prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — Behov av nya kurser och ämnen kommer ständigt att finnas vartefter kunskapsområden tillkommer och förändras. har bemyn- digande att fastställa nationella kurser. Det innebär att kan pröva och fastställa kurser även efter en generell kursplane- översyn, om det visar sig finnas ett nationellt behov av en kurs som inte är tillgodosett. Det är därför en naturlig utveckling att de specifika utbildningsbehov lokalt eller regionalt som inte kan tillgodoses på det sätt som beskrivits ovan, prövas och fastställs av . På så sätt säkerställs kvaliteten i undervisningen. Lokala kurser i gymnasial vuxenutbildning Regeringens bedömning: Lokala kurser i gymnasial vuxenutbildning bör kvalitetssäkras genom att prövar och fastställer dem. Beslut om lokala kurser i gymnasial vuxenutbildning på lokal nivå begränsas till att enbart gälla orienteringskurser. bedömning: föreslår att lokala kurser inte skall förekomma i gymnasial vuxenutbildning. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat de avsnitt som berör vuxnas lärande i betänkande har i regel anfört synpunkter grundade på de utgångspunkter regeringen beskrivit i propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen. Myndigheten för skolutveckling, Nationellt centrum för flexibelt lärande, LO samt vuxenutbildning anser att lokala kurser skall kunna inrättas på motsvarande sätt som . ställer sig positivt till förslaget. I de fall enskilda kommuner lämnat synpunkter lyfter man fram vikten av att regelverk och andra förutsättningar anpassas till intentionerna i propositionen Vuxnas Skälen för regeringens bedömning: I samband med beslut om propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbild- ningen (prop. 2000/01: 72) fastlades att målen för vuxnas lärande på gymnasial nivå bör vara likvärdiga med gymnasieskolans. ändrades för att möjliggöra en anpassning av innehållet i den gymnasiala vuxenutbildningen till vuxnas behov. Utgångspunkten är att utformning- en och innehållet inte är identiska mellan de två skolformerna. behov och förutsättningar skiljer sig oftast från ungdomars. krav på individuella kompetenser och individens behov är mång- Strukturen för och innehållet i gymnasial vuxenutbildning bör tillgodose vuxnas skiftande behov. Denna utgångspunkt avspeglas i den nya förordningen om vuxenutbildning. Det ökande antalet lokala kurser i gymnasial vuxenutbildning har inte Enligt bedömning förekommer det brister i kvalitet och i huvudmannens styrning. till högskolan då det gäller behörigheter och meritvärde kännetecknats av brister i rättssäkerhet och i likvärdighet. många av de behov som lokala kurser anses fylla kan tillgodoses inom ramen för de nationella kurserna. De individuella kurser som infördes fr.o.m. ersätter till en viss del de behov som lokala Lokala eller regionala behov som inte tillgodoses av natio- nella kurser eller av individuella kurser bör hanteras på samma sätt som för gymnasieskolan, dvs. att efter framställan prövar och fast- ställer sådana kurser. Regeringen bedömer dock att möjligheten bör kvarstå att på lokal nivå inrätta orienteringskurser som lokala kurser. Dessa kurser som formellt är lokala kurser, utgör en viktig möjlighet för kommunerna att genomföra och utveckla vägledning, behovsanalys och validering. Den som genomgått en sådan kurs får ett intyg. Regeringens bedömning : Betygssystemet bör även i fortsättningen vara mål- och kunskapsrelaterat. Regeringens förslag: Ett nytt ämnesbetyg skall sättas efter varje kurs i ett ämne och ersätta det tidigare betyget. Betyg skall även sättas på Benämningen godkänd i de olika betygsstegen ersätts förslag: Betyg skall även i fortsättningen sättas Dagens gymnasieskola med korta kurser och därmed ofta åter- kommande betygssättning bidrar till att gymnasieutbildningen upplevs som fragmentiserad och stressande. Dessa nackdelar kommer till stor del att försvinna genom att kursernas omfång ökar till minst 100 poäng, utom i de fyra