prop · GR03160 · 2004-05-28 00:00:00 — JO har även framfört synpunkten att polisens beslut om hinder av fortsatt färd bör dokumenteras utöver vad som kan ske i primärrapporten om överträdelsen och att bestämmelserna om dokumentation i 27 § polislagen inte torde vara direkt tillämpliga i förevarande fall. Enligt regeringens mening torde emellertid förvaltningslagen (1986:223) vara tillämplig i aktuellt fall i fråga om bl.a. beslutsmotivering, eftersom polisens beslutsfattande inte kan anses ingå i sådan brottsbekämpande verksamhet som enligt 32 § sistnämnda lag är undantagen från lagens tillämpningsområde. Härtill kommer bl.a. bestämmelserna om skriftlig dokumentation av beslut i 31 § verksförordningen (1995:1322). Någon hänvisning till polislagens dokumentationsbestämmelser är enligt regeringens mening därför inte nödvändig avseende beslut om hinder av fortsatt färd. Det kan antas att beslut om hinder av fortsatt färd endast kommer att behöva fattas i relativt få fall eftersom det kan förutses att den kommersiella trafiken i stor utsträckning kommer att betala förskott för överlastavgifter för att inte drabbas av några kostsamma störningar i sin verksamhet. Av samma anledning kan det i de fall där ett beslut om hinder av fortsatt färd trots allt behöver meddelas förväntas att ett sådant beslut endast blir kortvarigt. Behovet av överprövning av polisens beslut kan därför i praktiken förväntas bli mycket litet. I likhet med vad som allmänt gäller på trafikrättens område bör ett beslut om hinder av fortsatt färd inte kunna överklagas särskilt. En motsatt ordning skulle för övrigt innebära att beslutet om hinder av fortsatt färd skulle få avgöras separat från själva ärendet om påförande av överlastavgift. En sådan separat ordning framstår inte som lämplig. Som nämnts ovan kommer länsstyrel- sen dock att pröva om ett beslut om hinder av fortsatt färd skall bestå, se vidare härom avsnitt 10.2.7. Sammanfattningsvis innebär regeringens förslag att polisman vid ute- bliven förskottsbetalning skall fatta ett beslut om hinder av fortsatt färd. Ett sådant beslut får dock underlåtas om det föreligger synnerliga skäl. Vidare skall beslutet om hinder av fortsatt färd gälla till dess att full förskottsbetalning, eller i förekommande fall full betalning för påförd överlastavgift, har erlagts. Bestämmelserna härom bör införas in den nya 8 b §. Beslutet om hinder av fortsatt färd bör inte gå att överklaga och en sådan bestämmelse med denna innebörd bör tas in i 11 §. Polisens beslutsbehörighet bör regleras närmare i 3 kap. 8 § polisförordningen. 10.2.6Beslut om överlastavgift även när förskott beslutats Regeringens förslag: Även om ett förskott för överlastavgift har beslutats och betalats skall besluta i frågan om påförande av överlastavgift. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig i frågan har ingen någon erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det kan konstateras att om en person betalar ett förskott för överlastavgift och accepterar såväl förskottet som att en överträdelse har begåtts, så är det inte särskilt sannolikt att den personen har något intresse av en fortsatt process i . Den personen anser antagligen saken som utagerad i och med att han eller hon betalar förskottet för överlastavgiften till polisen. Att i ett sådant fall slutligt fastställer överlastavgiften kan te sig som administrativt onödigt och ett system liknande det vid föreläggande av ordningsbot vid trafikbrott skulle i stället kunna vara mer ekonomiskt och snabbt eftersom ett ärende därigenom skulle kunna avslutas genom ett godkännande. Eftersom det emellertid i de flesta fall är fordonsägaren som är ansvarig för överlastavgiften och denne sällan är närvarande vid en överlastkontroll kan inte en polisman i dessa fall erhålla något bevis för att den som är ansvarig för överlastavgiften verkligen godkänner avgiften. Även om det får antas att en förare av ett fordon i kommersiell trafik i många fall kan ha en fullmakt att agera för fordonsägarens räkning så kan detta inte alltid fastställas av polisen på plats. Det är enligt regeringens mening därför nödvändigt att det är som i samtliga fall slutligt avgör frågan om överlastavgiften. 10.2.7Underställning av beslut samt och polisens handläggning av överlastavgiftsärenden m.m. Regeringens förslag: En polismans beslut om förskott för överlast- avgift eller om att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden, skall skyndsamt underställas prövning. skall pröva om beslutet skall bestå. Om ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller enlig lagen om överlastavgift, skall under handläggningen av överlastavgiftsärendet, få ompröva beslutet om förskott och helt eller delvis kunna sätta ned förskottet. Om det finns synnerliga skäl skall styrelsen, under handläggningen av överlastavgiftsärendet eller efter det att beslut fattats i ärendet, kunna upphäva beslutet om hinder av fortsatt färd. Om ett beslut om hinder av fortsatt färd är fattat skall polisens och handläggning av överlastavgiftsärendet ske utan dröjsmål. olika beslut enligt ovan skall inte gå att överklaga. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen innehåller emellertid inte något om vad som sägs i regeringens förslag om att polismans beslut, om förskott för överlast- avgift eller om att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden, skall underställas prövning. Den innehåller inte heller något om att i vissa situationer får upphäva ett beslut om hinder av fortsatt färd eller att styrelsens nu aktuella beslut inte skall gå att överklaga. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Enligt Lagrådet kräver hänsynen till rättssäkerheten att polisens beslut snabbt kan bli överprövat i någon form. Rättssäkerhetskravet tillgodoses bäst, enligt Lagrådet, genom att polisens beslut skyndsamt underställs , som då skall pröva om beslutet skall bestå. Vidare menar att underställningen bör avse såväl förskotts- som kvarhållandefrågan. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Det sagda innebär att polisen som regel som kontrollen av fordonet eller fordonståget sker skall underställa de aktuella besluten prövning. skall därefter pröva dels om förskottet skall sättas ned eller efterges, dels i de fall ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller om det finns synnerliga skäl för att färden skall få fortsätta och om så är fallet upphäva polisens beslut om hinder av fortsatt färd. Även ett beslut att sätta ned eller efterge förskottet påverkar beslutet om hinder av fortsatt färd. Sätts förskottet ned delvis behöver enbart det nedsatta beloppet betalas för att färden skall få fortsättas. Sätts förskottet ned helt föreligger inte längre något hinder av fortsatt färd. prövning kommer av naturliga skäl endast att grundas på vad som är känt vid kontrollen. Det förhållandet att polisen saknar möjlighet att sätta ned eller efterge förskottet gör dock att underställningen fyller en självständig funktion. Detta eftersom det redan vid kontrollen kan stå klart att det finns skäl att sätta ned eller efterge förskottet och det oberoende av den utredning polisen sammanställer som beslutsunderlag i överlastavgiftsfrågan. Föraren av fordonet kan t.ex. åberopa att skyltningen på den aktuella vägsträckan varit delvis skymd av växtlighet, vilket också bekräftas av en polisman. I ett sådant fall kan det finnas anledning för att efterge förskottet eftersom så skett i domstolspraxis enligt befintliga regler i 8 § andra stycket lagen (1972:435) om överlastavgift (se t.ex. Kammarrättens i dom i mål nr 90281994). förfarandet bl.a. en möjlighet för att genast korrigera eventuella felräkningar från polisens sida. I sistnämnda situation skall delvis nedsätta förskottet för överlastavgiften i enlighet med sina egna beräkningar. beslut i underställningsförfarandet angående förskotts- frågan bör inte gå att överklaga, eftersom det framstår som olämpligt att beslutet är överklagat som handlägger och beslutar i överlastavgiftsärendet. För att ett beslut om hinder av fortsatt färd skall utgöra ett effektivt påtryckningsmedel bör beslut i samma förfarande avseende hindersfrågan inte heller det gå att över- klaga. Av ordningsskäl ter det sig också lämpligast att ensam förfogar över möjligheten att upphäva beslut om hinder av fortsatt färd, eftersom styrelsen annars enligt vad som sägs i följande avsnitt, skulle kunna upphäva ett beslut som är överklagat till domstol men ännu inte avdömt. Handläggningen av överlastavgiftsärenden när beslut om hinder av fortsatt färd gäller m.m. Om ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller enligt lagen om över- lastavgift bör , om den anser att polisens beslut om förskott av någon anledning är felaktigt, även under handläggningen av överlast- avgiftsärendet när som helst kunna nedsätta ett beslutat förskott helt eller delvis. Jämfört med de skäl som angivits i föregående stycke kommer det i detta fall att handla om sådant som eventuellt förbisetts vid läns- styrelsens prövning enligt underställningsförfarandet, men framför allt givetvis om omständigheter som blivit kända därefter. En felaktighet skulle t.ex. kunna bestå i att polisen har gjort en felaktig bedömning av den överlastsavgiftansvariges hemvist och att något förskott därför egentligen över huvud taget inte skall utgå. Om gör en sådan bedömning skall den således nedsätta förskottet helt. Man kan också tänka sig att redan tidigt i sin handläggning, på motsvarande