prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — Om det är fråga om samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag skall dömas för sexuellt utnyttjande av barn. Om det är fråga om en annan sexuell handling skall dömas för sexuellt övergrepp mot barn. Fall där exempelvis en 16-årig pojke och en 14-årig flicka deltar i en helt frivillig sexuell handling faller formellt under någon av nämnda bestämmelser. Enligt regeringens bedömning bör en möjlighet finnas att inte döma till ansvar i vissa sådana fall. Detsamma bör, liksom , gälla vissa fall av främjande eller annat utnyttjande av att ett barn utför sexuell posering. Det kan här röra sig om en person som är som inför sin partner sexuellt poserar. Situationer där en 15-åring på ett sexuellt sätt berör sin 14-åriga flickvän kan komma att bedömas som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § första stycket . Liksom bör det även finnas en möjlighet att inte döma till ansvar i vissa sådana fall. Fall som de ovan nämnda hade varit helt straffria om den yngre personen varit fyllda . Att ingripa straffrättsligt mot såda- na fall kan inte anses motiverat och skulle kunna skada såväl offer som gärningsman. Ansvarsfrihetsregeln bör således kunna tillämpas vid brott enligt 6 kap. 5 §, 6 § första stycket, 8 § första stycket samt 10 § första stycket . Frågan är därefter vilka omständigheter som skall vara relevanta för straffrihet. Vid bedömningen av om ett fall skall vara straffritt bör det vara uppenbart att något övergrepp mot den underårige inte skett. Alla fall där något otillbörligt medel använts, såsom våld, tvång eller någon form av påtryckning är således uteslutna. Likaså bör gärningar begångna mot någon som står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen liksom gärningar begångna mot en person för vars vård eller tillsyn gärningsmannen skall svara på grund av myndighets beslut vara uteslutna. Enligt dagens bestämmelse skall för att åklagaren skall underlåta åtal skillnaden i ålder och utveckling mellan parterna vara ringa. Regeringen delar ståndpunkt att detta bör vara ut- gångspunkten även med en ansvarsfrihetsregel. Här torde således främst barn som kommit långt i sin mognad och som befinner sig nära åldern för sexuell självbestämmanderätt komma ifråga. Den som har begått gär- ningen bör endast vara obetydligt äldre och kommit obetydligt längre i sin mognad. Vidare bör hänsyn tas till omständigheterna i övrigt, i första hand parternas relation till varandra och omständigheterna under vilka den sexuella handlingen företogs. Bestämmelsen bör naturligtvis tilläm- pas med stor försiktighet och efter en noggrann bedömning av det enskil- da fallet. Bestämmelsen bör som främst gälla fall då det är fråga om helt frivilliga kontakter mellan två tonåringar som skiljer sig obetydligt i ålder och utveckling. Hovrätten för påpekar att särskilda ansvarsfrihetsregler av det här slaget är sparsamt förekommande i och att till- lämpningen av dem är begränsad till gärningar för vilka inte är stadgat svårare straff än fängelse . Regeringen är medveten om att det i andra fall där ansvarsfrihetsregler finns, inte är fråga om straffrihet för så pass allvarliga brottstyper som det här är fråga om. Brottet sexuellt utnyttjande av barn har fängelse som straffminimum och fängelse som straffmaximum. Brottet sexuellt övergrepp mot barn har fängelse som straffminimum och fängelse som straffmax- imum. Det bör dock beaktas att under dessa bestämmelser kan hamna fall som ligger mycket nära helt frivilliga icke straffbara sexuella handlingar. De fall som är straffvärda bör ha fängelse i straffskalan eftersom sexuella Prop. 2004/05:45 övergrepp mot barn är något som regeringen ser mycket allvarligt på. det emellertid uppenbart att något sexuellt övergrepp mot den underårige inte har skett bör en möjlighet finnas att förklara handlingen straffri. Regeringens förslag: Straffansvaret för försök utvidgas till att omfat- ta även utnyttjande av barn för sexuell posering och grovt utnyttjande av barn för sexuell posering. Straffansvaret för förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja brott utvidgas till att omfatta grovt ut- nyttjande av barn för sexuell posering. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens för- Kommittén har dock föreslagit att straffansvaret för förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja brott utvidgas till att omfatta även brottet grovt sexuellt utnyttjande. Kommittén har inte föreslagit någon utvidgning av straffansvaret för försök. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller har ingen erinran emot kommitténs förslag Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i frågan. Bakgrund: Av 6 kap. 12 § följer att för försök till våldtäkt, grov våld- täkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sex- uellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnytt- jande av underårig, koppleri och grovt koppleri skall dömas till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Detsamma gäller i fråga om förbere- delse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri samt underlåtenhet att avslöja sådant Skälen för regeringens förslag: Enligt kommittén bör någon utvidg- ning av de brott som är straffbara på försöksstadiet inte göras. tén har föreslagit att straffansvaret för förberedelse, stämpling och under- låtenhet att avslöja brott bör utvidgas till att omfatta även brottet grovt sexuellt utnyttjande i kommitténs förslag (grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning i regeringens förslag). Flertalet av de gärning- ar som omfattas av kommitténs förslag omfattas av regeringens förslag till ny bestämmelse om våldtäkt. Några skäl till varför övriga gärningar i bestämmelsen om grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställ- ning bör vara kriminaliserade på ett så tidigt stadium har dock enligt re- geringens uppfattning inte framkommit. När det gäller grovt utnyttjande av barn för sexuell posering gör reger- ingen emellertid en annan bedömning. Liksom vid grovt koppleri kan grovt utnyttjande av barn för sexuell posering föregås av noggrann plane- ring inom en väl utvecklad organisation eller mellan, ibland, ett stort an- Inte sällan torde pengar lämnas eller tas emot som betal- Även grovt utnyttjande av barn för sexuell posering är ett allvarligt Dessa omständigheter talar enligt regeringens mening för att det bör finnas en möjlighet att ingripa redan innan brottet fullbordas. detta kommer att EU-rambeslutet om bekämpande av sexuellt utnyttjan- Prop. 2004/05:45 de av barn och barnpornografi föreskriver att varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att straffbelägga försök att tvinga ett barn till att delta i pornografiska föreställningar eller att dra av eller på annat sätt utnyttja ett barn för pornografiska föreställ- ningar samt att rekrytera ett barn till deltagande i pornografiska föreställ- ningar (artikel 4.2 jämfört med artikel 2 a och b). Enligt rambeslutet finns således en skyldighet att straffbelägga försök till utnyttjande av barn för sexuell posering. Starka skäl finns således att straffbelägga brottet utnyttjande av barn för sexuell posering på försöksstadiet liksom brottet grovt utnyttjande av barn för sexuell posering på försöks-, planerings- och förberedelsestadi- erna liksom för att underlåta att avslöja sådant brott. Beaktande det ovan anförda och de ändringar som i övrigt föreslås i 6 kap. bör således försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, grov våld- täkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell pose- ring, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, köp av sexuell hand- ling av barn, köp av sexuell tjänst, koppleri och grovt koppleri vara straffbart. Detsamma gäller förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering samt grovt koppleri liksom underlåtenhet att avslöja sådana brott. 14.1Straffmaximum för grovt barnpornografibrott höjs Regeringens förslag: Straffmaximum för grovt barnpornografibrott höjs till fängelse . Promemorians om antagande av rambeslutet förslag: I promemorian antagande av rambeslut om åtgärder för att be- kämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi görs bedömning- en att maximistraffet för grovt barnpornografibrott måste höjas till fängelse för att uppfylla kraven i rambeslutet. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har invänt emot pro- memorians bedömning. har emellertid förordat att inarbetade inhemska straffskalor används, varför det enligt tingsrättens mening således är lämpligt att använda ett maximistraff om sex års fäng- else. ECPAT anser att grovt barnpornografibrott bör föranleda ett högre maximistraff än vad rambeslutet föreskriver. Skälen för regeringens förslag: Straffet för barnpornografibrott är fängelse i högst , eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . För grova uppsåtliga brott döms för grovt barnporno- grafibrott till fängelse i lägst och högst . mande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det har begåtts yrkesmässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett led i brottslig verksamhet som Prop. 2004/05:45 utövats systematiskt eller i större omfattning, avsett en särskilt stor mängd bilder eller avsett bilder där barn utsätts för särskilt hänsynslös