kärnämnena historia, religionskunskap, estetisk verksam- het och naturkunskap. Ytterligare steg mot ett mer renodlat ämnesbetygs- system är möjligt att ta i samband med en kommande kursplaneöversyn. Remissinstanserna: En knapp majoritet av de instanser som yttrat sig i frågan stödjer kommitténs förslag, däribland , , statlig vuxenutbildning, LO samt många kommuner. anser att det är lättare att urskilja de förkunskaper en student har med kursbetyg. kommun vill fortsätta med kursbetyg bl.a. därför att elever som inte riktigt orkar uppnå högre abstraktionsnivåer, men klarar enklare kurser bra, blir mer motiverade av kursbetyg. system där kärnämneskurserna betygssätts för sig, men att betyg i övrigt sätts på block. Flera instanser, t.ex. , oroas av den föränd- ringströtthet som kan märkas i gymnasieskolan och den större förändring av betygssystemet som en övergång till ett system med ämnesbetyg framför att effekterna av de förändringar som kommittén föreslår först bör studeras innan ytterligare steg tas. Ett drygt tjugotal av remissinstanserna, bl.a. BO, , och ett antal kommuner, däribland kommun, förordar ett ämnesbetygssystem som, genom att antalet betygstillfällen minskar, förväntas motverka betygsstress och taktikval. kommun för risken för fel fokus vid införandet av en ny struktur för gymnasieskolan och menar att den långa tid av förberedelser som krävs för att införa ett nytt betygssystem talar mot ett fullständigt införande av ämnesbetyg parallellt och med den nya gymnasie- framhåller att det viktigaste i betygsfrågan är att ändra meritvärderingssystemet så att nackdelarna försvinner. stad anser att ämnesbetyg ger en bättre bild av insikten i ett ämne än flera sinsemellan oberoende kursbetyg. påpekar att kursbetyg inte främjar en sammanhållen kunskapssyn och progression i lärandet. LR vill ha ämnesbetyg med fler betygssteg i progressiva kurser och kursbetyg i övrigt. vill helst att det nationella betygssystemet avvecklas och ser ämnesbetyg som ett steg på vägen. är positiv till ämnesbetyg om det innebär att kursutformningen avskaffas, eftersom de två systemen inte går att förena med tanke på att elever läser olika många kurser i ett ämne. vill liksom flera andra instanser att frågan om ämnesbetyg utreds vidare. , statlig vuxen- utbildning (Rvux) och Verket för högskoleservice (VHS) framhåller att betygssystemet bör vara detsamma för alla elever i gymnasieskolan samt för gymnasial vuxenutbildning. accepterar kommitténs förslag men ser fördelar med ämnesbetyg. vädjar om att endast nödvändiga förändringar i gymnasieskolan genomförs. är positivt till att kurserna blir längre, men tror inte att det räcker för att komma till rätta med stressen. Bland dem som yttrat sig i frågan finns en stor acceptans för att ändra benämningen godkänd till godkänt. Skälen för regeringens bedömning och förslag: beslutade med anledning av propositionen En ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250) att ersätta det relativa betygssystemet, vars huvudsyfte var att rangordna eleverna utifrån en jämförelse av deras prestationer, med ett mål- och kunskapsrelaterat betygssystem. Det infördes fr.o.m. och tillämpades för de elever som började gymnasieskolan /95, som gymnasieskolan förändrades till ett kurs- utformat programgymnasium. var gymnasieskolan en linjebun- den utbildning där alla elever på en studieväg i huvudsak läste samma ämnen i samma takt. Det kursutformade gymnasiet innebar större frihet för eleverna att välja ämnen och kurser. Målstyrningen innebar också en större frihet för huvudmännen att organisera utbildningen och bl.a. lokalt besluta när olika ämnen och kurser skall genomföras under de tre gym- nasieåren. De första eleverna med slutbetyg enligt det nya mål- och kunskaps- relaterade betygssystemet, med fyra betygsnivåer, avslutade sin gymna- sieutbildning . var betygssättningen föremål för kvalitetsgranskning. Utbildningsinspektörerna pekade på brister vad gäller likvärdighet och rättvisa samt betonade