prop · GR0392 · 2004-03-10 00:00:00 — har inte något behov av att begränsa rambeslutets tillämpningsområde på det sätt som artikel 16, punkten 1 a, ger möjlighet till. Tvärtom har ett behov av att låta rambeslutet från början också omfatta beslut fattade av andra myndigheter än domstolar för att på så sätt få våra bötesstraff i form av strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot samt våra företagsbot verkställda utomlands. Om vi skulle göra en sådan förklaring som artikel 16, punkten 1 a, ger möjlighet till är risken stor att de andra medlemsstaterna tillämpar samma begränsning gentemot . Vi bör inte heller begränsa andra medlemsstaters möjligheter att få motsvarande beslut verkställda här. De vägransgrunder som finns i rambeslutet bör vara fullt tillräckliga för att vid behov kunna vägra verkställa ett bötesstraff i ett enskilt fall. Sammantaget finns det enligt regeringens mening inte någon anledning att under en övergångstid för rambeslutets ikraftträdande begränsa tillämpningen av rambeslutet på sätt som artikel 16, punkten 1 a, tillåter. Regeringen föreslår därför att inte skall avge någon förklaring till artikel 16, punkten 1 a, om att rambeslutet under en övergångstid endast skall gälla för vissa bötesbeslut. Enligt artikel 13 skall intyget, som skall skickas tillsammans med bötesbeslutet, översättas till ett av den verkställande statens officiella språk eller till ett annat språk som den verkställande staten har förklarat sig godta. Medlemsstaterna kan i samband med att rambeslutet antas eller förklara vilka språk de godtar. Frågan om bör avge en förklaring enligt denna artikel låter sig enligt regeringens mening bäst bedömas i samband med det kommande lagstiftningsarbetet. Någon förklaring enligt artikel 13 bör därför, enligt regeringens bedömning, inte avges i samband med antagandet av rambeslutet. 7 Genomförande av rambeslutet Regeringens bedömning: Ny lagstiftning behövs för att reglera förutsättningarna för och förfarandet vid verkställighet i av utländska bötesstraff, dvs. i de fall är verkställande stat. Vissa regler krävs också för förfarandet i de fall är utfärdande stat. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ansluter sig till promemorians bedömning eller framför inga synpunkter. menar att rambeslutets påverkan av nuvarande praxis om förskott och deposition av böter, ofta vid föreläggande av ordningsbot och strafförelägganden, bör tas med i det kommande lagstiftningsarbetet, liksom en bedömning av tullåklagarnas roll vid utdömande av bötesstraff. Föreningen uppmärksammar frågan hur utländska bötesstraff skall behandlas när det gäller företrädesrätt vid löneutmätning och konkurs. Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 6.1 redogörs för att förslag till lagstiftning varken kan eller bör lämnas . I det avsnittet redovisas även de närmare skälen till varför den nya lagstiftningen inte bör inarbetas i nuvarande lagstiftning utan i stället regleras i en ny lag. Nedan görs en närmare bedömning för vilka regler den nya lagstiftningen bör innehålla. Beslutande myndigheter och förfaranderegler Av den nya regleringen bör det framgå vilka svenska myndigheter som skall vara behöriga enligt bestämmelserna och vilka förfaranderegler som skall tillämpas. Det gäller såväl när är utfärdande stat som när är verkställande stat. Rambeslutet överlämnar till medlemsstaterna att avgöra vilka myndigheter som skall vara behöriga och pekar på att ett utländskt bötesstraff skall verkställas på samma sätt som ett inhemskt bötesstraff. Det finns här ingen anledning att skapa några särlösningar om inte genomförandet av rambeslutet ger anledning till det. I nuvarande lagstiftning, t.ex. bötesverkställighetslagen, den internationella verkställighetslagen och utsökningsbalken finns bestämmelser om vilka myndigheter som är behöriga att fatta beslut om verkställighet av bötesstraff i och utomlands och om förfarandet vid sådan verkställighet. Utgångspunkten för den nya regleringen bör vara att de bestämmelser som gäller om beslutande myndigheter och om förfarandet vid verkställighet av böter i eller utomlands skall kunna tjäna som vägledning för den nya lagstiftningen. När ärendet avser ett svenskt bötesstraff som skall verkställas i ett annat land bör dessa bestämmelser kunna ge riktlinjer för vem som skall få begära verkställighet av ett svenskt bötesstraff utomlands, hur en sådan begäran skall överföras till den utländska myndigheten och vilka förfaranderegler som då skall gälla vid handläggningen i . Det är som är behörigt att begära