behandling. Artikel 5 i EU-rambeslutet om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi anger vilka påföljder medlemsstaterna skall fö- reskriva för de handlingar som skall vara straffbelagda i rambeslutet. Av punkten 2 c) framgår att minsta föreskrivna maximistraff för vissa grövre former av barnpornografibrott skall vara åtminstone fängelse. För att svensk lagstiftning skall uppfylla rambeslutets påföljdsbestäm- melse i denna del bedöms en skärpning av maximistraffet för grovt barn- pornografibrott påkallad (se prop. 2003/04:12, bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108). Den svenska straffskalan skall därvid åtminstone ligga i linje med vad som föreskrivs i rambeslutet. Således måste straffmaxi- mum för grovt barnpornografibrott höjas till åtminstone . Lika med anser regeringen att ett maximistraff på fängelse passar bättre in i den svenska straffrättsliga systematiken. En straffskärpning är också motiverad från sakliga utgångspunkter. En höj- ning av straffskalan från fyra till fängelse torde ge goda möjlighe- ter för domstolarna att göra en nyanserad straffmätning vid särskilt all- varliga fall av grovt barnpornografibrott och därvid beakta brottets allvar. Någon generell höjning av straffen för grovt barnpornografibrott är dock inte regeringens avsikt. Regeringen föreslår att straffmaximum för grovt barnpornografibrott höjs till fängelse . Den särskilda preskriptionsbestämmelsen för sexualbrott mot barn utvidgas Regeringens förslag: Preskriptionstiden enligt 35 kap. 4 § brottsbal- ken för vissa sexualbrott mot barn förlängs på så sätt att preskriptionstiden börjar löpa först från den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . skall omfatta brotten i 6 kap. 16 §§, 8 § tredje stycket samt 12 § och försök till sådana brott. Bestämmelsen skall inte längre omfatta samlag med avkomling och samlag med syskon. Kommitténs förslag överensstämmer i stor utsträckning med reger- Kommittén har dock föreslagit en något annorlunda ut- formning av lagtexten samt att tillämpningsområdet för bestämmelsen bör utvidgas till att omfatta också vissa andra brott. Remissinstanserna: Kommitténs förslag har fått ett blandat motta- Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig, bl.a. tingsrätt, i , i Göte- borg, , , , , och Föreningen , tillstyrker förslaget, medan ett flertal remissinstanser, bl.a. , Hovrätten över Skå- ne och , i , i , i , Justitiekanslern, och , är tveksamma till förslaget. Som skäl mot att ytterligare förlänga preskriptionstiden anförs bl.a. rättssäkerhetsskäl, att förslaget får ringa eller ingen praktisk betydelse samt att den tidigare reformen bör utvärderas innan ändringar görs. pekar på att borttagande av kravet på dubbel straffbarhet i förening med ändrad preskriptionstid när det gäller koppleri kan leda till tillämpningssvårighe- ter i fråga om huruvida ett koppleribrott kan anses ha riktats mot någon. Kvinnofronten anser att preskriptionstiden för alla sexualbrott mot barn bör beräknas från offrets 18årsdag, att preskriptionstiden när det gäller sexuella övergrepp mot barn bör vara samt att även sexuellt um- gänge med avkomling och sexuellt umgänge med syskon skall omfattas av den förlängda preskriptionstiden. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: och anser att brottet sexuellt utnyttjande av barn i 6 kap. 8 § första stycket i promemo- rians förslag bör omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen. anser att brottet sexuellt ofredande i 6 kap. 7 § första stycket i dess nuvarande lydelse liksom brottet människohandel för sexu- ella ändamål och barnpornografibrottet bör omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen. anser att även mind- re allvarliga sexualbrott bör omfattas av den särskilda preskriptionsbe- stämmelsen. Bakgrund: De allmänna bestämmelserna om preskription finns i 35 kap. . Preskriptionstiden är bestämd till ett visst antal år be- roende på det straff som högst kan följa på brottet (35 kap. 1 § brottsbal- ken). Preskriptionstiden löper enligt huvudregeln från den dag då brottet begicks till och med den dag som har samma datum som denna. Preskrip- tionstiden skall dock beräknas på särskilt sätt för vissa angivna brott. Enligt 35 kap. 4 § börjar preskriptionstiden för de grövre sexualbrotten mot barn löpa först när barnet fyllt eller skulle ha fyllt . Har brott som avses i 6 kap. 1-4 §§ och 6 § eller försök till sådana brott begåtts mot barn skall preskrip- tionstiden räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Detta innebär ett avsteg från huvudprincipen att preskriptionstiden börjar löpa när brottet begås och medför alltså att