prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — Enligt regeringens bedömning bör den del av den nuvarande bestäm- melsen som avser skydd för barn mot sexuell posering och framställ- ningar av pornografiska bilder flyttas till den föreslagna nya bestämmel- sen om utnyttjande av barn för sexuell posering (se avsnitt 12.2). Det innebär att vad som behandlas är blottning, vissa beröringar samt så- dana förfaranden som innebär att någon uppträder anstötligt mot annan på ett uppenbart sedlighetssårande sätt. Kommitténs bedömning är att det även i en ny reglering finns ett be- hov av ett straffrättsligt skydd mot sådana handlingar som beskrivs som blottning, beröring eller annat uppenbart sedlighetssårande uppträdande. Regeringen delar denna bedömning. Kommittén har föreslagit att den nuvarande bestämmelsen om sexuellt ofredande bör ersättas med bl.a. två nya straffbestämmelser om sexuell kränkning respektive sexuell kränkning av barn. De båda bestämmelserna är enligt kommitténs förslag i det närmaste identiskt avfattade, dock med den skillnaden att bestämmelsen om sexu- ell kränkning av barn även omfattar en föreskrift om utnyttjande av barn för sexuell posering. När det gäller förfaranden som rör utnyttjande av barn och ungdomar för sexuell posering har regeringen förordat en delvis annorlunda lagteknisk lösning än kommittén. Mot den bakgrunden sak- nas enligt regeringens mening anledning till en sådan uppdelning i två brott som kommittén föreslagit. Kommitténs förslag i den delen skall därför inte genomföras. En ny bestämmelse som motsvarar den gällande straffbestämmel- sen om sexuellt ofredande bör även fortsättningsvis avse beröringar, utta- landen eller andra handlingar riktade mot såväl barn som vuxna. Kommittén har vidare föreslagit att den nuvarande brottsrubriceringen sexuellt ofredande skall ersättas med brottsrubriceringen sexuell kränk- ning. Som skäl för förslaget har kommittén anfört att bestämmelsens syfte bäst kommer till uttryck med denna beteckning. Regeringen ifråga- sätter emellertid, liksom bl.a. Hovrätten över och och Riksåklagaren, om brottsrubriceringen sexuell kränkning är lämplig ef- tersom den sexuella kränkningen utgör en grundförutsättning för flera av brotten i 6 kap. . Det är mot den bakgrunden inte lämpligt att använda begreppet som rubricering endast för vissa beteenden. Det har inte heller framförts några bärande skäl för att den nuvarande rubrice- ringen sexuellt ofredande skulle vara mindre lämplig. Enligt regeringens mening bör därför den nuvarande brottsrubriceringen behållas. När det gäller blottning har kommittén inte föreslagit någon saklig änd- ring av regleringen. Exhibitionistiska beteenden förutsätter för straffansvar att någon blottar sig för annan på sätt som är ägnat att väcka anstöt. Det är tillräckligt för straffansvar att handlingen typiskt sett är sådan att den väcker anstöt hos annan. Det är alltså inte den som utsätts för handlingen som avgör om den är att anse som anstötlig. Ansvar kan komma i fråga även om denne inte känner sig kränkt och det förhållandet att denne känner sig kränkt innebär inte nödvändigtvis att rekvisitet är uppfyllt. Något krav på att handlingen skall ha en viss grad av offentlig- het uppställs inte. En åtgärd kan därför falla under bestämmelsen även om den vidtas i enrum inför en enda person. Vid bedömningen måste dock hänsyn tas till situationen i dess helhet, bl.a. om den mot vilken åtgärden riktas frivilligt deltagit i sexuellt närmande mellan parterna. Regeringen delar kommitténs bedömning att någon saklig ändring av regleringen om blottning inte är motiverad. Blottningsfallen bör även i en reformerad lagstiftning komma till uttryck direkt i lagtexten. Avgränsningen av straffansvaret för sexuellt ofredande i övrigt Beträffande de förfarandena som faller in under 7 § första stycket och de uppenbart sedlighetssårande uppträdandena i 7 § tredje stycket kan den straffbara gärningen bestå