prop · GR03136 · 2004-04-02 00:00:00 — konkurrerar innehavare av nät för fasta respektive mobila kommunikationstjänster med varandra. Som bl.a. Konkurrens- verket har påpekat är det från konkurrenssynpunkt viktigt att lednings- rättslagen är teknikneutral och inte ger t.ex. innehavarna av nät för fasta tjänster bättre förutsättningar än innehavarna av nät för mobila tjänster. Ett flertal remissinstanser, däribland LRF, , Fastighetsägarna och , har invänt att det inte finns något behov av att kunna upplåta ledningsrätt för t.ex. . De har bl.a. framhållit att det vid utbyggnaden av 3G-nätet har träffats ett mycket stort antal frivilliga uppgörelser mellan operatörer och fastighetsägare om uppförande av och antenner, dvs. De har också påpekat att i de fall det inte går att nå en frivillig överenskommelse finns det möjlighet att expropriera marken. Vi vill för vår del framhålla att ledningsrätt för ledningens innehavare har flera fördelar jämfört med nyttjanderätt, grundad på avtal. En fördel är att en ledningsrätt inte är begränsad i tiden utan gäller . Ett nyttjanderättsavtal måste förlängas när avtalstiden löper ut för att inte upphöra att gälla. En ledningsrätt ger också ett bättre sakrättsligt skydd än vad en nyttjanderätt gör, t.ex. vid en överlåtelse eller en exekutiv för- säljning av fastigheten. Även vid en fastighetsreglering har en led- ningsrätt en starkare ställning än en nyttjanderätt (jfr 7 kap. 29 § jorda- balken). Innehavarna av elektroniska kommunikationsnät har därmed ett intresse av att kunna få ledningsrätt för alla nätdelar. Operatörer som använder sig av trådlös telekommunikation har inte mindre behov av dessa ledningsrättens fördelar än andra operatörer. Att ledningsrätten har dessa fördelar har inte heller ifrågasatts av remissinstanserna. Remisskritiken synes snarare sammanhänga med att en ledningsrättsupplåtelse kan ske mot fastighetsägarens vilja och alltså ha expropriativ karaktär. Den kritiska frågan blir därför om det finns skäl att ge operatörer m.fl. tillgång till en upplåtelseform som kan användas även i fall då fastighetsägaren motsätter sig upplåtelsen. Utbyggnaden av 3G-nätet har i stor utsträckning säkrats genom nyttjanderättsavtal. har uppgett att det hade kommit in cirka 100 ansökningar om ledningsrätt till lantmäteri- myndigheterna avseende o.d., hänförliga till 3G-nätet. Enligt och några operatörer har det i många av dessa fall inte gått att få till stånd frivilliga uppgörelser med fastighetsägaren. De uppgifter som lämnades vid remissmötet tyder på att frivilliga överenskommelser vanligen har kunnat träffas såvitt gäller fastigheter som ägs av privatpersoner men att problem ofta har uppkom- mit vid förhandlingarna med större fastighetsägare, t.ex. kommuner. Om man enbart ser till antalet fall där det inte har gått att få till stånd frivilliga uppgörelser, kan behovet av att vid utbyggnaden av 3G- nätet använda en upplåtelseform som också kan användas mot fastig- hetsägarens vilja synas vara förhållandevis begränsat. När man bedömer behovet av lagstiftning, måste man emellertid också beakta operatörernas särskilda behov. Vid framdragande av en längre ledning som skall gå över ett flertal fastigheter finns alltid risken att någon enstaka fastig- hetsägare motsätter sig en upplåtelse, något som skulle kunna äventyra hela ledningen. Det är uppenbart att det i denna situation måste finnas en möjlighet till tvångsupplåtelse som kan komplettera de frivilliga överens- kommelser som träffas med flertalet fastighetsägare. När det gäller anläggande av o.d. är behovet av att få tillgång till ett visst bestämt utrymme inte lika tydligt. Är en fastighetsägare inte beredd att upplåta utrymme, går det ofta att vända sig till en annan fastighetsägare och bygga masten på hans eller hennes fastighet. Så är emellertid inte alltid fallet. De krav som ställs på 3G-operatörerna om att näten skall ha en hög täckningsgrad (99,av befolkning) och viss teknisk funktionalitet