preskriptionstiden för sådana brott blir längre än för andra brott med samma straffskala. Regler om absoluta preskriptionstider finns i 35 kap. 6 § . Med absoluta preskriptionstider avses tider som gäller oberoende av om någon preskriptionshindrande åtgärd (häktning eller delgivning av åtal) har kommit till stånd. Påföljd får inte i något fall dömas ut har förflutit från den dag då preskriptionstiden enligt 4 § börjar löpa. Bestämmelsen om förlängd preskriptionstid i 35 kap. 4 § infördes (prop. 1994/95:2, bet. 1994/95:JuU5, rskr. 1994/95:58). I propositionen anförde regeringen att man i och för sig delar den grundläggande inställningen, som hade framförts av Lagrådet, att det är olyckligt om olika brott med likartat straffvärde har olika pre- skriptionstider. Regeringen konstaterade emellertid att det redan hade gjorts avsteg från de generella bestämmelserna om preskription i fråga om vissa brott, bl.a. bokföringsbrott, varvid utgångspunkten för preskrip- tionstidens beräknande förelagts till annan senare tidpunkt än dagen för brottets begående. Regeringen konstaterade att den föreslagna regler- ingen sålunda inte innebar en principiell nyhet. Regeringen anförde vida- re att en särbehandling av sexualbrott mot barn i preskriptionshänseende har starka skäl för sig. Sexualbrott mot barn intar en särställning i det att de i många fall inte ger några synliga skador. De sexuella övergreppen är sällan förenade med något nämnvärt fysiskt våld, eftersom den som be- går gärningen ofta befinner sig i en sådan överlägsen position att han eller hon inte behöver tillgripa något våld för att driva igenom sin vilja. Skadorna ligger i stället regelmässigt på det psykiska planet och kan vara både svåra och livslånga. Ett barn som utsätts för sexuella övergrepp förmår ofta av olika skäl inte berätta om vad det varit utsatt för förrän det kommer upp i de övre tonåren. Det är först då som barnet nått sådan självständighet och mognad att det kan berätta vad det varit med om. Sexuella övergrepp mot barn upptäcks därför i många fall inte förrän förflutit. Inte sällan kan de då vara preskriberade. Regeringen underströk att det straffrättsliga sanktionssystemet har en central roll för att bekämpa sexuella övergrepp. Höga krav måste därför ställas på att regelsystemet är utformat så att det medger en effektiv lagföring. Om bevisläget är sådant att den som har gjort sig skyldig till sexuellt över- grepp på ett barn kan överbevisas härom när brottet uppdagas skulle det enligt regeringens uppfattning vara stötande om preskriptionsreglerna skulle lägga hinder i vägen för en lagföring. Om preskriptionstiden för- längs skulle den som hade utsatts för övergrepp som barn härigenom kunna få upprättelse även då förflutit från händelsen och möj- ligheterna att få skadestånd skulle öka. Regeringen ansåg att de rättspolitiska argument, av innebörd att straff- anspråket uttunnas med tiden och att gärningsmannen bör vara fredad mot ingripande, som uppbär preskriptionsinstitutet väger lätt mot intresset av att kränkningar av detta slag beivras. Regeringen fann sammantaget att övervägande skäl förelåg för en för- längning av preskriptionstiden. Regeringen ansåg dock att en sådan för- längning är motiverad endast då det rör sig om allvarliga kränkningar. Skälen för regeringens förslag Preskriptionstiden bör beräknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt arton år Kommittén föreslår att preskriptionstiden i 35 kap. 4 § skall förlängas på så sätt att tiden bör räknas från det att barnet har fyllt eller skulle ha fyllt . Enligt kommittén bör åldersgränsen höjas från 15 till eftersom det är angeläget att säkerställa att regelsystemet utformas i linje med . Enligt är varje männi- ska under att anse som ett barn om inte personen blivit myndig ti- digare enligt den lag som gäller för personen (art. 1). Konventionsstater- na har påtagit sig att skydda barn mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp (art. 34). I detta sammanhang bör framhållas att det är av särskild vikt att regelsystemet utformas så att det medger en effektiv lagföring. De rättspolitiska överväganden som framfördes till stöd för att förlänga preskriptionstiderna för sexualbrott mot barn är relevanta även i åldersgruppen . Den nu aktuella refor- men syftar bl.a. till att stärka skyddet för barn och det framstår därför som angeläget att även barn i åldersgruppen ges det skydd som de särskilda preskriptionstiderna innebär. I artikel 8.6 i EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi an- ges att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att möjlig- göra att åtminstone de allvarligaste brotten som avses