prop · GR0345 · 2004-03-16 00:00:00 — Om ett småhus inte skall användas för permanent bruk, får nämnden trots bestäm- melsen i 13 § första stycket 1 besluta att något färdigställande- skydd inte behövs. Vid behovsprövningen skall bygg- nadsnämnden särskilt beakta de beräknade kostnaderna för närings- idkarens åtaganden och kostnader- na för färdigställandeskyddet. Byggherren skall se till att det finns ett färdigställandeskydd, om det krävs ett sådant enligt denna lag. Vad färdigställandeskyddet skall omfatta Ett färdigställandeskydd skall omfatta skälig ersättning för 1.extra kostnader för att slutföra arbetena, 2.kostnader för att avhjälpa fel som en besiktningsman har anmärkt på vid en slutbesiktning enligt 53 § konsumenttjänstlagen (1985:716), och 3. kostnader för att avhjälpa skador på byggnaden som har orsakats av fel som avses i 2. Färdigställandeskyddet skall, till den del den avser ersättning för kostnader enligt första stycket 1, få tas i anspråk om näringsidkaren hamnar i sådant dröjsmål som ger konsumenten rätt att häva avtalet enligt 29 § konsumenttjänstlagen. Till den del färdigställandeskyddet avser ersättning enligt första stycket 2 eller 3 skall den få tas i anspråk om näringsidkaren har gått i kon- kurs eller av annan anledning inte kan fullgöra sitt åtagande. Villkor om inskränkningar i konsum- entens rätt till ersättning m.m. Ett avtal om färdigställandeskydd får, utöver vad som följer av 18 och 19 §§, inte innehålla villkor som inskränker konsumentens rätt att ta färdigställandeskyddet i anspråk. Avtalet får inte heller innehålla vill- kor om att konsumenten skall svara för en viss självrisk. Ett avtal om färdigställandeskydd skall innehålla villkor som säker- ställer att belopp som tas i anspråk används för att täcka sådana kost- nader som avses i 16 § första stycket. Ett färdigställandeskydd får be- gränsas till ett visst belopp. Det skall dock alltid motsvara av det avtalade priset för den åtgärd som omfattas av skydd- et. Om ett avtal om färdigställande- Att byggnadsarbetet inte får på- börjas förrän ett bevis om bygg- felsförsäkring har företetts för den eller de nämnder som fullgör kom- munens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet, framgår av 9 kap. 12 § (1987:10). 1 Senaste lydelse 1994:850 (jfr 1994:1581). skydd innehåller ett villkor som Prop. 2003/04:45 innebär att en begäran om att ta skyddet i anspråk måste framställas , får villkoret inte begränsa konsumentens rätt att framställa en sådan begäran mer än vad som framgår av andra stycket. När det gäller ersättning enligt 16 § första stycket 1, får ett villkor som avses i första stycket innebära att begäran skall göras utan oskäl- igt dröjsmål efter det att konsum- entens rätt att häva avtalet med näringsidkaren har uppkommit. När det gäller ersättning enligt 16 § första stycket 2 och 3, får villkoret innebära att begäran skall göras från den dag då entre- prenaden godkändes vid en slut- besiktning enligt 53 § konsument- tjänstlagen (1985:716). Villkor om regressrätt m.m. Vad som sägs i 8 och 9 §§ gäller också ett avtal om färdigställande- skydd. Med försäkringsgivare jäm- ställs då den som svarar för färdig- ställandeskyddet och med för- säkringshavare jämställs konsum- enten. Att byggnadsarbetet inte får på- börjas förrän ett bevis om bygg- felsförsäkring och färdigställande- skydd har företetts för den eller de nämnder som fullgör kommunens uppgifter inom plan- och bygg- nadsväsendet, framgår av 9 kap. 12 § (1987:10). beslut enligt denna lag får överklagas hos . beslut får över- klagas hos allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Äldre föreskrifter tillämpas om en bygganmälan har gjorts . Ärendet och dess beredning Regeringen beslöt att tillkalla en särskild utredare för att se över hur konsumentskyddet vid småhusentreprenader i fortsätt- ningen skall vara utformat. I utredningsuppdraget ingick att göra mot- svarande överväganden ifråga om konsumentskyddet vid förvärv av fast egendom eller byggnadsdelar. Utredningen antog namnet Småhusutred- ningen. Genom tilläggsdirektiv av fick utredningen i uppdrag att överväga hur konsumentskyddet skall vara utformat vid avtal om om- eller tillbyggnad av småhus och vid avtal om annat arbete på fast egendom eller byggnader. Vidare skulle utredningen undersöka om lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring i ett visst avseende är ändamålsenligt utformad. Utredningen avlämnade betänkandet Konsument- skyddet vid småhusbyggande (SOU 2000:110). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. Bilaga 3 innehåller en förteckning över remissinstanserna. En sammanställning över remissvaren finns till- gänglig i lagstiftningsärendet (Ju2000/6749/L1). Ett utkast till lagrådsremiss behandlades vid ett remissmöte . Lagförslaget i utkastet till lagrådsremiss finns i bilaga 4. En förteckning över de instanser som inbjöds till remissmötet finns i bilaga 5. En förteckning över de remissinstanser som har lämnat skrift- liga synpunkter finns i bilaga 6. Utkastet, minnesanteckningar från remissmötet och de skriftliga synpunkter som har kommit in finns till- gängliga i lagstiftningsärendet. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemo- kratiska regeringen, och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen behandlar Lagrådets synpunkter och de ändringar som med anledning av dessa har gjorts i förslaget i avsnitten 5.1, 5.2.5, 5.2.7, 5.2.8, 6.2, 6.3.2, 6.4 och 7 samt i författningskommentaren. Lag- rådets synpunkter har föranlett en del ändringar i lagtexten. Dessutom har ytterligare ändringar, flertalet av redaktionellt natur, gjorts i lagtexten. De civilrättsliga reglerna på konsumentskyddsområdet syftar till att ge den enskilde konsumenten ett rimligt skydd vid en tvist med en närings- idkare som han eller hon har ingått ett avtal med. Till en del åstadkoms detta skydd genom allmänna regler som ger möjlighet att underkänna eller jämka oskäliga avtalsvillkor (jfr den s.k. generalklausulen i 36 § Till stor del upprätthålls dock konsumentskyddet med stöd av den särskilda konsumentskyddslagstiftning som på vissa sakområden ställer upp tvingande regler till konsumentens förmån. Som exempel på sådan lagstiftning kan nämnas konsumenttjänstlagen (1985:716), kon- sumentköplagen (1990:932) och konsumentkreditlagen (1992:830). Vad gäller småhusentreprenader är konsumenttjänstlagen av särskilt intresse. Med småhusentreprenad avser vi här och i den följande fram- ställningen alla slag av arbeten på en- eller tvåbostadshus som en näringsidkare utför åt konsumenter i sin yrkesmässiga verksamhet. Begreppet rymmer alltså såväl större arbeten, såsom uppförandet av ett nytt småhus, som mindre hantverksarbeten på ett småhus (redan här bör dock nämnas att vi i vårt lagförslag har gett begreppet en mera begränsad innebörd). Konsumenttjänstlagen gäller avtal om tjänster som en näringsidkare utför åt konsumenter. De tjänster som omfattas avser huvudsakligen arbete på lösa saker eller på fast egendom och byggnader. Lagen inne- håller bl.a. regler som ålägger en näringsidkare en skyldighet att samråda med konsumenten och att avråda från tjänster som inte skulle kunna vara till nytta för honom eller henne. Där slås också fast vilka rättigheter en konsument skall ha om en tjänst utförs felaktigt eller . Lagen bygger på bl.a. följande principer (se prop. 1984/85:110 s. 25). Lagen skall tillhandahålla regler beträffande vanligt förekommande frågor som ofta förbises eller i övrigt lämnas oreglerade när parter- na sluter avtal, t.ex. frågor om uppdragets omfattning och innebörd, arbetets utförande och priset. Konsumenten skall skyddas mot ekonomiska förluster m.m. som uppstår till följd av försummelser från näringsidkarens sida eller på grund av andra oväntade händelser. Så skall konsumenten exempel- vis i vissa fall ha rätt till skadestånd om tjänsten är felaktig eller näringsidkaren är i dröjsmål. Det skall råda en skälig balans mellan parterna. ändringar i konsumenttjänstlagen m.m. Ursprungligen var uppförande av byggnad för bostadsändamål och annat arbete som den som uppför en sådan byggnad utför undantaget från lag- ens tillämpningsområde. ändringar i konsumenttjänstlagen inne- bar en förändring av lagens tillämpningsområde av stor betydelse för småhusentreprenader. 