sådan verkställighet utomlands. Mot bakgrund av de uppgifter som enligt rambeslutet skall vila på en utfärdande myndighet och de ställningstaganden som behöver göras innan verkställighet utomlands skall begäras bör det dock övervägas om alltjämt skall ha denna behörighet eller om någon mer eller annan myndighet skall vara behörig att utomlands begära verkställighet enligt rambeslutet. Det kan röra sig om vilken myndighet som skall ansvara för att intyget enligt rambeslutet fylls i korrekt eller att ta ställning till hur den borgenärsfunktion som åvilar och kronofogdemyndigheten skall utövas, t.ex. de åtgärder som kronofogdemyndigheten kan vidta enligt indrivningslagen. Hänsyn måste också tas till de organisatoriska förändringarna som skett inom och kronofogdemyndigheterna (se avsnitt 5.2.2). krävs regler som möjliggör att böterna kan tillfalla den verkställande staten. I de fall agerar som verkställande stat behöver såväl behörighetsreglerna som reglerna om förfarandet också övervägas. I dessa fall kommer verkställigheten att ske i flera steg. Först skall det prövas om bötesstraffet kan verkställas, dvs. om det finns skäl att helt eller delvis vägra verkställighet eller inte. Därefter skall den faktiska verkställigheten ske genom frivillig inbetalning eller indrivning. Under denna fas kan det bli aktuellt att ta ställning till olika frågor, t.ex. om de två omräkningsregler som finns i rambeslutet (se avsnitt 4.4) skall tillämpas och om verkställigheten skall avbrytas. När verkställigheten har avslutats skall ärendet redovisas och det kan bli aktuellt att ta ställning till om det indrivna bötesbeloppet helt eller delvis skall återföras till den utfärdande staten. Det får i det kommande lagstiftningsarbetet närmare övervägas vilken eller vilka myndigheter som skall vara behöriga att fatta olika beslut och vidta de åtgärder som följer av genomförandet av rambeslutet. Tanken med rambeslutet är som har nämnts tidigare att det nationella verkställighetsförfarandet skall gälla även för verkställighet av ett utländskt bötesstraff. För svenskt vidkommande skulle i sådana fall våra kronofogdemyndigheter vara de myndigheter som skulle motta det utländska bötesbeslutet och göra de ovan nämnda bedömningarna för att därefter verkställa det utländska bötesstraffet enligt de svenska bestämmelserna. Det kan dock vara lämpligt att vissa frågor, t.ex. om det skall vara möjligt att förvandla ett bötesstraff, i stället avgörs av andra myndigheter. Valet av behörig myndighet när är verkställande stat påverkas också av om den utfärdande staten skall ses som sökande part under hela verkställigheten, eller om den svenska staten i något sammanhang får anses överta vissa borgenärsfunktioner från den utfärdande staten. Avslutningsvis måste bedömningen också göras mot bakgrund av de organisatoriska förändringar som skett inom och kronofogdemyndigheterna (se avsnitt 5.2.2). Utgångspunkten bör dock vara att kronofogdemyndigheten till största delen kommer att vara den myndighet som skall vidta aktuella åtgärder. Som utgångspunkt kommer det att behövas bestämmelser för exempelvis följande situationer. I de fall är utfärdande stat behövs regler bl.a. om: vilken eller vilka myndigheter i som skall vara behöriga att besluta om verkställighet utomlands av ett svenskt bötesstraff och vilket innehåll det intyg som skall sändas över till den verkställande staten skall ha, till vilken myndighet utomlands som intyget och bötesbeslutet skall översändas samt på vilket sätt detta skall ske, vilka förfaranderegler i övrigt som behövs för att begära verkställighet av bötesbeslutet utomlands, samt vissa skyldigheter att underrätta, informera och samråda med de behöriga myndigheterna i den verkställande staten. Det bör övervägas särskilt om vissa av dessa regler i allt väsentligt kan ges i förordningsform. När är verkställande stat behövs regler bl.a. om: vilken eller vilka myndigheter som skall vara behöriga att ta emot ett utländskt beslut om böter och det intyg som hör ihop med beslutet samt göra den prövning som dessa handlingar ger anledning till, dvs. först erkänna beslutet om böter och därvid pröva om bötesbeloppet t.ex. skall minskas eller omräknas, eller om verkställigheten i stället skall vägras eller avbrytas, vilka myndigheter som skall vara behöriga att verkställa bötesbeslutet och i vilka fall de skall fatta beslut om visst återförande av det verkställda bötesbeloppet till den utfärdande staten, vilka förfaranderegler i övrigt som behövs för att effektivt kunna verkställa utländska bötesbeslut enligt