs i strid mot säkerhetsföreskrifter eller i strid mot förbud enligt produktsäkerhets- lagen (1988:1604) eller marknadsföringslagen (1975:1418). lagstiftningsärende ansågs att de ovan nämnda bestämmel- serna borde tillämpas även beträffande småhusentreprenader (se prop. 1989/90:77 s. 2325). Utredningen har gjort samma bedömning. Följakt- ligen har utredningen föreslagit att 4 och 5 §§ konsumenttjänstlagen skall vara tvingande till konsumentens förmån även vid småhusentreprenader. Vi delar den uppfattningen och har utformat vårt lagförslag i enlighet med detta. Det är enligt vår mening knappast möjligt eller lämpligt att reglera det nuvarande kravet på fackmässighet mera i detalj. Vilka krav som skall ställas på fackmässighet måste med nödvändighet vara beroende av tjänstens art i det enskilda fallet. Vi är därför inte beredda att initiera en sådan utredning som Byggutbildarna har efterfrågat. Rätt till ändrings- eller tilläggsarbeten Någon rätt att få ändrings- och tilläggsarbeten utförda, utöver vad som följer av avtalet, finns inte i konsumenttjänstlagen (förutom i vissa speci- ella fall enligt 8 §). Inte heller ABS 95 ger konsumenten någon sådan rätt. Konsumenten kan alltså inte kräva att näringsidkaren utför andra arbeten än sådana som följer av avtalet och dess eventuella tillvalslista. Frågan om att göra ändringar och tillägg till det träffade avtalet torde vara vanligt förekommande, inte minst vid uppförande av småhus. Det kan synas tala för att man i fråga om småhusentreprenader särskilt reg- lerar konsumentens rätt att få tilläggs- och ändringsarbeten utförda. I det stora flertalet fall torde dock frågan inte vålla några särskilda problem från konsumentsynpunkt. Uppstår det svårigheter, rör de vanligen inte rätten att få arbeten utförda utan snarare kostnaden för det tillkommande Prop. 2003/04:45 eller avgående arbetet. Vi anser därför, liksom utredningen, att det inte krävs några särskilda lagregler som ger konsumenten rätt till att få ändrings- och tilläggs- arbeten utförda. 5.2.4När en småhusentreprenad skall anses felaktig Regeringens bedömning: Det bör inte tas in några särskilda regler i konsumenttjänstlagen om vad som avses med fel i samband med små- husentreprenader. Det innebär bl.a. att en småhusentreprenad, likt andra konsumenttjänster, skall anses felaktig om resultatet avviker från vad som har avtalats eller från vad konsumenten annars har rätt att kräva. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 178182). Remissinstanserna: Utredningens bedömning har inte mött några invändningar. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (utkastet till lagrådsremiss s. 37 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Bakgrund: Enligt 9 § konsumenttjänstlagen skall tjänsten anses fel- aktig om resultatet av tjänsten avviker från vad som har avtalats eller från vad konsumenten annars har rätt att begära med hänsyn till lagens krav på näringsidkarens prestation. Näringsidkaren skall dock inte svara för en avvikelse som beror på något förhållande på konsumentens sida. Kon- sumenten kan, oavsett vad tjänsten går ut på, kräva att tjänsten utförs fackmässigt och i överensstämmelse med vissa offentligrättsliga före- skrifter samt att näringsidkaren tar tillvara konsumentens intressen i övrigt med tillbörlig omsorg. Även om dessa minimikrav är uppfyllda skall tjänsten anses felaktig om resultatet avviker från vad som därutöver får anses avtalat (jfr prop. 1984/85:110 s. 191). Vidare skall, enligt 10 § konsumenttjänstlagen, tjänsten anses felaktig om resultatet inte överensstämmer med sådana uppgifter av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet som har lämnats vid marknadsföringen av näringsidkaren, någon annan närings- idkare eller någon branschorganisation m.m. Slutligen skall, enligt 11 § konsumenttjänstlagen, tjänsten under vissa förutsättningar anses vara felaktig om näringsidkaren inte har upplyst konsumenten om något förhållande som rör tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet. Skälen för regeringens förslag: Bör då bestämmelserna i konsument- tjänstlagen om fel gälla även vid småhusentreprenader eller behövs det några kompletterande eller avvikande regler? Det kan konstateras att ABS 95 på vissa punkter skiljer sig från de här berörda reglerna. Sålunda har konsumenttjänstlagen ett i vissa avseenden vidare felbegrepp. Som exempel kan nämnas att ABS 95 saknar motsvarighet till regeln i 10 § konsumenttjänstlagen om näringsidkarens ansvar för uppgifter som har lämnats av branschorganisation m.m. i samband med