liksom topografiska förhållanden gör att det ibland inte finns någon annan fastighetsägare att vända sig till. Vår slutsats är därför att det även när det gäller anläggande av o.d. finns ett klart behov av att kunna få till stånd upplåtelser mot fastig- hetsägarens vilja. Det mest naturliga är då att detta sker genom upplåtelse av ledningsrätt. Det alternativ som några remissinstanser har nämnt, nämligen expropriation, utgör ett alltför omständligt och kostsamt för- farande för tvångsupplåtelse av utrymme för en mast eller en antenn. En fråga som har tagit upp är de eventuella hälso- risker som mobiltelefonnäten kan vara förenade med. föreningen finns det inte minst bland hyresgäster en stark oro för sådana risker. har utfärdat allmänna råd om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (SSI FS 2002:3). De bygger på en rekommendation som Europeiska Unionen har antagit (Europeiska rådets rekommendation 1999/519/EG av om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält [0 Hz300 GHz]). har också utfärdat föreskrifter om arbete med radiofrekvent strålning och högfrekventa elektromagnetiska fält (ASF 1987:2). De undersökningar som har gjorts om strålnings- förhållandena vid för mobiltelefoni har visat att den strålning som enskilda normalt kan utsättas för ligger långt under de fastställda gränsvärdena (se SSI Rapport 2001:09 och SSI information 2001:3). Mot bakgrund av den oro som trots detta förekommer vill vi också påpeka att det i såväl (1987:10), ledningsrättslagen som finns bestämmelser vars syfte är att motverka uppkomsten av hälsorisker i samband med utbyggnaden av elektroniska kommunikationsnät. Enligt krävs sålunda bygglov för att uppföra en radio- eller telemast (se 8 kap. 2 § första stycket 5 ; i normalfallet torde det inte krävas bygglov för att på en befintlig byggnad montera en antenn för t.ex. 3G-nätet, jfr dock 8 kap. 3 § första stycket 1 och 6 § samt RÅ 1981 2:36). Bygglov behövs även om det skulle ha beviljats ledningsrätt för masten. När en bygg- lovsansökan prövas, skall hänsyn tas till skilda allmänna och enskilda intressen, bl.a. hälsorisker av olika slag. är vid en ledningsförrättning skyldig att utreda förutsättningarna för upplåtelse av ledningsrätt och skall därvid beakta olika allmänna och enskilda intressen. Det innebär bl.a. att de gräns- värden som har fastslagit skall beaktas. Även hänsynsreglerna i , däribland försiktighetsprincipen och lokaliseringsprincipen (se 2 kap. 3 och 4 §§ ) får betydelse (jfr prop. 1997/98:45 del 1 s. 206 och prop. 1997/98:90 s. 148 f. samt 158 och 159). Av betydelse är också att det i förrättningen bör ske s.k. rådplägning med sakägarna. Vid behov skall samråd också ske med berörda myndigheter, exempelvis på orten (se 19 § ledningsrättslagen). Vid ett sådant samråd kan lämpliga lösningar för ledningens eller mastens närmare lokalisering klarläggas. Det finns alltså goda förutsättningar att vid en ledningsförrättning belysa hälsofaktorer på ett allsidigt sätt och att åstadkomma en lämplig lokalisering. Vi anser mot denna bakgrund att de hälsoaspekter som Hyresgästföre- ningen har tagit upp inte utgör skäl mot att använda ledningsrättslagen för att trygga uppförandet av och andra anordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät. Flera remissinstanser har berört ersättningsbestämmelserna i lednings- rättslagen. Dessa bestämmelser innebär att ersättning skall utgå enligt expropriationsrättsliga principer och att fastighetsägaren skall ha ersätt- ning för den skada som han eller hon drabbas av till följd av lednings- rättsupplåtelsen, exempelvis i form av värdeminskning på fastigheten. När ledningsrättslagen infördes, förvaltades ledningsinfrastrukturen på teleområdet av statliga verk och av andra offentligt ägda subjekt som drevs utan egentligt vinstintresse. handhas ledningsnäten fram- för allt genom enskilda rättssubjekt som drivs med starka privatekono- miska vinstintressen. Flera remissinstanser, bl.a. LRF