vis som i underställningsförfarandet men på grund av omständigheter som framkommit efter det att förfarandet avslutats, skulle kunna se att en överlastavgift skall nedsättas eller efterges enligt befintliga regler i 8 § andra stycket lagen om överlastavgift. Läns- styrelsen bör även i ett sådant fall kunna besluta att helt eller delvis nedsätta förskottet innan överlastavgiften, delvis nedsatt eller eftergiven, slutligen påförs. De nu aktuella besluten påverkar även beslutet om hinder av fortsatt färd på samma vis som beskrivits i föregående avsnitt. Det bör emellertid understrykas att överprövning av det förskott polisen tagit ut endast skall behöva göras i de fall där ett beslut om hinder av fortsatt färd alltjämt gäller. Om så inte är fallet, t.ex. för att ett förskott har betalats till fullo, så skall inte nedsätta ett förskott även om den anser att överlastavgiften kommer att bli lägre än förskottet. En återbetalning av mellanskillnaden får då i stället ske när beslutet om överlastavgift har vunnit laga kraft. Lagrådet anför, i samband uttalanden om de krav som följer av proportionalitetsprincipen, att intresset av att ett fordon inte skall hindras alltför länge från att fortsätta färden talar för att ett beslut om hinder av fortsatt färd bör kunna upphävas, trots att överlastavgiften inte ännu blivit slutgiltigt fastställd. Regeringen är av samma mening som Lagrådet. Det bör följaktligen införas en möjlighet för att också under handläggningen av överlastavgiftsärendet, dvs. efter det att beslut fattats i underställnings- förfarandet, upphäva polisens beslut om hinder av fortsatt färd om det finns synnerliga skäl. Både i underställningsförfarandet och under handläggningen av överlastavgiftsärendet bör med synnerliga skäl i princip förstås detsamma som vid polismans beslutsfattande enligt 8 b §. För att det föreslagna regelsystemet inte skall komma i konflikt med proportionalitetsprincipen bör emellertid även efter det att den har beslutat i överlastavgiftsärendet ha möjlighet att upphäva polisens beslut om det föreligger sådana skäl. I detta senare fall kan ett synnerligt skäl för att upphäva beslutet således vara att den tid det gällt, och därigenom de men den enskilde utsatts för, framstår som oproportionerliga i förhållande till storleken av den överlastavgift som beslutet avser att framtvinga. Det bör överlämnas till rättstillämpningen att närmare avgöra vad som kan utgöra synnerliga skäl i sistnämnda avseende. Av i huvudsak samma skäl som angivits ovan vid redogörelsen av underställningsförfarandet bör nu aktuella beslut inte gå att överklaga. Ärenden om överlastavgift handläggs med en viss skynd- samhet hos . Utredningen fann emellertid, att såväl polisen som i de fall där ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller, bör hantera den fortsatta handläggningen av ärendet med förtur framför de övriga ärenden om överlast i vilka ett sådant beslut inte gäller. Regeringen delar bedömningen att ett sådant ärende bör ha förturs- karaktär och anser dessutom att förturen bör gälla generellt och inte enbart i förhållande till andra överlastavgiftsärenden. Polisens rapporter om överlast kommer in till behörig länsstyrelse inom ungefär en eller efter rapporteringstillfället. Innan polisen lämnar in sin rapport till görs en utredning om ansvarssituationen vilken kan ta , speciellt när fråga är om utländska fordon eftersom det kan vara omständligt att få in relevanta registeruppgifter från utlandet. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte är möjligt att ålägga polisen att inom en viss angiven tid redovisa sin rapport till . kan ändå inte besluta i ärendet förrän polisen är klar med sin utredning. Men självklart måste saken behandlas skyndsamt. Det bör därför i lagtexten uttryckas att såväl polisen som skall handlägga ärendet om överlastavgift utan dröjsmål i de fall där ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller. Härigenom får ärendet en förturskaraktär och i vart fall eventuella onödiga tidsutdräkter kan förväntas bortfalla. Handläggningen skall ske utan dröjsmål endast i de fall där ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller. Om vid sin handläggning av ärendet alltså helt nedsätter ett förskott eller om ett förskott betalas under polisens eller handläggning så förlorar ärendet direkt sin speciella förturskaraktär och skall handläggas i samma ordning som gäller . Beslutet om hinder av fortsatt färd gäller då nämligen inte längre. Om inte anser att polisens beslut om förskott är felaktigt kommer den inte att använda sig av sin möjlighet att nedsätta förskottet utan handlägger i stället ärendet som , dock med förtur och utan dröjsmål. När sedan påför en överlastavgift bör det bli själva överlastavgiften som blir betydelsefull för att hindret av fortsatt färd skall upphöra att gälla. Det blir då själva överlastavgiften som till fullo måste betalas och inte förskottet för överlastavgiften. Som har anförts i ett tidigare avsnitt kan förtursärendena vid förväntas bli mycket ovanliga eftersom betalning av ett förskott i de flesta fall kan förväntas komma att ske redan på ett tidigt stadium. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att en polismans beslut om förskott för överlastavgift eller om att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden, skyndsamt skall underställas prövning. skall pröva om beslutet skall bestå. Om ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller enlig lagen om överlast- avgift, föreslås under handläggningen av överlastavgifts- ärendet, få ompröva beslutet om förskott och helt eller delvis kunna sätta ned förskottet. Om det finns synnerliga skäl bör styrelsen, under handläggningen av överlastavgiftsärendet eller efter det att beslut fattats i ärendet, kunna upphäva beslutet om hinder av fortsatt färd. Om ett beslut om hinder av fortsatt färd är fattat bör polisens och handläggning av överlastavgiftsärendet ske utan dröjsmål. olika beslut enligt ovan föreslås inte gå att överklaga. Bestämmelser avseende vad som sagts i denna sammanfattning bör tas in i den nya 8 d § och 11 §. 10.2.8Överlastavgiften får inte överstiga det beslutade förskottet Regeringens förslag: Har beslut om förskott för överlastavgift fattats får överlastavgift inte påföras med högre belopp än förskottet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det torde inte finnas något generellt hinder mot att påför en högre överlastavgift än det förskott polisen beslutat att ta ut. Av verkställighetsmässiga och pedagogiska skäl bör emellertid överlastavgift inte få bestämmas till ett högre belopp än ett beräknat förskottsbelopp. Det framstår inte som särskilt meningsfullt att , i de fall där ett förskott har beräknats av polis och förskottet har betalats på plats, kan komma att påföra en högre överlastavgift än det betalade förskottsbeloppet. Ett sådant påförande skulle i flertalet fall vara verkningslöst. Förskott beräknas ju endast i de fall där det finns verkställighetsproblem med utländska trafikanter. Utsikterna att få betalt för ett av påfört tillägg av en utländsk fordonsägare som har betalat sitt förskott på plats kan förväntas vara ytterst små. Det tjänar då föga till att administrera en ordning som inte kan förväntas leda fram till några praktiska resultat. För att den föreslagna ordningen skall vara så enkel som möjlig anser regeringen i likhet med utredningen att den nu aktuella regeln även bör omfatta de fall där ett förskott för överlastavgift inte har betalats på plats. Det framstår som klarast och mest överskådligt att det förskott som polisen räknar fram på plats också är det belopp som högst kan bli aktuellt att slutligt betala för förseelsen. kan naturligtvis, med eller utan invändningar från den enskilde, komma fram till att överlastavgiften blir lägre än förskottet och att en återbetalning i sådana fall skall ske. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets redaktionella syn- punkter. Med anledning av det anförda föreslår regeringen sammanfattningsvis att om beslut om förskott för överlastavgift har fattats får överlastavgift inte påföras med ett högre belopp än förskottet. En bestämmelse härom bör införas i den nya 8 c §. Regeringens förslag: Påförs inte någon överlastavgift eller nedsätts eller efterges avgiften, skall det överskjutande beloppet återbetalas. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Några regler motsvarande utredningens förslag om att medel som inbetalats som förskott för överlastavgiften skall anses som uppbörd ingår inte i regeringens förslag. I regeringens förslag ingår inte heller några bestämmelser om att belopp inte skall återbetalas eller att beloppet skall avrundas till närmast lägre hela krontal. Remissinstanserna: Hovrätten för påpekar att uttrycket uppbörd, vars innebörd i sig inte är lätt att begripa, enbart före- kommer i den nu gällande lydelsen av lagen (1972:435) om överlast- avgift genom den hänvisning som görs i lagens 9 § till 56 § fordons- skattelagen (1988:327). Skälen för regeringens förslag: Lagrådet ifrågasätter behovet av den föreslagna bestämmelsen i 8 c § första stycket, dvs. att det skall anses som uppbörd enligt 9 § när medel som har betalats som förskott för över- lastavgift tas i anspråk för betalning av avgiften. Erforderliga föreskrifter torde, enligt Lagrådet, kunna meddelas av regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer med stöd av 56 § fordonsskattelagen. Lagrådet noterar att en hänvisning till detta lagrum finns i 9 § i den nu förevarande lagen. Vidare menar att den bestämmelse som tagits in i 8 c § andra stycket har sin plats efter de bestämmelser som tagits in i 8 e §. Bestämmelsen bör enligt Lagrådet utformas på följande sätt: Påförs inte någon överlastavgift eller nedsätts eller efterges avgiften, skall det överskjutande beloppet återbetalas. Med hänsyn till hur avgiftsbestämmelserna i lagen är utformade finns det enligt Lagrådets mening knappast något behov av bestämmelserna i tredje stycket av den nu diskuterade paragrafen. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Vid vissa återbetalningar från staten gäller att särskild ränta skall utgå Prop. 2003/04:160 (t.ex. 10 § lagen [1985:146] om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter). I vissa fall utgår inte någon sådan ränta (t.ex. lagen [1976:206] om felparkeringsavgift). Överlastavgifter kan potentiellt uppgå till mycket stora belopp, vilket skulle kunna tala för att ett inbetalat förskottsbelopp som skall återbetalas borde förräntas särskilt. Det är emellertid svårt att se att en återbetalning av en förskotterad överlastavgift kan komma att bli aktuell i någon större utsträckning. Det kan nämligen inte hållas för troligt att en polismans beslut i någon större omfattning kommer att ändras i efterhand av eller allmän förvaltningsdomstol. Eftersom ett förskott skall betalas på plats kan det inte heller bli fråga om att en betalningsskyldig person av misstag skriver ett för högt belopp på ett självskrivet girokort eller betalar skulden två gånger (dessa problem föreligger bl.a. vid bötesverkställighet se t.ex. prop. 1978/79:40 s. 30). I de fall en återbetalning av en förskotterad överlastavgift ändå kan komma att bli aktuell bör det anmärkas att läns- styrelsen hanterar ärenden om överlastavgift med skynd- samhet och fattar beslut inom någon eller några månaders tid efter det att kontrollen utförts och en förskottsbetalning har erlagts. Regeringen anser med ledning av det anförda att något särskilt räntesystem inte bör administreras för överlastavgifternas del och föreslår därför inte heller något sådant system. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det överskjutande beloppet skall återbetalas om någon överlastavgift inte påförs eller om avgiften nedsätts eller efterges. Bestämmelser härom bör föras in i den nya 8 e §. Ändringar i lagen om avräkning vid återbetalning av Regeringens förslag: skall kunna avräkna ett belopp som kan komma en person till godo efter en förskottsbetal- ning av överlastavgift om staten har en motfordran för annan skatt Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag: Enligt tidigare bestämmelser kunde en avräkning mellan å ena sidan skatt eller avgift som skulle komma en gäldenär till godo (utbetalningar) och å andra sidan annan skatt eller avgift som gäldenären inte hade betalat (motfordringar) i stort sett endast göras om respektive skatt eller avgift var av samma slag. (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter, som trädde i kraft , utvidgades emellertid det allmännas möjligheter att ta i anspråk återbetalningar av skatter och avgifter för betalning av fordringar som det allmänna har på den återbetalnings- Lagen innebär att det allmänna i princip inte skall behöva betala ut ett skatte- eller avgiftsbelopp till någon som står i skuld för skatter eller avgifter. Lagen skulle ses mot bakgrund av de växande svårigheter att få fordringar betalda genom exekutiva åtgärder och ansågs utgöra ett viktigt led i strävandena att effektivisera kronofogdemyndig- heternas arbete (prop. 1984/85:108 s. 1). Motfordringarna anges generellt i 2 § lagen om avräkning vid åter- betalning av skatter och avgifter och utgörs i stort sett av alla fordringar på skatter, avgifter och böter som har överlämnats till en kronofogde- myndighet för indrivning, dvs. i princip de fordringar som vid indrivning handläggs som s.k. allmänna mål. Hit hör t.ex. obetalda överlastavgifter. Utbetalningarna räknas däremot upp uttömmande i 1 § samma lag och i den uppräkningen saknas en hänvisning till lagen (1972:435) om över- lastavgift. Genom det förskottsinstitut som regeringen föreslår skall införas i lagen om överlastavgift kan det uppstå situationer där ett belopp som har erlagts i förskott i efterhand visar sig vara för stort och där en återbetal- ningssituation därför blir aktuell. T.ex. kan polisen av misstag ha beräknat ett förskott för överlastavgift till ett för högt belopp eller gjort en felaktig bedömning av att förskott över huvud taget skall utgå. Det kan i dessa fall inte uteslutas att fordonsägaren visar sig vara registrerad för indrivning i svensk indrivningsdatabas avseende någon annan avgift eller skatt.