marknadsföring och information. Inte heller 11 § konsumenttjänstlagen har någon mot- svarighet i ABS 95. Enligt vår mening finns det inte anledning att reglera frågan om vad som är att anse som fel på något annat sätt vid småhusentreprenader än vid andra slag av konsumenttjänster. Bestämmelserna i 911 §§ konsum- enttjänstlagen bör därför utan jämkningar eller tillägg tillämpas också på avtal om småhusentreprenader. Vi återkommer i avsnitt 5.2.11 till frågan om näringsidkarens ansvar när resultatet av tjänsten har blivit bristfälligt trots att arbetet har utförts på ett fackmässigt sätt. Regeringens förslag: I konsumenttjänstlagen införs bestämmelser om slutbesiktning. Dessa skall gälla vid uppförande och tillbyggnad av små- hus. Besiktningen skall göras i samband med att arbetet avslutas. Vid s.k. delad entreprenad skall det vara möjligt att skjuta fram slutbesiktningen till dess att samtliga arbeten har avslutats. Näringsidkaren skall meddela konsumenten när arbetet beräknas vara avslutat. Därefter skall konsumenten, om han eller hon vill få till stånd en slutbesiktning, utse en besiktningsman. Denne skall ha nödvändig kunskap och erfarenhet samt utföra sitt uppdrag på ett opart- iskt och självständigt sätt. Om konsumenten inte utser någon besiktnings- man, skall näringsidkaren kunna göra det. Parterna skall också kunna utse en besiktningsman gemensamt. Besiktningsmannen skall kalla part- erna till slutbesiktningen. Besiktningsmannen skall ha rätt till skäligt arvode. Arvodet skall betalas av konsumenten, om inte annat har avtalats. Vid slutbesiktningen skall det upprättas ett utlåtande där de fel som besiktningsmannen har konstaterat samt de förhållanden som konsument- en anser utgöra fel anges. Av utlåtandet skall framgå om besiktningsman- nen godkänner entreprenaden. Entreprenaden skall godkännas om arbetet är felfritt eller om förekommande fel är av mindre betydelse. Om entreprenaden inte godkänns, skall en ny slutbesiktning göras när näringsidkaren har anmält att han eller hon har åtgärdat de fel som har förelegat vid den första slutbesiktningen. Kostnaden för den nya slutbe- siktningen skall näringsidkaren svara för. Någon ny besiktning behöver inte göras, om parterna är överens om det. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se betänkandet s. 163176). Utredningen har föreslagit att be- stämmelserna skall vara tillämpliga också vid vissa andra arbeten för vilka det krävs bygganmälan. Utredningens förslag innehåller inte någon bestämmelse som ger näringsidkaren rätt att utse en besiktningsman för det fall att konsumenten inte gör det. Inte heller innehåller utredningens förslag något uttryckligt krav på att besiktningsmannen skall utföra sitt uppdrag på ett opartiskt och självständigt sätt. I fråga om förutsätt- ningarna för godkännande av entreprenaden har utredningen föreslagit att godkännande skall ges om förekommande fel är av mindre omfattning. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har godtagit för- slaget eller lämnat det utan erinran. har avstyrkt det. Några remissinstanser, bl.a. Juridiska fakultetsstyrelsen vid , och byggande vid Kungl. Tekniska Högskolan och har ifrågasatt om det är påkallat med bestämmelser om obligatorisk besiktning i den utsträck- ning som utredningen har föreslagit. Fakultetsstyrelsen har också ansett att förslaget i vissa avseenden är oklart. Den har vidare förordat en bestämmelse om att näringsidkaren skall få utse besiktningsman, om konsumenten har underlåtit att göra det. Kammarrätten i har förordat att det införs bestämmelser om löpande besiktning. har förespråk- at att förslaget kompletteras med regler om en första byggnadsteknisk tillträdesbesiktning och en installationsteknisk garantibesiktning . i har framfört liknande synpunkter samt föreslagit att det i lagtexten uppställs ett krav på att besiktningsmannen skall vara opartisk. Kammarrätten i har ansett att det bör anges i lagtexten att besiktningsmannen skall ha erfarenhet av byggnadsteknis- ka frågor. Några remissinstanser har ställt frågor om avtalsförhållandet mellan besiktningsmannen och parterna. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsent- ligt med regeringens förslag (utkastet till lagrådsremiss s. 3849). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Bo- verket har påtalat att besiktningsmannen bör bereda tillfälle att närvara vid slutbesiktningen. har uttalat att en slutbesiktning inte är tillräcklig; det behövs också s.k. löp- ande besiktningar. har ansett att besikt- ningsmannen alltid bör vara ansvarsförsäkrad. Enligt Bostadsgaranti och Byggutbildarna bör slutbesiktningen vara obligator- isk. har ansett att parterna bör kunna begära en slutbesiktning först om värdet av entreprenaden överstiger ett visst belopp. har ansett att näringsidkaren inte bör kunna tvinga fram en besiktning på konsumentens bekostnad. Bakgrund: I samband med ett byggprojekt görs olika kontroller av de arbeten som har utförts. Dessa kan uppdelas i två slag, offentligrättsliga kontroller och avtalsrelaterade kontroller. Den första typen av kontroll är den som görs med stöd av reglerna i och som syftar till att säkerställa att samhällets krav på byggandet har uppfyllts. En viktig roll i detta kontrollsystem spelar den kvalitetsansvarige som skall finnas vid sådana arbeten som kräver bygganmälan (se 9 kap. 13 § ). Den kvalitetsansvar- iges uppgift är att bevaka samhällets intressen vid byggande genom att i första hand svara för att en kontrollplan upprättas och att olika former av kontroller utförs. Han eller hon förväntas också vara närvarande vid byggsamråd, besiktningar och andra kontroller. Avsikten är däremot inte att den kvalitetsansvarige skall fungera som byggherrens kontrollant eller som besiktningsman. Det är alltid byggherren som har det fulla ansvaret för byggprojektet. Den avtalsrelaterade kontrollen sker i form av olika slag av besiktning- ar och kommer till uttryck i de standardavtal som är vanligt förekom- mande inom byggbranschen, bl.a. det tidigare nämnda ABS 95. Syftet med kontrollen är att konstatera vilka fel och brister som föreligger och därmed utröna i vad mån den avtalade prestationen har fullgjorts. Besiktningar spelar en stor roll inom byggbranschen, såväl när det gäller produktion av kommersiella fastigheter som småhus. Civil- rättsliga lagregler om besiktningar saknas dock. När man talar om besiktningar är det i första hand den s.k. slutbesikt- ningen som avses. Den görs i samband med att entreprenaden avslutas. Att arbetet har godkänts vid en slutbesiktning har betydelse i flera olika avseenden. Till att börja med innebär det att entreprenaden avlämnas, vilket bl.a. får till följd att ansvaret för entreprenaden går över från näringsidkaren till konsumenten. I och med avlämnandet inleds den, oftast, tvååriga garantitiden och den tioåriga preskriptionstiden. I och med att entreprenaden godkänns vid en slutbesiktning brukar också näringsidkaren ha rätt till slutlikvid. Skälen för regeringens förslag Behovet av en obligatorisk besiktning Det är tydligt att en besiktning är av värde för båda parterna i avtals- förhållandet. Båda parterna har intresse av att på ett tidigt stadium få veta om det förekommer fel eller brister som måste rättas till. Till detta kommer de betydelsefulla rättsverkningar som vanligen knyts till besikt- ningen; näringsidkaren befrias från ansvaret för entreprenadobjektet och blir berättigad till slutlig ersättning för det utförda uppdraget. Även från ett samhällsperspektiv är besiktningar av värde. Besiktning- ar medverkar till att minska förekomsten av felaktigheter i byggandet och påskyndar avhjälpandet av förekommande fel och brister. Detta bidrar till en god kvalitet i byggandet och till att hålla kostnaderna för byggfel nere. Besiktningar bidrar även till att förebygga framtida tvister om huruvida arbetet utförts på ett riktigt sätt. Slutligen har också garanti- och försäkringsgivare intresse av att en besiktning genomförs. tjänar en besiktning som utgångspunkt och underlag för den tioåriga s.k. småhusgarantin (jfr avsnitt 4.3). Besikt- ningen är därmed en förutsättning för förekommande färdigställ- ande- och avhjälpandeskydd. Det finns således flera fördelar med att en besiktning kommer till stånd. Frågan är då om lagbestämmelser om obligatorisk besiktning är ett rimligt medel för att uppnå en förstärkning av konsumenternas avtals- skydd. Frågan diskuterades lagstiftningsärende men besvar- ades då nekande, bl.a. med hänvisning till att det tillämpade standardavtalet ABS 80 oftast utgjorde avtalsinnehåll och att en besiktning därför ändå kom till stånd. På motsvarande sätt skulle det kunna hävdas att det inte behövs lagregler om besiktning, eftersom förekommande standardavtal främst ABS 95 vanligen ändå innehåller bestämmelser om besiktning. Det kan också hävdas att ett lagstadgat besiktningskrav kan leda till ökade kostnader för den enskilde konsum- enten, eftersom det normalt är denne som i slutänden får bära kostnaden för besiktningen. Ett annat argument mot en generell lagregel om besikt- ning är att det kan vara svårt att i lag utforma regler för en