och Fastighets- ägarna , anser att det sistnämnda förhållandet motiverar en över- syn av ledningsrättslagens ersättningsbestämmelser och att denna översyn bör ske före en eventuell utvidgning av ledningsrättslagens tillämpningsområde. Uppbyggandet och bibehållandet av sådana ledningsnät som avses i ledningsrättslagen, t.ex. teleledningar för allmänt ändamål, och de nu aktuella kommunikationsnäten bärs enligt vår mening upp av starka allmänintressen. Det förhållandet att näten inte förvaltas av offentligt ägda rättssubjekt har i detta sammanhang begränsad betydelse. Det är därför inte nödvändigt att i detta lagstiftningsärende göra några ändringar i ledningsrättslagens ersättningsbestämmelser. Vi avser dock att åter- komma till frågan sedan slutbetänkande (Led- ningsrätt, SOU 2004:7), som behandlar bl.a. ledningsrättslagens ersätt- ningsbestämmelser, har remissbehandlats. Vi avser också att göra en sådan utvärdering av expropriationslagens ersättningsregler som riks- dagen har efterfrågat (bet. 2003/04:BoU5, rskr. 2003/04:151). Sammanfattningsvis anser vi att övervägande skäl talar för att det skall vara möjligt att upplåta ledningsrätt för och andra anordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät. Det bör gälla oavsett om anordningarna har förbindelse med en ledning eller inte. Detta bör komma till uttryck i 2 § ledningsrättslagen. Utredningen har vidare föreslagit att begreppen teleledning som ingår i telekommunikationssystem för allmänt ändamål och allmän svag- strömsledning för signalering, fjärrmanövrering, dataöverföring eller lik- nande ändamål i 2 § ledningsrättslagen skall ersättas med enbart led- ning som ingår i elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål. Bakgrunden till detta förslag är i huvudsak att begreppet telenät i den införda lagstiftningen om elektronisk kommunikation har ersatts med elektroniskt kommunikationsnät (se 1 kap. 7 § lagen [2003:389] om elektronisk kommunikation, jfr telenät i 1 § andra stycket i den upphävda telelagen [1993:597]). Vi delar utredningens uppfattning att terminologin i ledningsrättslagen bör anpassas till terminologin i lagen om elektronisk kommunikation. Begreppet ledning som ingår i elektroniskt kommunikationsnät bör därför ersätta begreppet teleledning som ingår i telekommunikations- system. Liksom bör enbart kommunikationsnät som tjänar allmänna ändamål och som därmed tillgodoser angelägna allmänintressen kunna ligga till grund för en ledningsrättsupplåtelse (se prop. 1973:157 s. 91 f. och prop. 1992/93:200 s. 266). Också detta bör anges i lagtexten. En möjlighet att besluta om ledningsrätt för den aktuella typen av anord- ningar kommer därmed också att vara förenlig med bestämmelserna om egendomsskydd i regeringsformen (se 2 kap. 18 § regeringsformen). Bestämmelsen om allmän svagströmsledning för signalering, fjärr- manövrering, dataöverföring eller liknande ändamål infördes för att till- godose behov vid järnvägstrafik (se prop. 1973:157 s. 92). Vid en tidi- gare ändring av paragrafen har bestämmelsen fått stå kvar (se prop. 1992/93:200 s. 262266 och 334). Enligt bl.a. och Svensk Energi kan bestämmelsen fortfarande ha praktisk betydelse. Den bör Prop. 2003/04:136 därför inte tas bort. Vårt förslag innebär att det i viss utsträckning kommer att vara möjligt att ta utrymme i anspråk för m.m. mot fastighetsägarens vilja. Självfallet bör denna möjlighet utnyttjas med stor försiktighet. Såsom påpekades vid tillkomsten av ledningsrättslagen bör lantmäterimyndig- heten i möjligaste mån grunda ett ledningsbeslut på en frivillig uppgö- relse mellan fastighetsägaren och innehavaren av ledningen (jfr prop. 1973:157 s. 86). 