1989/90:77 framhöll departementschefen, såvitt gäller småhus- entreprenader, att den garanti och försäkring som ställdes som villkor för det statliga bostadsstödet gav konsumenten ett gott skydd (beträffande det till det statliga bostadsstödet kopplade konsumentskyddet, se vidare avsnitten 4.3 och 6.1). Hon påpekade också att hade inlett ett arbete med att stärka det skydd som konsumenterna gavs genom de då gällande allmänna avtalsbestämmelserna på området, ABS 80. Hon ansåg därför att det inte fanns några tungt vägande skäl att vidta särskilda lagstiftningsåtgärder för att förbättra skyddet för de kon- sumenter som åtnjöt det konsumentskydd som var kopplat till det statliga bostadsstödet. Däremot föreslog hon att konsumenternas ställning vid annan småhusproduktion dvs. sådan som inte omfattades av de krav Prop. 2003/04:45 som ställdes för statligt bostadsstöd skulle förbättras genom att reglerna i konsumenttjänstlagen skulle bli tillämpliga (se a. prop. s. 17 f.). Den nya lagen kom att utformas i enlighet med vad departements- chefen hade uttalat. Konsumenttjänstlagen omfattar därför alla slags småhusentreprenader, alltså även uppförande av småhus; dock undantas entreprenader där konsumenten tillförsäkras ett sådant skydd som ställs som villkor för statligt bostadsstöd (se 3 § andra stycket). I praktiken innebär det att lagen inte skall tillämpas i avtals- förhållanden där ABS 95, det standardavtal som har utarbetats i sam- arbete mellan branschen och , är tillämpligt. Så torde ha varit fallet i det stora flertalet småhusentreprenader . trädde också en ny konsumentköplag i kraft. Lik- som den tidigare konsumentköplagen omfattar den nya lagen bl.a. köp av byggnadsdelar, dvs. gjordes ändringar i bestämmelserna om köp av fast egendom i 4 kap. jordabalk- en. Bestämmelserna, som är i kraft och som gäller när en när- ingsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet säljer en fastighet till en kon- sument för dennes enskilda bruk, är tvingande till konsumentens förmån. Liksom i konsumenttjänstlagen infördes det i konsumentköplagen och jordabalken undantag från den tvingande regleringen. Undantaget avsåg det fallet att konsumenten hade tillförsäkrats ett sådant garanti-, för- säkrings- och avtalsskydd som ställs som villkor för statligt bostadsstöd. Undantaget har sedermera tagits bort från konsumentköplagen (se prop. 2001/02:134) men finns fortfarande kvar i jordabalken. Det lagstiftningsärende som utmynnade i de nämnda ändringarna av konsumenttjänstlagen, konsumentköplagen och jordabalken benämns i det följande lagstiftningsärende. De olika former av entreprenader som förekommer brukar indelas i total- entreprenad, generalentreprenad och delad entreprenad. Totalentreprenad föreligger då beställaren sluter avtal med en enda entreprenör. Denne skall då svara för såväl byggnadens projektering som dess uppförande. Generalentreprenad föreligger då beställaren själv, vanligen genom en konsult, svarar för projekteringen och dess samordnande med bygget samt träffar avtal med endast en entreprenör om utförandet av hela bygget. Vid delad entreprenad sluter beställaren avtal med två eller flera entreprenörer om utförande av arbete med bygget. Varje entreprenör svarar då endast för en mindre del av det totala arbetet. Beställaren kan också själv utföra delar av arbetet. Såsom har berörts i avsnitt 4.1 torde det för det stora flertalet små- husentreprenader ha gällt en annan reglering än kon- sumentlagstiftningen, nämligen en reglering genom standardavtal. Det tillämpade avtalet på småhusområdet, ABS 95, är resultatet av för- handlingar mellan och företrädare