behovet av fortbildning och insatser i frågor som rör hur styrdokumenten skall förstås och tolkas. Erfarenheterna visar både positiva och negativa effek- ter av kursutformningen och kursbetygen. Till det positiva hör att eleverna snabbt får återkoppling och därmed kan bli mer motiverade i sina studier eller vid behov snabbt få stöd, att kurserna är lätta att bygga på och att det är förhållandevis lätt att byta program och skola. Elever upplever också att det är positivt att de kan lägga avklarade kurser bakom sig. De nackdelar som redovisas i kvalitetsgranskningen är främst att många små kurser gör att gymnasieutbildningen upplevs som fragmenti- serad, att helheten går förlorad och att progressionen i elevernas kunnande blir osynlig. Ett misslyckande i början av studierna följer eleverna och syns i slutbetyget, även om kunskaperna fördjupats och Prop. 2003/04:140 breddats i senare kurser. Ämnesbetyg i en kursutformad gymnasieskola I tilläggsdirektiv till gav regeringen kommittén i uppdrag att utreda om och hur ämnesbetyg skall införas i gymnasie- skolan och gymnasial vuxenutbildning. Till grund för kommitténs ställningstagande ligger bl.a. en rapport (Ämnesbetyg i en kursutformad gymnasieskola, skriftserie, rapport 2) från en arbetsgrupp inom , som utrett vilka åtgärder som bör vidtas för att betygen i gymnasieskolan skall spegla hela vidden i elevens kunnande i ett ämne. Som en följd av rapporten gav regeringen i uppdrag att utveckla modeller för hur mål i utbildningen i gymnasieskolans ämnen kan beskrivas i ett system med ämnesbetyg. Verket har redovisat principer för hur gymnasieskolans framtida kun- skapsinnehåll kan indelas i ämnen samt för hur bedömningskriterier kan utformas på ämnesnivå. har vidare redovisat att det bör vara möjligt att formulera mål och betygskriterier på ämnesnivå (Ämnesplaner i gymnasieskolan, dnr 2001: 2276). Det förutsätter dock ett omfattande kursplanearbete som inkluderar en översyn av hur de ämnen som finns i gymnasieskolan är konstruerade och avgränsade från varandra. Det är viktigt att ämnes- och kursindelningen är tydlig och överblickbar när ämnet skall bedömas och betygsättas. Ett ämne måste vara sammansatt av sådana kurser som har ett gemensamt kunskapsinnehåll där kurserna fördjupar eller breddar kunskaperna. Så är det inte alltid . Det medför enligt att antalet ämnen sannolikt blir större än . anser vidare att det kan ha betydelse i vilken ordning kurserna i ett ämne läses. Alltför stor variation mellan olika skolor skulle kunna medföra att lärare kom- mer till olika slutsatser om hur kunskapsutvecklingen i ämnet skall bedömas. Regeringen delar uppfattning att systemet med många korta kurser har kommit att flytta uppmärksamheten från pro- grammen som helhet till delarna. Betygsstressen har ökat och upplevs av många ungdomar som ett problem. Kommitténs förslag om större kurser är ett steg i rätt riktning för att skapa sammanhang och helhet. Regering- en anser emellertid att ytterligare steg bör tas mot ämnesbetyg. Betygs- systemet bör vara utformat så att det främjar den kunskapssyn som läroplanen ger uttryck för. På studievägar där flera kurser i ett ämne ingår kan studierna läggas upp mer långsiktigt och med slutmålet i fokus. Detta ger bättre förutsättningar för nya arbetssätt och andra former av bedöm- ning än genom många skriftliga prov. Det ökar också möjligheterna till samverkan mellan ämnen. De förändringar som regeringen nu föreslår syftar således till att motverka fragmentisering till förmån för helhet, att motverka ytliga kunskaper till förmån för djupa och att främja en bedömning som premierar förståelse framför uppräknande av fakta. Gymnasieskolan skall upplevas som något nytt och ett steg in i vuxenlivet. Det kan innebära en omställning för många elever och betyda att de behöver hjälp att lära sig lära på ett sätt som är anpassat till de nya ämnen och arbetsformer som de möter. Den modell av ämnesbetyg som regeringen föreslår och som beskrivs i det