prop · GR0380 · 2004-03-09 00:00:00 — Ett förbud eller åläggande enligt 23 § första eller tredje stycket, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen.Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration eller i ett ärende enligt 23 § andra stycket, får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av på talan av Kon- kurrensverket. sluta om handräckning för att undersökningen skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i . Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verk- ställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vil- ken undersökningen skall genom- föras innan verkställighet sker. 57 §10 Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen. Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av på talan av . Beslut av i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen: 1. undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§, 2. icke-ingripandebesked enligt 20 och 21 §§, 3. ålägganden som verket har 1. ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket meddelat enligt 23 § första stycket och 25 §, och 25 §, 4. förbud eller åläggande enligt 2. förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket, och 38 § fjärde stycket, 11Senaste lydelse 2002:595. 5. ålägganden enligt 45 och 56 a §§. 56 a §§, enligt 8 b §, och enligt artikel 29.2 i rådets förord- ning (EG) nr 1/2003. Ett beslut enligt första stycket Ett beslut enligt första stycket 1, 13 får överklagas av ett företag 4 och 5 får överklagas av ett före- som berörs av beslutet. tag som berörs av beslutet. Andra beslut av Konkurrensver- Andra beslut av Konkurrensver- ket enligt denna lag än som avses i ket enligt denna lag än som avses i 60 eller 61 § får inte överklagas. 60 § får inte överklagas. och beslut av i följande mål och ärenden får överklagas hos : 1.konkurrensskadeavgift enligt 26 §, 2.kvarstad enligt 32 §, 3.företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§, 4. undersökningar enligt 47, 48 4. undersökningar enligt 47, 48 och 56 b §§, och och 56 b §§, 5. prövning enligt 54 § andra 5. förhandsgodkännande enligt 53 a §, och 6. prövning enligt 54 § andra Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. Om något annat inte följer av denna lag tillämpas, 1. beträffande rättegången i frå- 1. beträffande rättegången i frå- gor som avses i 23 § andra stycket gor som avses i 23 § tredje stycket och 63 § första stycket 13, vad och 63 § första stycket 13, vad som är föreskrivet i rättegångs- som är föreskrivet i rättegångs- balken om tvistemål där förlikning balken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och inte är tillåten och, 2. beträffande handläggningen 2. beträffande handläggningen av frågor som avses i 13 § tredje av frågor som avses i 60 § första stycket, 60 § första stycket och stycket och 63 § första stycket 63 § första stycket 4 och 5, lagen 46, lagen (1996:242) om dom- 12 Senaste lydelse 2002:595. 13 Senaste lydelse 2002:595. När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 6 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert. (1996:242) om domstolsärenden, stolsärenden; dock skall i fråga om dock skall i fråga om rättegångs- rättegångskostnader gälla vad som kostnader gälla vad som föreskrivs föreskrivs i 31 kap. rättegångs- i 31 kap. . I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla . Om det finns särskilda skäl, får i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader. Vid huvudförhandling i mål som Vid huvudförhandling i mål som anges i 63 § första stycket 14 anges i 63 § första stycket 15 skall tingsrätten bestå av fyra skall tingsrätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekono- lagfarna domare och två ekono- En av de lagfarna En av de lagfarna domarna skall vara rättens ord- domarna skall vara rättens ord- Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena och vid avgörande av mål utan huvud- förhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhand- ling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tings- rätten. 64 c §15 När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 och 5 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert. 14Senaste lydelse 1993:681. 15Senaste lydelse 1993:681. Handläggningen skall ske enligt vad som föreskrivs i 64 § första stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.Vid gemensam handläggning i av mål som avses i 23 § tredje stycket och ärende enligt denna lag, skall reg- lerna för tingsrätt tillämpas. I andra fall tillämpas reglerna för hovrätt. 69 §16 Om det är till fördel för utred- ningen får mål som avses i 23 § andra stycket eller 63 § första stycket 13 handläggas gemen- samt med ett ärende som anges i denna lag, när målet och ärendet handläggs av samma domstol. Handläggningen skall ske enligt vad som föreskrivs i 64 § första stycket 1 samt 64 a och 64 b §§. Vid gemensam handläggning i av mål som avses i 23 § andra stycket och ärende enligt denna lag, skall reg- lerna för tingsrätt tillämpas. I andra fall tillämpas reglerna för hovrätt. Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas kommission eller Konkurrens- verket med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, får utan hinder av 17 kap. 3 § beaktas av rätten utan åberopande av part. Rätten får avvisa ett skriftligt yttrande av kommissionen eller , om det annars uppkommer avsevärda olägen- heter i rättegången i form av för- sening, kostnadsökning eller annat. Rätten skall bereda par- terna tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Ett yttrande som inte avvisats skall förebringas under huvud- förhandlingen när en sådan äger rum. Parterna skall beredas till- fälle att yttra sig över yttrandet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt 16 Senaste lydelse 1998:648. beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §. 3.I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser. 4.I fråga om ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraft- trädandet tillämpas äldre bestämmelser. 5.Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft. 6.Konkurrensskadeavgift får inte påföras för överträdelser eller åsido- sättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid före . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler1, dels att 2 § skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 2 § skall utgå, dels att 1 och 5 §§ skall ha följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av de konkur- rensregler och de regler om stats- stöd som till följd av an- slutning till Europeiska unionen gäller här i landet. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av vissa av de konkurrensregler samt de regler om statsstöd som till följd av anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet. De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är 1.rådets förordning nr 17 av om tillämp- ning av fördragets artikel 85 och 86, 2.rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar, 3.rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten, 4.rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 5.rådets förordning (EEG) nr De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är 1.rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar, 2.rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten, 3.rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 4.rådets förordning (EG) nr 1 Senaste lydelse 2000:1458. 4064/89 av om kontroll av företagskoncentra- tioner. 139/2004 av om kontroll av företagskoncentra- Denna lag träder i kraft . 2003/04:80 Bilaga 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse. handlägger mål och ärenden enligt 1. konkurrenslagen (1993:20), 1. konkurrenslagen (1993:20), (1995:450), (1995:450), 4. lagen (1994:1512) om 3. lagen (1994:1512) om avtals- villkor i konsumentförhållanden, 5. lagen (1984:292) om avtals- 4. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, villkor mellan näringsidkare, (1988:1604), (1988:1604), 7. lagen (1994:615) om ingri- 6. lagen (1994:615) om ingri- avseende offentlig upphandling, avseende offentlig upphandling, 8. lagen (2000:1175) om talerätt 7. lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsument- för vissa utländska konsument- Bestämmelserna i 14, 15 och Bestämmelserna i 14, 15 och 1622 §§ tillämpas inte i mål eller 1622 §§ tillämpas inte i mål eller lagen om tillämpningen av Euro- rens- och statsstödsregler eller tillämpas inte heller 13 a §. stället gäller vad som föreskrivs i inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2000:1176. Närvarande: f.d. justitierådet , f.d. regeringsrådet och justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20), 2.lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler, 3.lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet och kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: De föreslagna lagändringarna hänger främst samman med att har antagit en förordning (EG) nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (i fortsättningen kallad tillämpningsförordningen). Genom förordningen införs ett generellt, ständigt gällande undantag från förbudet mot samarbete mellan företag, när samarbetet enligt vad som sägs i artikel 81.3 är övervägande positivt för konsumenterna. De individuella undantagen avskaffas liksom icke-ingripandebeskeden. Gruppundantagen blir dock kvar. För att vinna överensstämmelse med EG-rätten föreslås i lagrådsremissen olika ändringar i konkurrenslagen. I stället för den nuvarande möjligheten för att i särskilda fall besluta om undantag från förbudet mot företagssamarbete införs genom en ändring av 8 § ett generellt undantag, motsvarande det som föreskrivs i tillämpningsförordningen med stöd av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget. behålls det nuvarande systemet med nationella gruppundantag (8 a och 8 b §§). Lagrådet återkommer till de nämnda paragraferna i det följande. EG-rätten tillåter att nationella organ tillämpar mot företagssamarbete med nationella förbudsregler, s.k. parallell tillämpning. Tillämpningsförordningen utgår från att en sådan tillämpning alltjämt skall vara möjlig. I förordningens artikel 3 finns emellertid vissa regler angående förhållandet mellan fördragsartiklarna 81 och 82 och nationell konkurrensrätt som de tillämpande myndigheterna har att iaktta. I det utredningsbetänkande som närmast ligger till grund för lagrådsremissen (SOU 2003:73) föreslogs vissa regler om att, när det är fråga om avtal eller förfaranden som kan påverka handeln mellan EU:s medlemsstater (samhandel), artiklarna 81 och 82 skall tillämpas i stället för motsvarande bestämmelser i konkurrenslagen. lagförslaget innehåller inte några sådana regler, och Lagrådet har inte anledning att motsätta sig detta ställningstagande. Lagrådet går därmed över till att kommentera de enskilda bestämmelserna i remissförslaget. Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen 8 8 b §§ I 8 § föreskrivs att förbudet mot företagssamverkan i 6 § inte gäller för ett avtal som uppfyller vissa angivna förutsättningar. Dessa förutsättningar, som bildar fyra särskilda punkter, är desamma som enligt gällande rätt. En nyhet är, som tidigare nämnts, att det inte längre skall krävas ett beslut från i varje särskilt fall för att förbudet mot företagssamverkan inte skall gälla, utan att varje företag har att självt bedöma om förutsättningarna för undantag är uppfyllda. I 8 a och b §§ i det remitterade förslaget har tagits in bestämmelser om gruppundantag. I 8 a §, som motsvarar nuvarande 17 § första och andra styckena, föreskrivs dels att undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 §, dels att sådana grupper av avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8 b §, som motsvarar nuvarande 18 §, innehåller en regel om möjlighet för att återkalla det undantag som gäller för ett visst avtal på grund av gruppundantag. Bestämmelserna i 17 och 18 §§ kom , som konkurrenslagen i övrigt. I den lagrådsremiss som föregick propositionen till hade 17 § en annan lydelse. Det sades då att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde fick föreskriva om undantag från förbudet i 6 § för grupper av avtal som uppfyllde förutsättningarna i 8 § (se prop. 1992/93:56 s. 304). Vid lagrådsbehandlingen påpekade (a. prop. s. 337) att, som 17 § var formulerad, regeringen eller förvaltningsmyndighet hade tilldelats en rätt att utfärda föreskrifter av så långtgående slag att det i realiteten var fråga om att komplettera lagen med ett helt nytt institut. Denna konstitutiva effekt i förening med de viktiga rättsverkningar som var kopplade till ett gruppundantag ledde enligt Lagrådets mening till slutsatsen att bemyndigandet inte utgjorde verkställighetsföreskrifter. I stället var det fråga om föreskrifter av sådan natur att de enligt 8 kap. 2 § regeringsformen måste meddelas genom lag. Lagrådet anförde att, eftersom rätten att utfärda sådana föreskrifter inte kan delegeras till regeringen eller till en förvaltningsmyndighet, bemyndigandet i 17 § syntes oförenligt med regeringsformen. För att komma till rätta med det uppkomna problemet stod enligt Lagrådets mening två lösningar till buds. Den ena var att införa en materiell bestämmelse om gruppundantag i själva lagtexten och att komplettera denna bestämmelse med verkställighetsföreskrifter utfärdade av regeringen eller förvaltningsmyndighet, om så bedömdes nödvändigt. Den andra lösningen skulle kunna vara att använda ett system med dispenser från förbudet i 6 §. I propositionen (s. 26 f.) tog regeringen fasta på Lagrådets kritik och föreslog att bestämmelsen om gruppundantag skulle utformas som ett generellt undantag från förbudsområdet för sådana kategorier av avtal som uppfyllde förutsättningarna i lagen för individuella undantag. 17 § borde också innehålla en regel om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde skulle i verkställighetsföreskrifter ange sådana kategorier av avtal som det var fråga om. Betänkandet SOU 2003:73 innehåller en analys av gruppundantagens rättsliga ställning (se s. 150 ff.). Med hänsyn bl.a. till gruppundantagens ingripande civilrättsliga verkningar ansåg utredningen att det kunde ifrågasättas om de förordningar om gruppundantag som har utfärdats av regeringen är väl förenliga med regeringsformens bestämmelser om verkställighetsföreskrifter. Fråga uppstod då om man i stället kunde utnyttja delegationsmöjligheten i 8 kap. 7 § regeringsformen som grund för att utfärda förordningar om gruppundantag. Avgörande för den frågan var, enligt utredningens mening, om konkurrenslagen till sin karaktär är i grunden offentligrättslig eller civilrättslig, något som ingalunda var givet. I utredningsbetänkandet föreslogs emellertid av andra skäl än rättsliga att reglerna om gruppundantag i konkurrenslagen skulle avskaffas. Med hänsyn härtill innehåller betänkandet inte något slutligt ställningstagande till frågan om det skulle vara möjligt att fortsättningsvis meddela föreskrifter om gruppundantag i förordningsform. Vid remissbehandlingen av utredningsbetänkandet fick förslaget om avskaffande av reglerna om gruppundantag ett splittrat mottagande. I lagrådsremissen har regeringen för sin del kommit fram till att det föreligger övervägande materiella skäl för att åtminstone tills vidare behålla systemet med gruppundantag. Frågor som avser gruppundantagens rättsliga ställning behöver enligt regeringens mening övervägas ytterligare (se avsnitt 10.3 i remissprotokollet). Lagrådet noterar till en början att, enligt den ordning som har gällt inom