för byggbranschen och har i viss utsträckning anpassats till konsumenttjänstlagen. Till skill- nad från den mer allmänna och vittomspännande konsumenttjänstlagen är ABS 95 särskilt utformad för småhusentreprenader. I ABS 95 finns bl.a. bestämmelser om uppdragets omfattning och part- Prop. 2003/04:45 ernas åtaganden i vissa delar. och de eventuella ytterligare överenskommelser som parterna har träffat vid avtalstillfället. ABS 95 innehåller vidare regler om bl.a. ändringar och tilläggsarbeten, vad som skall anses utgöra fel, avhjälpande av fel, arbetsledning och kontroll, skadestånd och avbeställning. Dessutom finns regler om olika former av besiktning och om besiktningars rättsverk- ningar. Utredningsbetänkandet innehåller en jämförelse mellan avtalsskyddet i konsumenttjänstlagen och avtalsskyddet i ABS 95 (s. 110118). Konsumentskydd genom det statliga bostadsstödet Ett viktigt inslag i byggnadsverksamheten under har varit det statliga bostadsstödet. Detta gäller inte minst vid ny- produktionen av småhus. Reglerna om statligt bostadsstöd återfinns från och med 1993 i förordningen (1992:986) om statlig bostadsbyggnads- Förordningen gäller alltjämt. Där uppställs vissa förutsätt- ningar för att statligt bostadsstöd skall få ges, bl.a. krav på att byggherren skall ha visst avtalsskydd, visst s.k. färdigställandeskydd och visst Avtalsskyddet har huvudsakligen inneburit att avtals- villkoren mellan konsumenten och näringsidkaren skall grunda sig på Färdigställandeskyddet (produktionsgarantin) har syftat till att trygga färdigställandet av kontraktsarbetena och har trätt i funktion om näringsidkaren har försatts i konkurs eller annars har kommit på obe- Som regel har det bestått av någon form av säkerhet för att huset uppförs och färdigställs i enlighet med vad som har avtalats. andeskyddet (ansvarsutfästelsen) har syftat till att trygga åtgärdandet av fel och brister i kontraktsarbetena. Olika former av ansvarsutfästelser har förekommit men den vanligaste har varit något slag av försäkring. Produktionsgarantin och ansvarsutfästelsen har tillsammans brukat kallas har emellertid möjligheten till räntebidrag för uppförande av s.k. egnahem i princip försvunnit. menten till att skaffa det konsumentskydd som har utgjort en förut- sättning för det statliga bostadsstödet väsentligen upphört. behövs det dock en småhusgaranti för att få kreditgaranti enligt för- ordningen (1991:1924) om statlig kreditgaranti för bostäder. Färdigställande- och avhjälpandeskyddet behandlas mera utförligt i Lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring lagstiftningsärende hade föregåtts av överväganden inom den stämmelse om att näringsidkare skulle vara skyldiga att teckna en för- säkring som gav konsumenten ett skydd motsvarande det som gavs enligt det standardavtal som vanligen användes. Något för- Prop. 2003/04:45 slag i den delen lämnades dock inte (se SOU 1986:38 s. 240245). trädde emellertid lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring i kraft (se prop. 1992/93:121 och bet. 1992/93:BoU22). Lagen innebär att en försäkring med ett visst innehåll måste tecknas vid vissa entreprenad- arbeten. Syftet med lagen är att skydda dem som vistas i byggnader som används som bostäder mot ohälsa på grund av byggfel och skador till följd av sådana fel. Genom byggfelsförsäkringen är det meningen att fel och skador skall bli åtgärdade utan tidsutdräkt och att avhjälpandet inte skall fördröjas av vare sig tvister om vem som är ansvarig eller den ansvarige näringsidkarens obestånd (se a. prop. s. 9 och 15. Lagen omfattar uppförande eller större ombyggnader av bostadshus som är avsedda för permanent bruk, om åtgärden kräver bygganmälan enligt (1987:10). Enligt uttalanden i förarbetena skulle till att börja med de nya reglerna gälla endast flerbostadshus (se a. prop. s. 18 f.). I lagtexten gjordes emellertid inte något generellt undantag för småhus utan endast ett undantag av samma slag som i bl.a. konsumenttjänstlagen. Detta