5.2Samutnyttjande av och annan infrastruktur för elektronisk kommunikation Regeringens förslag: skall kunna besluta att innehavaren av en ledningsrätt som avser ett elektroniskt kommunika- tionsnät för allmänt ändamål får låta någon annan (andrahandsnyttjaren) dra fram och använda ledning inom det utrymme som har upplåtits med ledningsrätt. Ett sådant beslut skall meddelas i samband med att ledningsrätt upplåts eller vid en senare förrättning. Fastighetsägaren skall vid förrättningen tillerkännas ersättning för den skada och det intrång som framtida andrahandsupplåtelser kan innebära. Andrahandsupplåtelsen skall inte vara beroende av fastighetsägarens medgivande. En förutsättning för andrahandsupplåtelsen skall vara att andrahandsnyttjarens ledning ingår i ett elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål. Andrahandsnyttjaren skall kunna överlåta sin ledning till någon annan. Om ledningsrättshavaren går med på det, skall också förvärvaren kunna utnyttja ledningsrättsutrymmet. Andrahandsnyttjaren skall anses som sakägare i en förrättning som avser ändring eller upphävande av ledningsrätten. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att innehavare av ledningsrätt som avser elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ända- mål skall få upplåta nyttjanderätt inom det utrymme som har upplåtits Om nyttjanderättsupplåtelsen inte medför mer än ringa men för fastigheten, skall upplåtelsen, enligt utredningens förslag, inte vara beroende av något medgivande från fastighetsägaren (se betänkan- det s. 7681). Remissinstanserna: Hälften av remissinstanserna, däribland Hov- rätten över och , , , , i , i län, i , Lantmäteri- myndigheten i , , IT-företagen och Närings- livets , har godtagit förslaget om att en ledningsrätts- havare skall få upplåta nyttjanderätt om upplåtelsen inte medför mer än ringa men för fastigheten. , kommun, , forskning, , , Före- tagarnas , , Fastighetsägarna , , och har avstyrkt förslaget eller har ställt sig tveksamma till det. Bl.a. har flera av dem menat att fastighetsägaren alltid bör godkänna en nyttjanderättsupplåtelse och att ledningsrättshavaren alltid skall vara skyldig att ansöka om tillstånd till upplåtelsen, om fastighetsägaren motsätter sig den. Många remissinstanser har framfört synpunkter av lagteknisk natur och efterlyst klargöranden av hur de föreslagna bestämmelserna skall till- lämpas i olika avseenden. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag (se utkastet till lagrådsremiss s. 1622). Remissinstanserna: , , , , och har godtagit förslaget. , , Fastighets- ägarna , och har avstyrkt förslaget eller har framfört invändningar mot det. Bl.a. och har ansett att det i vart fall bör krävas att fastighetsägaren underrättas om andrahandsupplåtelsen. LRF har också menat att ett förordnande om rätt till andrahandsupplåtelse alltid bör innefatta föreskrifter om andrahandsnyttjarens tillträde. Skälen för regeringens förslag och annan infrastruktur för elektronisk kommunikation bör kunna samutnyttjas I vissa av de EG-direktiv om elektronisk kommunikation som har an- tagits (se avsnitt 4.3) finns bestämmelser om att företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät i vissa fall är skyl- diga att ge annan tillträde till sina anordningar och erbjuda samlokali- sering eller andra möjligheter till gemensamt utnyttjande av egendom (se artikel 12 ramdirektivet och artiklarna 5.1, 8 och 12 i tillträdesdirektivet). Även i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns sådana bestämmelser. Om innehavaren inte lämnar det tillträde som lagen krä- ver, kan han eller hon föreläggas att göra det vid vite (se 4 kap. 3, 8 och 14 §§ samt 7 kap. 4 och 5 §§). EG-direktiven och den svenska lagstiftningen förutsätter alltså ett samutnyttjande av den infrastruktur som används för elektroniska kom- munikationer, exempelvis för mobiltelefoni. Det är även av andra skäl angeläget att förutsättningarna för att samutnyttja denna infrastruk- tur är goda. Det är av stort värde inte minst från miljö- samt plan- och byggnadssynpunkt. Det förbilligar också utbyggnaden av infrastrukturen. Går det då att åstadkomma ett sådant samutnyttjande i de fall då led- ningar och andra anordningar är belägna inom utrymmen som