i rambeslutets arti- kel 2 kan åtalas i enlighet med nationell lag efter det att offret uppnått myndighetsålder. Också denna artikel tar således sin utgångspunkt i off- rets myndighetsålder. Enligt kommittén är också den internationella ut- vecklingen på området att allt fler länder knyter preskriptionstidens bör- jan till barnets myndighetsålder i stället för till brottstillfället. För att ytterligare förbättra möjligheter att lagföra förövare av de brott som anges i 35 kap. 4 § andra stycket ansluter regeringen sig till kommitténs förslag att åldersgränsen bör bestämmas till . Det stämmer väl överens med regeringens grundsyn att det särskilda skydd som barn skall ha bör gälla . Förslaget stöds också av en majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig. Genom denna för- längning av preskriptionstiden tillskapas också en reglering som stämmer väl överens med grundläggande principer och regler och med det ovan nämnda rambeslutet. Preskriptionstiden bör förlängas för ytterligare vissa sexualbrott mot barn Frågan uppkommer då om vilka brott som bör omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen. Vid denna bedömning måste såväl kommit- téns förslag som rambeslutets reglering beaktas. Kommittén föreslår att tillämpningsområdet för preskriptionsbestäm- melsen i 35 kap. 4 § utvidgas till att även omfatta vissa brott vars minimistraff är dagsböter. I ovan nämnda artikel 8.6 i EU:s rambeslut om bekämpande av sexu- ellt utnyttjande av barn och barnpornografi anges att åtminstone de all- varligaste brotten som avses i rambeslutets artikel 2 kan åtalas i enlighet med nationell lag efter det att offret uppnått myndighetsålder. I bestäm- melsen preciseras inte närmare vilka brott enligt artikel 2 som skall anses vara så allvarliga att de bör omfattas av de i artikeln föreskrivna kraven på en särskilt lång preskriptionstid. Därför ter det sig rimligt att tolka bestämmelsen på så sätt att avsikten är att medlemsstaterna skall ges ett visst utrymme att själva avgöra vilka brott som skall omfattas av pre- skriptionsbestämmelsen. Av de gärningar som anges i artikel 2 i rambe- slutet är det endast följande straffbestämmelser som inte omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen i 35 kap. 4 § köp av sexuell handling av barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt kopple- ri. I det lagstiftningsärende då den särskilda preskriptionsbestämmelsen för sexualbrott mot barn infördes uttalade regeringen att en förlängning av preskriptionstiderna är motiverad endast då det rör sig om allvarliga kränkningar. Detta ställningstagande är alltjämt gällande. Med hänsyn till de rättspolitiska skäl som bär upp reglerna om preskription kan det inte komma i fråga att göra de särskilda bestämmelserna tillämpliga på alla sexualbrott mot barn oavsett brottets allvar. Regeringen menar att en ut- vidgning av sådant slag rimmar mindre väl med den begränsning som alltjämt bör prägla denna speciella preskriptionsreglering, nämligen att den förlängning som regeln innebär är motiverad endast då det rör sig om allvarliga kränkningar. Därvid kan konstateras att detta synsätt tycks sva- ra väl mot den uppfattning som råder inom övriga medlemsstater inom EU eftersom åtagandet i den ovannämnda bestämmelsen i rambeslutets artikel 8.6 begränsats till att omfatta endast de allvarligaste brotten i rambeslutets artikel 2. I det sammanhanget kan påpekas att regeringen i tidigare sammanhang gjort bedömningen att exempelvis brott som avses i bestämmelsen om sexuellt ofredande, där minimistraffet är dagsböter, typiskt sett inte uppfyller kriteriet om att endast allvarliga kränkningar bör omfattas av den förlängda preskriptionstiden. har godtagit denna bedömning (prop. 1994/95:2, bet. 1994/95:JuU5, rskr 1994/95:58). Därefter har frågan om förlängning av preskriptionstiden i vissa fall av sexuellt ofredande tagits upp av (SOU 1997:29), vars förslag emellertid inte har lett till lagstiftning (prop. 1997/98:43 s. 52). I direktiven till uppdrog reger- ingen åt kommittén att ta under förnyat övervägande om det finns skäl att förlänga preskriptionstiden även för sexuellt ofredande av barn . Vad som sedan regeringens tidigare ställningstagande har framkom- mit föranleder emellertid inte regeringen att göra någon annan bedöm- ning än den tidigare gjorda. Även om det också vid brott som omfattas av nämnda bestämmelser kan vara svårt för barnet att berätta vad det varit med om före det kommit upp i de övre tonåren anser regeringen sam- manfattningsvis att det inte är motiverat att göra de särskilda preskrip- tionsbestämmelserna tillämpliga på brott där minimistraffet är dagsböter.