i bl.a. beröring av en annan person, andra sexuella åtbörder eller anstötliga yttranden. I rättsfallet RH 1981:82 dömdes en man för att ha uppträtt anstötligt mot en 15-årig flicka genom att dels beröra hennes bröst, dels försöka dra ner blixtlåset i hennes byxor. Uttrycket uppenbart sedlighetssårande skall förstås så att det för straffansvar krävs att det är frågan om en handling som har en utpräglad grad av sedlighetssårande karaktär. Vilka handlingar som uppfyller det angivna kriteriet har överlämnats till domstolarna att bedöma. Vid en sådan bedömning kan det vara av betydelse mot vem handlingen företas. En och samma handling kan t.ex. anses sedlighetssårande om den företa- gits mot en underårig medan så inte behöver vara fallet om den företagits mot en vuxen. Uppfattningen av vad som är sedlighetssårande kan också växla med tids- och miljöförhållanden. I och med att kravet på att handlingens sedlighetssårande karaktär skall vara av relativt utpräglad art faller vissa handlingar utanför bestämmel- sens tillämpningsområde. Vissa ovälkomna närmanden mot vuxna per- soner t.ex. att en man på gatan klappar en passerande kvinna i ryggslutet eller smeker henne på kinden torde regelmässigt falla utanför bestämmel- sen om sexuellt ofredande och i stället bedömas som ofredande (4 kap. 7 § ). Den omständigheten att en man eller kvinna fäller ytt- randen, som innehåller ord med tydlig sexuell innebörd, riktade till en annan person innebär inte nödvändigtvis att ansvar för sexuellt ofredande kan komma i fråga. Det krävs att förhållandena är sådana att den sexuella karaktären hos yttrandena skall föranleda bedömningen att gärningsman- nen med dessa har uppträtt på ett uppenbart sedlighetssårande sätt. Om ett yttrande inte uppfyller kraven i bestämmelsen om sexuellt ofredande kan det bedömas som ofredande (4 kap. 7 § ) eller förolämp- ning (5 kap. 3 § ). I rättsfallet NJA 1997 s. 359 hade att ta ställning till frågan hur vissa yttranden med sexuell anspelning skulle bedömas straff- rättsligt. Frågan i rättsfallet var om en manlig officer genom att fälla vis- sa yttranden till en kvinnlig värnpliktig hade gjort sig skyldig till sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § tredje stycket . Den åtalade gär- ningen bestod i att den tilltalade, en värnpliktig fänrik, under sin tjänstgö- ring fällt yttranden riktade mot en kvinnlig värnplikt enligt följande: Har du varit inne på toaletten och knullat? Han hade därefter också kallat henne för hora. Genom dessa uttalanden hade den tilltalade, enligt åtalet, på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträtt anstötligt mot an- nan. Högsta domstolens majoritet frikände från ansvar. (Frågan om ansvar för förolämpning kunde av formella skäl inte komma i fråga.) Majoriteten uttalade att de yttranden som den tilltalade åtalades för visserligen innehåller ord med en tydlig sexuell innebörd och att de också i en mer allmän mening framstår som anstötliga. Högsta domstolens ma- joritet uttalar vidare att yttrandena riktades till en vuxen person som ett led i en tillrättavisning av en underställd värnpliktig och finner inte visat att förhållandena varit sådana att den sexuella karaktären hos yttrandena skall föranleda bedömningen att den tilltalade med dessa har uppträtt på ett uppenbart sedlighetssårande sätt i den mening som avses i brottsbal- kens bestämmelse. Kommittén har föreslagit att tillämpningsområdet för bestämmelsen bör utvidgas till att i större utsträckning än vad som är fallet omfat- ta yttranden med sexuell anspelning samt även vissa förfaranden av sex- uell natur som omfattas av straffbestämmelsen i 4 kap. 7 § brotts- balken om ofredande. Enligt kommitténs förslag bör således den dömas för sexuell kränkning respektive sexuell kränkning av barn som utsätter en person eller ett barn för ett beteende som kan kränka personens eller barnets sexuella integritet. Avgörande för straffbarhet bör således enligt