är upplåt- na med ledningsrätt? En ledningsrätt ger ledningsrättshavaren rätt att inom fastigheten vidta de åtgärder som behövs för att dra fram och begagna en ledning. Led- ningsrättshavarens befogenheter skall anges i ledningsbeslutet (se 1 § andra stycket och 22 § ledningsrättslagen). Ledningsrättslagen reglerar inte uttryckligen vilka möjligheter ledningsrättshavaren har att upplåta nyttjanderätt till annan inom ledningsutrymmet (utan att först inhämta fastighetsägarens medgivande). Det synes dock inte råda någon tvekan om att ledningsrättshavaren har rätt att upplåta nätkapacitet, dvs. 2003/04:136 föringskapacitet, i en ledning som ingår i ett elektroniskt kommunika- Likaså torde ledningsrättshavaren vara oförhindrad att ge annan nyttjanderätt till de ledningar som ledningsrättshavaren själv har anlagt och fortfarande äger (givetvis under förutsättning att nyttjandet ligger inom ramen för det ändamål som ledningsrättsupplåtelsen anger). Där- emot kan ledningsrättshavaren inte med stöd av ledningsrätten ge annan en självständig nyttjanderätt till det utrymme som omfattas av lednings- rätten (vi använder i det följande beteckningen andrahandsupplåtelse för en sådan upplåtelse). Ledningsrättshavaren får alltså inte låta någon annan installera egen ledning eller annan utrustning inom det utrymme som ledningsrätten avser (jfr prop. 1973:157 s. 85 och 35 § ledningsrätts- lagen). Det sammanhänger med att ledningsrättslagen utgår från att ledningsrätten och ledningen skall vara i samma ägares hand. I många fall torde en tredje part inte heller kunna beviljas en egen ledningsrätt som täcker det behov av t.ex. samlokalisering som kan finnas enligt de nämnda EG-direktiven eller lagen om elektronisk kommunikation. En samlokalisering som har beslutats enligt lagen om elektronisk kom- munikation eller som av andra skäl är angelägen kan därför i många fall inte genomföras om fastighetsägaren motsätter sig den. Några remissinstanser har menat att detta inte utgör skäl att lagstifta om rätt för ledningsrättshavaren att göra andrahandsupplåtelser. De har påpekat att en andrahandsupplåtelse alltid kan komma till stånd med fastighetsägarens medgivande. Enligt vår mening är det emellertid inte tillfredsställande att en andrahandsupplåtelse är helt beroende av fastig- hetsägarens medgivande. En sådan ordning innebär ju exempelvis att fastighetsägaren kan förhindra samutnyttjande som ledningsrättshavare är skyldig att medverka till enligt lagen om elektronisk kommunikation. Vi föreslår därför att det införs en lagreglerad rätt för en lednings- rättshavare att utan fastighetsägarens medgivande kunna erbjuda annan rätt att självständigt utnyttja det utrymme som har upplåtits med led- ningsrätt. Vi återkommer nedan till hur denna rätt bör vara utformad men vill redan här framhålla att reglerna måste utformas så att fastig- hetsägaren ges ett tillfredsställande skydd. Särskilda bestämmelser för tryggande av samtrafik? Enligt EG-direktiven och lagen om elektronisk kommunikation är en operatör i vissa fall skyldig att bedriva samtrafik, dvs. att fysiskt och logiskt koppla samman kommunikationsnät för att göra det möjligt för användare att kommunicera med varandra eller få tillgång till tjänster som tillhandahålls i näten (se 1 kap. 7 § samt 4 kap. 3 § och 8 § 8 lagen om elektronisk kommunikation). Som tidigare nämnts har en lednings- rättshavare rätt att upplåta kapacitet i en ledning till någon annan. I den mån samtrafik även skulle förutsätta att en operatör får utnyttja utrymme som har upplåtits åt annan med ledningsrätt, kan det ske enligt de bestämmelser om andrahandsupplåtelser som vi redogör för nedan. Det behöver därför inte införas någon särskild bestämmelse om samtrafik. bör kunna besluta att ledningsrättshavaren får låta annan utnyttja utrymme som upplåts med ledningsrätt En lagreglerad rätt för en ledningsrättshavare att utan fastighetsägarens medgivande erbjuda annan rätt att utnyttja utrymme