följande innebär att en elev som läser flera och längre kurser i ett ämne kan utveckla sitt kunnande och förbättra sina resultat utan att de inledande presta- tionerna drar ned slutbetyget. Därmed minskar rimligen den stress som i dagens skola orsakas av att även tidigare betyg kan väga tungt genom att alla enskilda kursbetyg räknas. Den modell av ämnesbetyg som regering- en föreslår innebär att ett nytt ämnesbetyg sätts varje gång en elev avslutar en kurs i ämnet och ersätter ett tidigare betyg i ämnet. Därvid görs också ett nytt ställningstagande till elevens samlade kunskaper i förhållande till kunskapsmålen i ämnet. För varje kurs eleven studerar i ett ämne utvecklas, fördjupas eller breddas kunskaperna. Det kan handla om en ökad förmåga att t.ex. utföra handlingar, att använda redskap, att behärska ett kunskapsområde eller att förstå och hantera omvärlden på ett mer kvalificerat sätt. Kunskaperna från kurs A har eleven med sig in i kurs B osv. Detta innebär således att en ny kvalitativ bedömning görs av elevens resultat varje gång ett betyg sätts. På så sätt speglar ämnesbetyget elevens kunskapsprogression såväl när det gäller djup som bredd. Det blir också möjligt för eleven att kompensera tidigare till- kortakommanden och brister i ämnet, även om goda resultat från början naturligtvis ger eleven bättre förutsättningar att nå ett gott slutresultat. Det som slutgiltigt avgör ämnesbetyget blir elevens kunskaper då det sista betyget i ämnet sätts. Det är således inte fråga om en mekanisk sammanvägning i slutet av studierna av alla kursbetyg som satts. Ett sådant ämnesbetyg skulle visa ett slags aritmetiskt medelvärde och inte elevens faktiska kunskapsutveckling. Tidiga misslyckanden som senare återhämtats skulle vid en sådan sammanvägning dra ned slutbetyget. I stället förväntas läraren göra en analys av målen i ämnet och sedan bedöma hur långt eleven kommit i relation till målen och med vilken kvalitet i kunnandet. Ämnesbetyg av den modell regeringen föreslår innebär att nuvarande ämnen måste ses över och konstrueras på ett sätt som stödjer ämnes- betyg. Relationen mellan kurserna måste tydliggöras. bör övervägas om målstyrningen kan göras tydligare genom att antalet mål minskas. Det bör prövas om målen för enskilda kurser kan tonas ned till förmån för en helhetssyn på vilka kunskaper och färdigheter studier i ämnet skall ge. Den kursplanestruktur som finns , med mål att sträva mot på ämnesnivå i vissa ämnen och mål att uppnå på kursnivå i alla ämnen, kan därmed behöva förändras. Den utformning kursplanerna har innebär dessutom att knytningen mellan ämne och kurs till en helhet inte framstår tydligt för alla. Det innebär att målen för en enskild kurs kan uppfattas som en separat kursplan i ett ämne utan koppling till den En sådan utformning är inte anpassad till ett system med ämnesbetyg. Kursplanerna måste vara tillräckligt tydliga för att ge stöd för en likvärdig bedömning men så öppna att de ger utrymme för lärare och elever att tillsammans välja intresseväckande stoff och arbets- sätt. De bör även möjliggöra samverkan mellan olika ämnen. kan ämne och kurs komma att bli samma sak. Större kurser eller kurser som ingår obligatoriskt i en inriktning kommer troligen ofta att utgöra egna ämnen. Ämnesbetyg och kursbetyg blir då i realiteten samma sak. Andra ämnen kommer att bestå av flera kurser och studeras i varierande omfatt- ning på olika studievägar. Omfattningen bör framgå av elevens slutbetyg. Kurserna finns således kvar som byggstenar i systemet för att ge nödvän- dig flexibilitet. Kurserna kan kombineras till olika inriktningar och erbjudas som individuellt val. Kursutformningen gör det möjligt att byta studieväg och ändå få tillgodoräkna sig redan godkända kurser. Den erbjuder också möjligheter att skapa avgångar på olika nivåer i ett ämne, t.ex. matematik, på olika studievägar utan att studievägsspecifika kurser behöver skapas med delvis överlappande innehåll. Av de skäl som nämnts kan ämnesbetyg