kommitténs förslag vara om gärningsmannens beteende i ord eller hand- ling typiskt sett utgör en kränkning av offrets sexuella integritet. Frågan om gärningsmannen handlat i syfte att söka reta eller tillfredsställa sin sexualdrift bör emellertid inte längre vara styrande för straffbarheten. Om kommitténs förslag genomförs skulle till sexuellt ofredande räknas även handlingar som betraktas som förolämpning enligt 5 kap. 3 § och ofredande enligt 4 kap. 7 § . Regeringen delar åsikten att användandet av yttranden med sexuell an- spelning eller könsord ofta framstår som både anstötligt och på många sätt olämpligt. Det går emellertid inte att komma i från att användandet av könsord eller andra yttranden med sexuella påståenden inte säl- lan sker i helt andra syften än rent sexuella, t.ex. som svordomar eller för att kränka personer i största allmänhet. Även om det givetvis finns an- ledning att se allvarligt på en utveckling där språkbruket i samhället all- mänt sett blivit råare kan det enligt regeringens mening starkt ifrågasättas om en kriminalisering inom ramen för 6 kap. är rätt sätt att angripa det problemet. Visserligen fungerar bestämmelsen om sexuellt ofredande i 7 § tredje stycket som ett slags uppsamlingspara- graf i förhållande till de tidigare i kapitlet upptagna bestämmelserna. Be- stämmelsen bör emellertid ses mot bakgrund av det sammanhang där den förekommer i , dvs. som ett straffrättsligt skydd för enskilda personer mot övergrepp av sexuellt slag. Det innebär att bestämmelsen bör avgränsas till att träffa handlingar som har en sexuell inriktning på så sätt att de syftar till att reta eller tillfredsställa gärningsmannens sexual- drift. Att låta bestämmelsen om sexuellt ofredande träffa även handlingar eller uttalanden som inte har något sådant syfte skulle leda till en alltför omfattande kriminalisering enligt bestämmelsen och medföra oklarheter i fråga om gränsdragningen mellan 6 kap. och andra straffbe- stämmelser. Mot denna bakgrund anser regeringen att det saknas tillräckliga skäl för att genomföra kommitténs förslag att utvidga tillämpningsområdet i det nu angivna avseendet. Av samma skäl anser regeringen inte heller motiverat att genomföra kommitténs förslag till utvidgning av tillämpningsområdet till att omfatta vissa förfaranden av sexuell natur som omfattas av straffbestäm- melsen i 4 kap. 7 § om ofredande. I likhet med vad anfört förefaller det alltför långtgående att döma för sexuellt ofredande i t.ex. sådana situationer som då en man klappar en kvinna i ryggslutet. När det gäller frågan om utformningen av lagtexten delar regeringen kommitténs bedömning att beskrivningen av de rekvisit som åter- finns i lagrummets tredje stycke är föråldrade. Uttrycken väcka anstöt och på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträder anstötligt saknar enligt regeringens mening förankring i ett modernt språkbruk och synes mer ta sikte på en samhällelig reaktion på brister i sedligheten och mind- re på angreppet i sig mot den enskilda personen. De angivna formule- ringarna kan enligt regeringens mening inte anses på ett adekvat sätt be- skriva de handlingar som innefattas i straffbudet. Lagtexten bör därför ges en ny och modernare utformning. I lagrådsremissens förslag till lagtext görs inte någon skillnad mellan handlingar som riktar sig mot barn och handlingar som riktar sig mot vuxna. Den straffbara handlingen beskrivs i förslagets första mening som att någon genom beröring eller annars genom ord eller handling sexuellt ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Enligt förslagets andra mening skall även den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag kunna dömas för sexuellt ofredande. Avsikten är enligt vad som uttalas i remissen att kriminaliseringens räckvidd i princip skall vara densamma som enligt gällande rätt. Lagrådet har ställt sig tveksamt till om denna avsikt reali- seras med den föreslagna lydelsen i 8 §. Enligt