rambeslutet i , inklusive om det krävs några tillägg eller förändringar i de svenska reglerna om uppbörd, indrivning och utsökning, samt vissa skyldigheter att underrätta, informera och samråda med de behöriga myndigheterna i den utfärdande staten. Med undantag för den sista strecksatsen torde denna reglering behöva ske genom lag. Kravet på dubbel straffbarhet Rambeslutet innebär en viss möjlighet för den verkställande staten att ställa ett krav på dubbel straffbarhet. Ett sådant krav får dock inte ställas om den utfärdande staten bedömer att beslutet om bötesstraff grundas på en gärning som motsvarar något av de brott som räknas upp i listan i artikel 2 a punkten 1. Medlemsstaterna åtar sig genom rambeslutet och dess uppräkning av brotten i listan att begränsa tillämpningen av kravet på dubbel straffbarhet. I de lagregler som behövs för att genomföra rambeslutet måste kravet på dubbel straffbarhet därför begränsas till vad rambeslutet anger. Det kan vidare inte uteslutas att lagstiftningsarbetet leder fram till att kravet på dubbel straffbarhet bör begränsas mer än vad rambeslutet kräver, t.ex. att något krav på dubbel straffbarhet inte skall ställas upp för ytterligare brott utöver de som redan anges i listan. Denna fråga får övervägas närmare i det kommande lagstiftningsarbetet. Vägransgrunder och andra begränsningar för verkställighet I rambeslutet finns ett antal vägransgrunder som kan åberopas av den verkställande staten. Det finns också vissa bestämmelser som är att jämställa med vägransgrunder. En medlemsstat ges i rambeslutet t.ex. en rätt att tillämpa sina konstitutionella regler och skall heller inte behöva verkställa ett beslut om böter om det finns skäl att tro att bötesstraffet har utfärdats för att straffa en person på grund av personens kön, ras, religion, etniska ursprung, nationalitet, språk, politiska åsikter eller sexuella läggning, eller om personens ställning kan bli lidande av något av dessa skäl. Även andra jämförbara vägransgrunder finns (se avsnitt 4.3). Utgångspunkten i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör vara att de vägransgrunder som rambeslutet medger skall kunna utnyttjas i ett enskilt fall av de myndigheter som skall pröva om ett beslut om böter skall verkställas eller inte. Hur detta skall ske bör övervägas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Det bör också övervägas om dessa vägransgrunder skall vara obligatoriska eller fakultativa (jfr 5 och 6 §§ internationella verkställighetslagen, där en uppdelning i obligatoriska och Prop. 2003/04:92 fakultativa vägransgrunder görs). Om verkställighet av bötesstraffet inte kan ske, får den verkställande staten enligt rambeslutet förvandla bötesstraffet till ett annat straff, inklusive en frihetsberövande påföljd, om denna möjlighet finns i den verkställande statens lagstiftning och den utfärdande staten har gett sitt samtycke till detta i intyget. Svensk lagstiftning medger inte förvandling av utländska bötespåföljder (se 36 § andra stycket internationella verkställighetslagen och 2 § nordiska verkställighetslagen). Under arbetet med den nya lagstiftningen bör det övervägas om ett förbud alltjämt skall gälla, eller om en möjlighet till förvandling av utländska bötesstraff till fängelsestraff skall införas i svensk rätt. Den nya lagstiftningen bör ge möjlighet att även fortsättningsvis erlägga förskott på böter. Vidare bör den nya lagen innehålla bestämmelser om hur utländska bötesstraff skall behandlas i förmånsrättshänseende vid löneutmätning och konkurs. 8Närmare om förfarandet när är utfärdande eller verkställande stat Förfarandet när är utfärdande stat När som utfärdande stat behöver få ett beslut om böter verkställt i en annan medlemsstat skall en beslut om verkställighet fattas av den myndighet som utses som behörig. Rambeslutet förutsätter inte att det är rättsliga myndigheter, dvs. normalt en åklagare eller en domstol, som beslutar om verkställighet utomlands, utan varje medlemsstat får självt peka ut sina behöriga myndigheter utan inskränkning till myndighetens nivå och funktion m.m. Den behöriga myndigheten skall fylla i intyget med viss föreskriven information och i samband därmed också överväga t.ex. om det är fråga om ett s.k. listbrott som inte kräver dubbel straffbarhet i den verkställande staten eller om den verkställande staten skall kunna använda ett alternativt straff om verkställighet av bötesstraffet skulle misslyckas. Myndigheten skall också t.ex. ta ställning till om en del av det indrivna bötesbeloppet bör återföras till och slutligen