av denna typ endast införas i samband med att en kursplaneöversyn görs. Regeringen avser därför att ge ett sådant uppdrag. Det är regeringens uppfattning att fördelarna med ämnesbetyg väl motiverar den insats som krävs. Genom att ikraftträdandet sker först bedömer regeringen att erforderlig tid finns för att genomföra upp- draget och för de genomförandeinsatser som krävs. Erfarenheterna visar att lärare fick för lite stöd att tillgodogöra sig det mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet när det infördes. Ofta saknas en samsyn i kunskapskraven för olika betygsnivåer både inom och mellan skolor. De genomförandeinsatser som ett system med ämnes- betyg kräver, kommer att ge möjligheter till professionella samtal om utbildningens kärna, lärande och kunskapsutveckling, samt om kunskaps- bedömning och betygssättning. Att formulera s.k. lokala betygskriterier som skiljer sig åt mellan skolor och t.o.m. mellan lärare i samma skola är inte meningsfullt. Det läraren förväntas göra lokalt är snarare att tolka de nationella kriterierna i förhållande till det innehåll och den utformning av kursen som lärare och elever tillsammans valt. Det centrala är följakt- ligen att lärare tillsammans diskuterar kunskapssynen i läroplanen och i kursplanerna för de olika ämnena, analyserar vad som skall bedömas, vilka kunskapskvaliteter som finns i ämnet och hur dessa kan komma till uttryck dels i elevernas lärande, dels i deras redovisning av kunskaper och prestationer. I lärares arbete med bedömning och betygssättning ingår att jämföra och kalibrera resultatet av elevernas arbete med utgångspunkt i en bred och varierad repertoar av arbetsmetoder och bedömningssätt. På så sätt kan likvärdigheten i betygssättningen öka. De nationella prov som utvecklar är naturligtvis till god hjälp i det arbetet. Ett intressant utvecklingsarbete pågår med att utveckla prov för program med yrkesämnen. Yrkesproven stödjer en helhetssyn på elevernas yrkeskompetens och arbetslivets krav på en mer problem- orienterad hållning till innehållsfrågorna. Detta utvecklingsarbete bör vara ett stöd inte minst vad gäller betygssättningen av gymnasiearbetet. Det synsätt som utvecklingsarbetet visar på går i den riktning som regeringen eftersträvar, från fragment till helhet, från yta till djup etc. genom att de är problemorienterade och spänner över bredare kunskaps- områden. Med ett sådant synsätt blir också provtillfället ett lärotillfälle. Proven, som riktar sig mot mer autentiska bedömningsstrategier, skall uppfattas som ett komplement till lärarnas övriga bedömning. Som framgått av föregående kapitel visar utvärderingar från Skolver- ket att lärare i hög grad förlitar sig på skriftliga prov för att bedöma elevernas kunskaper. Regeringen finner det angeläget att betona vikten av att kunskapsbedömning sker på många olika sätt. Alternativa former av kunskapsbedömning och sätt att dokumentera bedömningen, kan be- höva utvecklas och spridas. Att en form av kunskapsbedömning domine- rar innebär att elever inte blir så allsidigt bedömda som de har rätt till. Det påverkar också undervisningen och ökar stressen hos eleverna. Regeringen avser att ge Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att initiera utvecklingsarbete och visa på goda exempel på sådana alternativa bedömningsformer. Övriga synpunkter på betygssystemet En orsak till stressen i gymnasieskolan är det sätt på vilket betygen används vid antagning och urval till attraktiva utbildningar vid universi- tet och högskolor. Att alla kursbetyg värderas lika i meritvärderingen oavsett nivå har lett till att många elever genom prövning eller studier i vuxenutbildning förbättrar sina redan godkända betyg. I ett system där ämnesbetyg sätts efter varje kurs bedöms elevens kunnande i hela ämnet. Ett betyg kan därmed endast ersättas av ett nytt ämnesbetyg som omfattar alla de kurser som ingår i elevens ämnesbetyg. Det innebär att det inte längre blir aktuellt att förbättra godkända betyg i