Lagrådet framstår upp- delningen av nuvarande 7 § i ett första stycke som behandlar gärningar, däribland sexuell beröring, som riktar sig mot barn och ett tredje stycke som behandlar gärningar, däribland blottande, som riktar sig mot såväl barn som vuxna, som meningslös, om avsikten varit att likställa gärning- ar som riktar sig mot barn och vuxna. Det får därför, menar , antas att sexuellt ofredande enligt nu gällande regler har olika omfattning när det gäller barn och andra. För att kriminaliseringens räckvidd i princip skall bli densamma som tidigare bör, enligt Lagrådet, lagtexten ges en lydelse som närmare anknyter till den nuvarande lagtex- ten i 7 §. Lagrådet lämnar i sitt yttrande förslag på hur en sådan utform- ning skulle kunna se ut. Regeringen ansluter sig till Lagrådets uppfatt- ning när det gäller utformningen av bestämmelsen. På Lagrådets inrådan föreslår regeringen därför att bestämmelsen om sexuellt ofredande delas upp på två stycken, av vilket det första stycket bör omfatta den som, i annat fall än som avses förut i kapitlet, sexuellt berör ett barn under fem- ton år eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd, medan andra stycket bör omfatta den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Lagrådet har vidare föreslagit att de föreslagna 8 och 10 §§ bör byta plats sinsemellan. Enligt Lagrådet uppnås därmed bl.a. att bestämmelsen om sexuellt ofredande blir subsidiärt tillämplig i förhållande till bestäm- melserna i de föreslagna 9 och 10 §§. Även i detta avseende delar reger- ingen Lagrådets bedömning. En sådan lösning är av systematiska skäl att föredra och bidrar också till att tydligare än i lagrådsremissens förslag avgränsa det straffbara området. Genom den nu föreslagna utformningen har regeringen velat lyfta fram och på ett tydligare sätt än i dagens lagstiftning fokusera på de förfaran- den som skall omfattas av bestämmelsen. Med bestämmelsen i första stycket skapas i likhet med vad som gäller ett absolut skydd för barn mot att utsättas för bl.a. sådana sexuella beröringar som inte kan innefattas i begreppet sexuell handling. I andra stycket, som skyddar såväl barn som vuxna, riktas straffansvaret mot kränkningen av den enskildes sexuella integritet. Det kränkande handlandet beskrivs i detta avseende bl.a. som att någon genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Härmed avses alltså sådant handlande som inte bedöms som en sexuell handling enligt de tidigare bestämmelserna i 6 kap. . 2004/05:45 exempel på det senare kan nämnas t.ex. en handling som består av endast en flyktig beröring av den andres könsdelar då personen är påklädd och klädesplaggen hindrar direkt beröring. Tillämpningsområdet bör även omfatta sådant handlande som prövades i rättsfallet RH 1997:91 där en man vid sex tillfällen ringt till för honom okända kvinnor och under fals- ka förespeglingar ställt frågor om deras sexualliv. Den närmare avgräns- ningen i förhållande till begreppet sexuell handling får givetvis göras efter en samlad bedömning av samtliga relevanta omständigheter. För en närmare redogörelse av vad som avses med det nya begreppet sexuell handling hänvisas till vad regeringen anfört under avsnitt 6.2. Bestäm- melsen i andra stycket uttrycker en objektiv norm. Det är alltså för straffansvar tillräckligt att det sätt på vilket handlingen utförs typiskt sett leder till att personens sexuella integritet kränks. Det behöver således inte i det enskilda fallet bevisas att personens sexuella integritet verkligen har kränkts eller att personen känt obehag. Självfallet måste dock hänsyn tas till situationen i dess helhet, t.ex. om handlingen varit en del i ett frivil- ligt sexuellt närmande mellan två vuxna personer. I författningskommentaren lämnas en närmare redogörelse för be- stämmelsens tillämpningsområde. Straffskalan för en ny bestämmelse om sexuellt ofredande bör motsva- ra den som gäller för den nuvarande bestämmelsen. Det föreskrivna straf- fet bör alltså vara böter eller fängelse i högst . 