skall myndigheten också underteckna intyget och intyga uppgifternas riktighet. Därefter skickas såväl beslutet om böter som det översatta intyget till den utpekade behöriga myndigheten i den verkställande staten, som sedan verkställer det svenska beslutet. Under ärendets gång i den verkställande staten kan det inträffa att den verkställande myndigheten och de svenska myndigheterna behöver underrätta, Prop. 2003/04:92 informera och samråda med varandra, allt efter hur ärendet hanteras i den verkställande staten och vilka behov som uppstår. Rambeslutet hindrar att den svenska myndigheten fortsätter verkställigheten av bötesstraffet i efter att en begäran om verkställighet har skickats iväg till en annan medlemsstat. När beslutet om böter har verkställts i den verkställande staten skall den behöriga myndigheten där informera den svenska myndigheten om resultatet av verkställigheten. Den svenska myndigheten skall också informeras om den verkställande staten i stället har beslutat att vägra verkställa bötesstraffet, om det helt eller delvis inte har kunnat verkställas eller om ett alternativt straff har tillämpats. Har bötesstraffet av vissa anledningar inte verkställts i den verkställande staten och meddelas detta den svenska behöriga myndigheten, återgår rätten till verkställighet till den svenska staten. Förfarandet kan då fortsätta i en annan medlemsstat, eller i . Förfarandet när är verkställande stat När skall verkställa ett utländskt beslut om böter skall den myndighet som utses som behörig pröva om det utländska beslutet om bötesstraff kan verkställas i och skall i samband därmed kontrollera om t.ex. någon av vägransgrunderna skall tillämpas eller om kravet på dubbel straffbarhet är uppfyllt i den mån ett sådant krav får ställas upp enligt den nya lagstiftningen. Vidare skall eventuell omräkning av bötesbeloppet ske och under ärendets gång bör myndigheten t.ex. pröva om verkställigheten skall avbrytas. Beslutet om böter skall enligt rambeslutet kunna verkställas enligt de regler som gäller för motsvarande svenska beslut om böter, vilket innebär att reglerna om uppbörd och indrivning i utsökningsbalken, indrivningslagen och bötesverkställighetslagen i princip bör kunna tillämpas fullt ut. Under verkställigheten kan de svenska myndigheterna behöva ta kontakt med den utfärdande statens myndigheter för t.ex. samråd och information i olika frågor om ärendet hantering. När beslutet om böter har verkställts skall information ges till den utfärdande staten och eventuellt skall också en del av det verkställda bötesbeloppet återföras till den utfärdande staten. Information skall också ges om verkställigheten inte har kunnat genomföras fullt ut eller om ett alternativt straff har tillämpats. Syftet med rambeslutet är att effektivisera och förbättra det rättsliga samarbetet inom EU. finns inget väl fungerande system inom EU som gör det möjligt att få bötesstraff verkställda i medlemsstaterna, med undantag för och med vilka har ett gott samarbete enligt den Rambeslutet kommer att skapa ett system som innebär en förenklad och effektiv hantering av verkställigheten. agerar som utfärdande stat innebär det att risken för att Prop. 2003/04:92 gärningsmännen kommer undan sina bötesstraff minskar, även om det verkställda bötesstraffet i de flesta fallen inte kommer svenska staten till godo. Att böterna enligt rambeslutet inte tillfaller svenska staten innebär emellertid ingen skillnad jämfört med eftersom ett svenskt bötesstraff ytterst sällan verkställs i ett utomnordiskt land. När agerar som verkställande stat kommer svenska staten att få behålla det verkställda beloppet, vilket blir ett visst tillskott i statskassan. Genom rambeslutet kommer sannolikt fler ärenden att aktualiseras än , både när är utfärdande stat och när är verkställande stat. Det går dock inte med säkerhet att avgöra hur många fler ärenden genomförandet av rambeslutet kommer att medföra. inkommer över två miljoner allmänna och enskilda mål till landets kronofogdemyndigheter, varav cirka 70 000 ärenden avser verkställighet av böter. har kronofogdemyndigheterna över sju miljoner allmänna och enskilda mål i balans. 