som har upplåtits med ledningsrätt kan utformas på olika sätt. Utredningen har föreslagit att ledningsrättshavaren skall få upplåta nyttjanderätt inom utrymmet om upplåtelsen inte medför mer än ringa men för fastigheten. Denna rätt att göra andrahandsupplåtelser skall, enligt utredningens förslag, inte behöva komma till uttryck i något myndighetsbeslut. Fastighetsägaren skall underrättas om andrahandsupplåtelsen och ha rätt till ersättning för skada och intrång på grund av upplåtelsen men skall inte kunna förhindra den. Han eller hon skall dock kunna begära lantmäterimyndighetens prövning av om andrahandsupplåtelse är tillåten och skall även kunna väcka talan vid fastighetsdomstol om ersättning. Förslaget har sin förebild i bestäm- melserna i 3 a § ledningsrättslagen. Dessa bestämmelser ger innehavaren av en ledningsrätt för elektrisk starkströmsledning rätt att utan nytt förrättningsförfarande utnyttja befintligt utrymme för ledning för att dra fram och begagna teleledning (se prop. 1999/2000:86 s. 7377 och 131 133). Utredningens förslag gör det möjligt att på ett enkelt och snabbt sätt få till stånd ett samutnyttjande av t.ex. . Förslaget kan härigenom bi- dra till ett effektivt utnyttjande av infrastrukturen för elektronisk kom- munikation. Men förslaget har nackdelar. En nackdel är att det kan medföra vissa tillämpningsproblem. Bl.a. kan frågan om en andra- handsupplåtelse är tillåten eller om den medför mer än ringa men för fastigheten vara mycket svår att bedöma. Förfarandet kan också bli tids- ödande och kostsamt. Tvist kan uppstå mellan ledningsrättshavaren och fastighetsägaren om upplåtelsens tillåtlighet eller om eventuell ersätt- ning. Ledningsrättsfrågorna kan då komma att behandlas i tre olika förfaranden; en vanlig ledningsrättsförrättning hos lantmäterimyndig- heten, en särskild förrättning där frågan om rätten till andrahandsupp- låtelse prövas och en domstolsprocess där frågan om ersättning prövas. Detta kan ge upphov till onödig omgång, i synnerhet om det aktuella samutnyttjandet är avsett att ske i direkt anslutning till att ledningsrätt beviljas. En annan nackdel är att utredningens förslag inte möjliggör mera omfattande samutnyttjanden som medför mer än ringa men för fastigheten. Mot förslaget kan slutligen invändas att det torde förutsätta att andrahandsnyttjaren får befogenheter som går utöver vad ledningsrättshavaren själv enligt ledningsbeslutet får utöva; en sådan ordning kan framstå som principiellt tveksam. Vi anser att nackdelarna med utredningens förslag överväger dess fördelar. Förslaget bör därför inte genomföras. Vi förordar i stället att frågan om ledningsrättshavarens rätt att göra andrahandsupplåtelser reg- leras i samband med att ledningsrätten upplåts. Det bör ske genom att det i ledningsbeslutet tas in föreskrifter om att ledningsrättshavaren har rätt att låta annan dra fram ledning inom det utrymme som upplåts med ledningsrätt. I dessa föreskrifter bör de närmare förutsättningarna för en andrahandsupplåtelse regleras, såsom beskaffenheten av de ledningar som andrahandsnyttjaren får dra fram och det utrymme som får tas i anspråk. Också frågan om ersättning för eventuell skada på grund av en framtida andrahandsupplåtelse bör regleras i samband med lednings- rättsupplåtelsen. Med en sådan ordning undviks eller minimeras de tidi- gare nämnda problemen. Fastighetsägarna får ett bättre skydd genom att såväl frågan om en upplåtelses tillåtlighet som ersättningen för upp- låtelsen regleras innan andrahandsnyttjaren får tillträda utrymmet. Vidare minskar risken för efterföljande tvister med fastighetsägaren. Vårt förslag innebär dessutom att även mera omfattande slag av samutnyttjanden kan komma till stånd. Några remissinstanser har ansett att ett system av detta slag bör förutsätta bl.a. att fastighetsägaren underrättas inför andrahandsupp- låtelsen. Vi anser inte att det finns anledning att uppställa något generellt krav på en sådan underrättelse.