har sedan inte belysts närmare och det har ansetts råda en viss osäkerhet om i vilken utsträckning lagen är tillämplig vid uppförande av småhus. (Fonden för fukt- och mögelskador) inrättades en skadenämnd med rätt att besluta i vissa frågor om avhjälpande av fukt- och mögelskador (se prop. 1985/86:48). Staten har ställt medel till förfogande för ändamålet, dvs. bidrag till åtgärder för att komma till rätta med fukt- och mögelskador i småhus som bebos av ägaren. Verksamheten handhas numera av en enhet inom Kammarkollegiet, . Beslut om bidrag fattas av en av regeringen utsedd styrelse. Stödet, som är förbundet med en självrisk, kan ges i stort sett endast för hus som är och har färdigställts . 5 Ett förbättrat avtalsskydd 5.1Lagstiftningsbehovet: behövs det en tvingande reglering? Regeringens bedömning: Jordabalken, konsumenttjänstlagen och konsumentköplagen bör liksom innehålla en reglering av avtal mellan konsument och näringsidkare som rör försäljning av småhus och husbyggsatser samt uppförande och om- eller tillbyggnad av småhus. Regeringens förslag: Till skillnad från skall även jordabalk- ens och konsumenttjänstlagens reglering undantagslöst vara tvingande till konsumentens förmån. Den skall gälla även småhus som inte är avsedda för permanent bruk. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med reger- ingens bedömning och förslag (se betänkandet s. 129133, 204 f. och 209). Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak godtagit utred- ningens bedömning och förslag. vid har ansett att det bör övervägas att samla alla regler för olika former av förvärv av nya småhus i en gemensam lag. advokat- samfund har menat att förslaget innebär en onödigt ingående lagregler- ing. har efterlyst en mer ingå- ende analys av skyddsbehovet. Juridiska fakultetsstyrelsen vid har ifrågasatt om det är befogat att utvidga skyddet till mindre fritidshus. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överens- stämmer med regeringens förslag och bedömning (utkastet till lagråds- remiss s. 2528). Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens bedömning och förslag Det bör införas generellt tvingande regler till konsumentens skydd lagstiftningsärende gjordes den bedömningen att konsument- skyddet borde stärkas när det gäller förvärv av småhus. Ett grundlägg- ande motiv för detta var att sådana förvärv för de flesta privatpersoner utgör de ekonomiskt mest betydelsefulla affärerna i deras liv. Det ansågs därför självklart att de tillämpliga reglerna måste innebära en rättvis avvägning mellan parternas intressen. Reglerna borde vara utformade så att de ger tydliga anvisningar om hur parterna skall förhålla sig (se prop. 1989/90:77 s. 17). Vi anser, i likhet med utredningen, att det sagda äger samma giltighet och att det talar för att rättordningen tillhandahåller den enskilde ett gott och tydligt konsumentskydd vid förvärv och entreprenadarbeten avseende småhus. Till detta kommer att konsumentskyddets utformning på detta område, t.ex. förekomsten av en besiktning, också är av betyd- else för kvaliteten i byggandet och därigenom tillgodoser ett mera all- mänt samhällsintresse. Lagstiftningen på detta område bör därför ut- formas så att konsumenten tillförsäkras ett heltäckande avtalsskydd i för- hållande till näringsidkaren. Vi anser att det är naturligt att åstadkomma detta genom en tvingande lagreglering där de huvudsakliga bestånds- delarna i detta skydd läggs fast. Redan det nuvarande systemet för konsumentskydd bygger på en tvingande reglering. I flera fall tillåter emellertid systemet att konsum- enten tillförsäkras skydd på annat sätt, nämligen genom ett sådant garanti-, försäkrings- och avtalsskydd som ställs som villkor för statligt bostadsstöd (jfr ovan avsnitt 4.3). Länge torde skyddet i praktiken nästan enbart ha upprätthållits på det senare sättet. Sedan 1990 års lagstiftningsärende avslutades har emellertid det stat- liga bostadsstödet för nyproduktion av