underliggan- de kurser. Därigenom minskar den misshushållning med såväl samhällets som den enskildes resurser som den s.k. konkurrenskompletteringen utgör. Det är dock viktigt att poängtera att en person som senare i livet vill komplettera sina kunskaper på en högre nivå, t.ex. genom att läsa matematik D eller E inom vuxenutbildningen, utvecklar och fördjupar sina kunskaper, vilket är något helt annat än s.k. konkurrenskomplet- tering. Ämnesbetyg innebär också en större rättvisa eftersom elever inte gynnas av att enskilda kursbetyg av taktiska skäl sätts under studiegången. Skolans mål är att stimulera människor att utveckla sina kunskaper. Regeringen vill uppmuntra fler elever att läsa mer krävande kurser. Såväl betygssystem som tillträdesregler bör stödja en sådan inriktning. Ämnes- betyg kan bidra till att elever vågar fortsätta studierna i ett ämne. De elever som misslyckas i början av studierna har med ämnesbetyg goda möjligheter att kompensera tidigare tillkortakommanden. Det betyg eleven får i kurs A blir inte avgörande. I stället kan eleven inrikta sig på att förbättra sitt kunnande för ett högre betyg i en senare kurs. Den som behöver mer tid för att mogna eller för att utveckla fungerande studie- strategier kan få det. För andra elever kan givetvis ämnesbetyg å andra sidan uppfattas som en nackdel, om de tappar motivation trots att de lyckades bättre i början av studierna i ett ämne. Sammantaget anser dock regeringen att fördelarna med ämnesbetyg överväger. Ett betygssystem bör vara utformat så att det premierar elever som anstränger sig för att nå bättre resultat. I ett system med valfrihet kommer elever alltid att göra strategiska val. Dagens system med kursbetyg innebär att det kan vara till fördel för elever att välja bort kurser, där de bedömer att det kan vara svårt att få höga betyg. Flera faktorer samverkar för att uppmuntra till önskvärda beteenden. Intresseväckande och stimulerande undervisning är en sådan viktig faktor. Av stor betydelse är också de bestämmelser som gäller för tillträde till högre utbildning, vilket också påpekat. Regeringen tillsatte en tillträdesutredning med uppdrag att bl.a. lämna förslag till hur elevernas prestationer i gymnasieskolan kan uppmuntras. Det gäller särskilt studier i språk och matematik. Utgångspunkten för utredarens uppdrag var enligt direktiven (dir. 2003:38) att öka direktövergången från gymnasieskola till högskola, att uppmuntra elevers prestationer i gymnasieskolan, att minska konkurrens- kompletteringen (dvs. antalet personer som inom gymnasial vuxen- utbildning läser om kurser där de har lägst betyget Godkänd) och att bredda rekryteringen till högre utbildning. Utredaren har presenterat sina förslag till nya regler för tillträde till grundläggande högre utbildning i betänkandet Tre vägar till den öppna högskolan (SOU 2004: 29). Det system med ämnesbetyg som införs understryker ytterligare behovet att förändra tillträdesreglerna. Regering- en avser att återkomma till med förslag till förändrade tillträdesregler. Betyg i gymnasial vuxenutbildning Regeringen delar uppfattning att gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen skall ha samma betygssystem. Gymnasial vuxenutbildning kännetecknas av att vuxna skall kunna välja de kurser som de behöver för att bli behöriga till vidare studier eller för att kunna utvecklas i sitt arbetsliv. Det behov av kontinuitet och samman- hang som kännetecknar gymnasieskolan föreligger av olika skäl inte på samma sätt i gymnasial vuxenutbildning. Det föreslagna ämnesbetygs- systemet kan emellertid tillämpas även i vuxenutbildningen, även om kurser studeras med tidsuppehåll och i skilda sammanhang, dvs. sett ur ett livslångt och livsvitt perspektiv. Ett viktigt skäl för att ha samma betygssystem inom den gymnasiala vuxenutbildningen som i gymnasieskolan är betygens roll vid antagning och urval till eftergymnasiala studier samt att den gymnasiala utbild- ningen för ungdomar respektive vuxna skall vara likvärdig.