EU, rådet har utfärdat förordningar som har gett kommissio- nen befogenhet att i sin tur besluta om gruppundantag, dvs. genom för- ordning tillämpa artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal. Tanken är att detta system skall fortsätta att tillämpas (se punkt 10 av ingressen till tillämpningsförordningen). Kommissionens gruppundantag gäller och har rättsverkningar även i på alla avtal som har samhandelseffekt, dvs. som påverkar handeln mellan EU:s medlemsstater. Frågan är då om det därutöver finns ett praktiskt behov av rent svenska gruppundantag. På den punkten har Lagrådet inte anledning att ifrågasätta regeringens bedömning, dvs. att det finns övervägande materiella skäl för att åtminstone tills vidare behålla ett system med gruppundantag. När det sedan gäller gruppundantagens rättsliga ställning uppstår först frågan huruvida förordningarna om gruppundantag, så som de har varit utformade, kan sägas utgöra sådana verkställighetsföreskrifter som enligt 8 kap. 13 § regeringsformen kan beslutas av regeringen eller, efter regeringens förordnande, av en underordnad myndighet. På den punkten bör beaktas att gruppundantagen har ingripande civilrättsliga verkningar, bl.a. på så sätt att avtal som omfattas av ett gruppundantag inte kan för- ogiltiga enligt 7 § konkurrenslagen. Av betydelse är också att bestämmelsen i 17 § första stycket (8 a § första stycket i remissförslaget) är allmänt hållen och lämnar utrymme för en vidsträckt utfyllande reglering. Dessa omständigheter talar mot att förordningarna om grupp- undantag går in under regeringsformens bestämmelse om verkställighets- föreskrifter. Nästa fråga är om gruppundantagen faller under det område som täcks av 8 kap. 7 § regeringsformen, vilket skulle innebära att regeringen i konkurrenslagen kunde bemyndigas att genom förordning besluta om gruppundantag. Enligt Lagrådets mening är det mycket tveksamt om 8 kap 7 § regeringsformen är tillämplig. Det bör även här beaktas att gruppundantagen kan få betydande civilrättsliga rättsverkningar. Det för- hållandet att regeringen i 1992/proposition inte vidhöll den ut- formning av 17 § konkurslagen som hade föreslagits i den föregående lagrådsremissen innebär också att man då inte ansåg att man kunde stödja sig på 8 kap. 7 § regeringsformen. Det kan då diskuteras att antingen föra in tillräckligt detaljerade bestämmelser om gruppundantag i konkurrenslagen (jfr de särskilda bestämmelserna för vissa former av företagssamarbete i 18 a 18 e §§) eller att överge systemet med bindande normer om gruppundantag och i stället gå över till en ordning med allmänna råd, som då lämpligen får meddelas av . Ytterligare ett alternativ, som har förts fram under remissbehandlingen av utredningsbetänkandet, skulle kunna vara att i lagen föreskriva att samtliga EG-gruppundantag, till den del det inte är fråga om samhandel, skall gälla på motsvarande sätt i . Lagrådet har för sin del inte underlag för något bestämt ställnings- tagande till vilket system som är att föredra. Det kan noteras att Kon- kurrensverket i sitt remissyttrande har uttryckt tveksamhet till tanken att verket i allmänna råd eller på annat sätt skall förklara hur verket avser att tillämpa förbudsreglerna. Och när det gäller möjligheten att göra EG- gruppundantagen tillämpliga på rent svenska förhållanden förefaller det tveksamt om alla svenska behov blir tillgodosedda genom en sådan lösning. Trots de invändningar som kan riktas mot det nuvarande systemet med gruppundantag vill Lagrådet inte motsätta sig att det behålls under en övergångstid. Som har nämnts sägs i remissprotokollet att systemet skall bli föremål för ytterligare överväganden. I avvaktan på resultatet av dessa överväganden anser Lagrådet att den bestämmelse om gruppundantag som f.n. finns i 17 § första stycket konkurrenslagen och som föreslås överförd till 8 a § första stycket tills vidare bör kunna kvarstå. Däremot bör bestämmelsen om verkställighetsföreskrifter i andra stycket av den föreslagna 8 a § utgå, eftersom behörigheten att meddela den typen av föreskrifter följer redan av regeringsformen. Den föreslagna bestämmelsen i 8 b § om möjlighet för Konkurrens- verket att återkalla det undantag som gäller för ett visst avtal kan lämp- ligen tas in i 8 a § som ett andra stycke. Bestämmelsen bör enligt Lag- rådets mening förtydligas och ges följande lydelse: Om ett enskilt avtal till följd av ett gruppundantag är undantaget från förbudet i 6 § men har följder som är oförenliga med 8 §, får besluta att avtalet inte skall om- fattas av gruppundantaget. Genomförs Lagrådets förslag angående 8 b §, påverkas punkten 4 i det föreslagna första stycket i 60 §. 23 och 23 a §§ I 23 § första och tredje styckena föreslås bestämmelser som ger Konkur- rensverket och möjlighet att ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Enligt 23 § andra stycket skall dock i vissa fall kunna nöja sig med att i stället godta ett åtagande från före- taget att vidta åtgärder som är ägnade att undanröja misstankar som verket haft om att företaget överträder något av förbuden. Ett beslut om att godta ett sådant åtagande föreslås i 23 a § kunna återkallas i vissa fall.