12.1Köp av sexuell handling av barn Regeringens förslag: En särskild straffbestämmelse införs som avser köp av sexuella handlingar av barn. Bestämmelsen skall vara subsidiär i förhållande till de tidigare i 6 kap. upptagna straffbestäm- melserna och omfatta gärningar då någon förmår ett barn att mot ersättning företa eller tåla en sexuell handling. Även sådana fall då ersättningen utlovats eller getts av någon annan skall omfattas av tillämpningsområdet. Straffet skall vara böter eller fängelse i högst . Brottet skall benämnas köp av sexuell handling av barn. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén har dock föreslagit en annan lagteknisk lösning och utformning av lagtexten. Enligt kommitténs förslag bör frågan om köp av sexuella tjänster av ungdomar och sexuell posering regleras i en ny be- stämmelse om sexuell exploatering av ungdom. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget el- ler lämnat det utan erinran. anser att det bör framgå tyd- ligare av lagtexten att även fall då ersättningen har getts ut helt eller del- vis till någon annan än den unge bör omfattas. Några remissinstanser, bl.a. , har invänt att brottsrubriceringen sexuell ex- ploatering av ungdom med hänsyn till uppdraget att förenkla språket är mindre väl funnen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att tillämpningsområ- det bör träffa alla situationer där någon genom att utlova eller ge ersätt- ning förmår en person som inte fyllt att företa eller tåla en hand- ling med sexuell innebörd. Tillämpningsområdet måste enligt ombuds- mannen omfatta också sådana handlingar som omfattas av den nya be- stämmelsen om sexuellt ofredande. ECPAT har invänt mot den föreslagna straffskalan och anfört att böter bör tas bort från straffskalan så att straffet i stället blir fängelse i högst . Skälen för regeringens förslag En ny bestämmelse om köp av sexuella handlingar av barn Enligt nuvarande lagstiftning döms den som genom att utlova eller ge ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfälligt sexuellt umgänge med någon som är för förförelse av ungdom enligt 6 kap. 10 § . Straffet är böter eller fängelse . Kommitténs bedömning är att det även i en ny reglering finns ett be- hov av ett särskilt straffrättsligt skydd för barn och ungdomar mot att utnyttjas för köp av sexuella tjänster. Regeringen delar denna bedöm- ning. Kommittén har emellertid föreslagit att det bör införas en särskild straffbestämmelse som omfattar både köp av sexuella tjänster av ungdo- mar och användande av ungdomar för sexuell posering. Brottet bör enligt kommitténs förslag betecknas sexuell exploatering av ungdom. Som framgår av regeringens överväganden under avsnitt 12.2 har re- geringen, bl.a. med hänsyn till de åtaganden som följer av EU:s rambe- slut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi, valt en annan lagteknisk lösning och struktur än kommittén såvitt avser det straffrättsliga skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas för sexuell posering. Regeringen föreslår att det skall införas ett särskilt brott som avser utnyttjande av barn för sexuell posering. Mot denna bakgrund bör enligt regeringens mening köp av sexuella tjänster av barn och ungdomar regleras i en separat paragraf. I avsnittet 12.3 som följer nedan föreslår regeringen att det allmänna förbudet mot köp av sexuella tjänster bör tas in i 6 kap. . Det kan därför ifrågasättas om det finns behov av att särreglera köp av sexu- ella tjänster av personer . Den nuvarande bestämmelsen om förförelse av ungdom är emellertid en del av det generella skyddet för personer mot att utsättas för sexuella övergrepp. Brott mot skyddsbestämmelser av det nu angivna slaget utgör brott mot person. Förbudet mot köp av sexuella tjänster har emellertid motiverats både av enskilda och av allmänna intressen. Mot den bakgrunden bör som kom- mittén föreslagit de båda