besiktnings- ordning som är ändamålsenliga för de skiftande förhållanden och olika entreprenadtyper som förekommer inom småhusproduktionen. Mot ett lagstadgat besiktningskrav kan möjligen också invändas att det skulle kunna hämma pågående utveckling på området. Enligt utredningen tycks utvecklingen i branschen gå i riktning mot ett ökat kvalitets- tänkande hos olika entreprenörer och ett system för löpande egen- kontroller i anslutning till den ordning som anges i . Vad som har sagts kan synas tala för att man såsom har förordat inte bör införa några lagregler om besikt- ning utan i stället förlita sig till att besiktningar ändå görs i tillräcklig utsträckning till följd av förekommande avtal och försäkringsvillkor. Enligt vår uppfattning väger dock fördelarna med en lagreglering över. Det är värdefullt om de besiktningar som normalt görs vid entreprenad- arbetenas avslutande vilar på en gemensam rättslig grund. Det bidrar till att göra regelverket mera enhetligt och överskådligt. En lagreglering torde också komma att öka antalet besiktningar, vilket är ägnat att för- bättra konsumenternas ställning vid småhusentreprenader. De kostnads- ökningar som detta i och för sig kan medföra framstår inte som orimliga om man sätter dem i relation till de stora värden som står på spel. Vi tror inte heller att den utveckling mot ökad egenkontroll och upprättande av kvalitets- och kontrollplaner som utredningen har pekat på nämnvärt skulle motverkas av att det i lagen ställs krav på slutbesiktning. Vi föreslår därför att det i konsumenttjänstlagen tas in bestämmelser om slutbesiktning. Nästa fråga är om bestämmelserna om besiktning skall omfatta samtliga småhusentreprenader eller om vissa typer av arbeten bör undantas. Utredningen har föreslagit att bestämmelserna skall knyta an till huru- vida bygganmälan skall göras eller inte. I avsnitt 5.2.1 har vi uttalat att det inte är lämpligt att låta reglerna om bygganmälan vara avgörande för tillämpligheten av rent konsumenträttsliga bestämmelser, eftersom dessa regler har andra syften än att skydda konsumenter. Enligt vår uppfattning har denna invändning relevans också när man tar ställning till vilka typer av entreprenadarbeten som bör omfattas av lagbestämmelser om besikt- ning. Vi vill alltså inte förorda den avgränsning som utredningen har föreslagit. Det kan å andra sidan inte komma i fråga att låta bestämmelserna om besiktning omfatta alla slag av entreprenadarbeten. Det skulle, när det gäller enklare arbeten, kunna medföra alltför stora kostnader i förhållan- de till fördelarna. Skälen för att införa lagregler om besiktning väger däremot tungt när det gäller så dyra och viktiga arbeten som uppförande av nya småhus eller tillbyggnad av befintliga småhus. Besiktningskravet bör därför lämpligen gälla sådana entreprenader. En remissinstans har förordat ytterligare en begränsning, nämligen att bestämmelserna skall gälla enbart sådana ny- och tillbyggnader som överstiger en viss värde- Vi vill inte förorda en sådan ordning. Den skulle dels innebära ett sämre konsumentskydd, dels till följd av svårigheterna att i förväg uppskatta entreprenadens värde leda till tillämpningssvårigheter. Tvingande eller dispositiva regler? I likhet med utredningen anser vi att det inte kan komma i fråga att göra reglerna om slutbesiktning helt dispositiva. En helt dispositiv reglering skulle inte ge ett tillräckligt konsumentskydd. Reglerna bör alltså i viss utsträckning vara tvingande. Utredningen har utformat sitt förslag så att slutbesiktning framstår som ett obligatorium; när arbetena har avslutats skall slutbesiktning göras. Såsom Juridiska fakultetsstyrelsen vid har varit inne på torde detta emellertid föra för långt. Det kan förekomma fall då ingen av parterna ser det som meningsfullt att hålla en särskild besiktning. Samhällsintresset av att det i en sådan situation likväl görs en besiktning är förhållandevis litet och möjligheterna att framtvinga en besiktning skulle också vara begränsade. Vi förordar därför att bestämmelserna utformas så att besikt- ning skall göras om någon av parterna begär det. En sådan bestämmelse ger konsumenten en oavvislig rätt att få till stånd en besiktning och medför att avtal som inskränker denna rätt kommer att sakna verkan. Även utan ett generellt krav på besiktning kan det f.ö. antas att besikt- ning kommer till stånd i det stora flertalet fall. Bl.a. de bestämmelser om näringsidkarens felansvar som vi återkommer till i avsnitten 5.2.6 och 5.2.7 kommer att ge näringsidkaren ett starkt incitament att se till att besiktning görs.