småhus minskat successivt. Det innebär att konsumenten inte längre har samma incitament som tidigare att skaffa sig ett sådant skydd som har getts i anslutning till bostadsstöd- et. Mot denna bakgrund framstår den nuvarande kopplingen mellan det konsumenträttsliga regelverket och reglerna om statligt bostadsstöd inte längre som ändamålsenlig. Det kan också riktas principiella invändningar mot den nuvarande ordningen. Den ger inte alla konsumenter samma grundskydd och dess skyddsnivå är beroende av faktorer som, likt det statliga bostadsstödet, har helt andra syften än konsumentskydd och som dessutom är föränderliga över tiden. Det finns alltså goda skäl att gå över till en ordning där den konsum- enträttsliga lagstiftningen i alla delar är tillämplig på småhusentreprenad- er. För detta talar också intresset av att ytterligare stärka konsumentens ställning vid småhusentreprenader. Det kan, vid en jämförelse mellan villkoren i ABS 95 och bestämmelserna i konsumenttjänstlagen, konstat- eras att konsumentens skydd i vissa avseenden är bättre enligt konsum- enttjänstlagen än enligt ABS 95. Konsumentens möjligheter att påtala fel och att göra gällande påföljder vid fel eller dröjsmål är nämligen större enligt lagen än enligt ABS 95. Lagen innehåller också, till skillnad från ABS 95, regler om avrådande i de fall då tjänsten inte är till rimlig nytta för konsumenten (se vidare betänkandet s. 110118). Vi föreslår därför att de kvarstående undantagen från den tvingande regleringen i konsumenttjänstlagen och jordabalken slopas. Härigenom kommer huvudregeln inom svensk konsumenträtt att civilrättslig lag- stiftning till konsumentens skydd är tvingande till konsumentens förmån att gälla även vid försäljning av småhus och vid småhusentreprenader. Konsumentens ställning bör stärkas ytterligare Enligt vår uppfattning finns det emellertid behov av ytterligare förbätt- ringar i den rättsliga regleringen. Konsumenttjänstlagen i dess nuvarande utformning är huvudsakligen avsedd att tillämpas vid tjänster av annat och betydligt mindre omfattande slag än småhusentreprenader. Den tar alltså inte sikte på sådana förhållanden som utmärker entreprenadavtal. Den saknar också regler om besiktning. Även sådana förvärv av husbyggsatser där regler om köp är tillämpliga har sådana särdrag att det finns skäl att överväga ett mer anpassat skydd. Den konsumenträttsliga lagstiftningen bör därför kompletteras med bestämmelser som särskilt behandlar småhusentreprenader och köp av husbyggsatser och som ytter- ligare stärker konsumentens ställning. De nya reglerna bör infogas i befintlig lagstiftning Ett alternativ till den lagtekniska lösning som utredningen har valt att infoga bestämmelser om småhusentreprenad i befintlig lagstiftning är att stifta en särskild lag med en gemensam reglering av alla avtalsformer som går ut på att en konsument förvärvar ett småhus från en närings- idkare. vid har ansett att detta bör övervägas. Också Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds univer- sitet har varit inne på en sådan lösning. gäller olika regler beroende på om en konsument köper en fastighet med ett färdigbyggt småhus eller om han eller hon först köper fastigheten för att sedan själv bli byggherre när småhuset uppförs. Det kan ibland vara tillfälligheter som avgör om konsumenten gör på det ena eller andra sättet. Det kan synas tala för en gemensam lag med enhet- liga regler för småhusentreprenader och småhusköp. Såsom konstatera- des lagstiftningsärende kan det emellertid leda till komplikat- ioner om man frångår den traditionella uppdelningen på särskilda lagar för köp respektive tjänster (jfr prop. 1989/90:77 s. 19). Vi kan inte heller se några större nackdelar med två olika regelsystem, ett för köpeavtal och ett annat för tjänsteavtal. De skillnader som finns mellan dessa system är enligt vår mening välgrundade. En särskild lag om småhusentreprenader och småhusförvärv skulle därför inte ha några avgörande fördelar.