bestämmelserna tas upp i skilda paragrafer. Detta är också att föredra med hänsyn till att bestämmelserna enligt vad som utvecklas nedan bör ha något olika tillämpningsområden. Den nuvarande straffbestämmelsen om förförelse av ungdom är enligt förarbetena avsedd att tillämpas endast vid fall av utnyttjande av ungdo- mar i gatuprostitution eller liknande förhållanden (prop. 1969:25 och prop. 1983/84:105 s. 60). För att på ett effektivt sätt skydda ungdomar från att dras in i prostitu- tion har kommittén föreslagit att tillämpningsområdet för köp av sexuella tjänster av ungdomar bör utvidgas till att omfatta även köp av sexuella tjänster av ungdomar som sker under andra förhållanden än sådana som utgör rena prostitutionsförhållanden samt sådana fall där en person nytt- jar en sexuell tjänst som någon annan betalar. Kommittén har även före- slagit att tillämpningsområdet skall utvidgas så att det nuvarande uttryck- et sexuellt umgänge ersätts med uttrycket sexuell handling. Enligt kommitténs förslag bör således tillämpningsområdet enligt en ny regler- ing omfatta den som genomför en sexuell handling med någon som inte har fyllt , om den unge har företagit handlingen mot ersättning. Regeringen anser, i likhet med flera remissinstanser, att det finns skäl att förstärka skyddet för barn genom att utvidga det kriminaliserade om- rådet till att även avse andra situationer än rena prostitutionsförhållanden. vid har också uttalat att ett sådant förslag väl har stöd i den forskning som finns om barn och ungdomars väg in i prostitution. Inte sällan har sexualiteten redan i de sexuella relationer som kan förekomma innan man kan tala om egent- lig prostitution fått en varukaraktär i den betydelsen att den byts mot t.ex. materiella ting som kläder och smycken. Men det kan också förekomma andra situationer där någon t.ex. drar fördel av en ung persons svaghet eller bristande mognad och mot ersättning lockar, förleder och utnyttjar honom eller henne i sexuellt syfte. Även det senare kan utgöra exempel på sådana situationer som i förlängningen kan leda den unge in i prostitu- tion. Det finns enligt regeringens mening anledning att i den straffrättsli- ga lagstiftningen uppmärksamma även de nu nämnda fallen. I syfte att skapa ett så heltäckande straffrättsligt skydd som möjligt mot att ungdo- mar dras in i prostitution bör det kriminaliserade området därför utvidgas till att omfatta även situationer av nu nämnt slag. Som framgår av avsnitt 12.3 anser regeringen att den allmänna be- stämmelsen om köp av sexuella tjänster bör utvidgas till att omfatta även sådana fall där en person nyttjar en sexuell tjänst som någon annan beta- lar. Ett sådant förfarande bör också vara kriminaliserat när det riktar sig mot en person som är . För en närmare redogörelse av reger- ingens skäl hänvisas till det avsnittet. Vad som sägs där bör alltså gälla även för de fall som avses här. Regeringen delar även kommitténs be- dömning att i lagtexten ersätta det nuvarande uttrycket sexuellt um- gänge med sexuell handling. För straffansvar bör det som kommittén framfört krävas att den utlova- de eller utgivna ersättningen varit en förutsättning för den unges medver- kan. Det bör dock inte krävas att ersättningen skall ha getts ut enbart till den unge. Ansvar bör alltså kunna inträda också då den har getts ut helt eller delvis till någon annan än den unge. Vad slutligen gäller frågan om rubricering har regeringen såvitt avser kommitténs förslag till ny brottsrubricering sexuell exploatering av ungdom övervägt men avfärdat rubriceringar som anknyter till den av kommittén föreslagna rubriceringen (se avsnitt 12.4.2). De skäl som där- vid anförts gör sig gällande också i det nu angivna avseendet. Regeringen delar dock kommitténs bedömning att det från språkliga utgångspunkter finns skäl att ersätta den nuvarande beteckningen, förförelse av ungdom, och föreslår därför att den ändras till köp av sexuell handling av barn.