8 000 av dessa mål avser personer bosatta inom EU (både gamla och nya medlemsstater). Den ökade mängden ärenden som rambeslutet kommer att föranleda bör ses i detta sammanhang. Endast en marginell ökning av arbetsbelastning och kostnader för de verkställande myndigheterna är därför trolig. borde rambeslutet innebära en viss effektivitetsvinst t.ex. genom att ett svenskt bötesstraff snabbare kan bli verkställt i en annan medlemsstat. Av dessa anledningar bör inte genomförandet av rambeslutet medföra några ökade kostnader för de berörda myndigheterna. I den mån en marginell ökning av kostnaderna kommer att ske, skall de finansieras genom omprioritering inom befintliga budgetramar för de berörda myndigheterna. De ekonomiska konsekvenserna av rambeslutet kommer att följas noga. Utkast till rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 31 a och 34.2 b i detta, med beaktande av initiativet från , Republiken och , med beaktande av yttrande, och av följande skäl: (1)i stödde principen om ömsesidigt erkännande, som bör bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området inom unionen. (2)Principen om ömsesidigt erkännande bör vara tillämplig på bötesstraff som utdöms av rättsliga eller administrativa myndigheter. (2a) Detta rambeslut bör omfatta bötesstraff som ådömts för vägtrafikbrott. (3)antog rådet, i enlighet med slutsatserna från , ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande och prioriterade därvid antagandet av ett instrument enligt vilket principen om ömsesidigt erkännande skall vara tillämplig på bötesstraff (åtgärd 18). (4)() (5)Detta rambeslut respekterar de grundläggande rättigheter samt följer de principer som erkänns i artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen och som kommer till uttryck i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt kapitel VI i denna. Inget i detta rambeslut får tolkas som förbud mot att vägra att verkställa ett beslut med krav på betalning av böter när det utifrån objektiva faktorer finns anledning att tro att bötesstraffet syftar till att straffa en person på grundval av kön, ras, religion, etniskt ursprung, nationalitet, språk, politiska åsikter eller sexuell läggning, eller att denna persons ställning kan bli lidande av något av dessa skäl. Detta rambeslut hindrar inte en medlemsstat från att tillämpa sina konstitutionella bestämmelser om rättssäkerhet, föreningsfrihet och tryckfrihet samt om yttrandefrihet i andra medier. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta rambeslut används följande beteckningar med de betydelser som här anges: a) beslut: ett slutgiltigt beslut om bötesstraff för en fysisk eller juridisk person, om beslutet fattas i)av en domstol i den utfärdande staten med avseende på en brottslig gärning enligt lagen i den utfärdande staten, ii)av en annan myndighet i den utfärdande staten än en domstol med avseende på ett brott enligt lagen i den utfärdande staten, förutsatt att personen i fråga har haft möjlighet att få fallet prövat inför en domstol med särskild behörighet i brottmål, iii)av en annan myndighet än domstol i den utfärdande staten med avseende på gärningar som är straffbara enligt den utfärdande statens nationella lag i sin egenskap av överträdelser mot lagbestämmelser, förutsatt att vederbörande har haft möjlighet att få fallet prövat inför en domstol med särskild behörighet i brottmål, iv)en domstol med särskild behörighet i brottmål, där beslutet fattades angående ett sådant beslut som avses i punkt iii. b) bötesstraff: skyldighet att betala i)ett penningbelopp som utdöms i ett beslut vid en fällande dom för en gärning, ii)ersättning som utdöms i samma beslut till brottsoffer, där brottsoffret inte får vara civilrättslig part i förfarandena och domstolen beslutar under utövande av sin domsrätt i brottmål, iii)penningbelopp som skall betalas för kostnader för de rättegångsförfaranden eller förvaltningsrättsliga förfaranden som leder fram till beslutet, iv)penningbelopp som skall betalas till en allmän fond eller till en stödorganisation för brottsoffer, vilket utdömts i samma beslut. Bötesstraff skall inte inbegripa beslut om förverkande av hjälpmedel till eller av brott, beslut av civilrättslig art som fattats till följd av enskilda anspråk och som är verkställbara enligt rådets förordning (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av beslut på privaträttens område. c)utfärdande stat: den medlemsstat där ett beslut i detta rambesluts mening har meddelats. d)verkställande stat: den medlemsstat dit ett beslut har överförts för verkställighet. Fastställande av behöriga myndigheter Varje medlemsstat skall underrätta rådets generalsekretariat om vilken eller vilka myndigheter som enligt nationell lag är behöriga enligt detta rambeslut, när medlemsstaten är utfärdande stat, eller Utan hinder av artikel 2 får varje medlemsstat, om organisationen av dess interna system gör det nödvändigt, utse en eller flera centrala myndigheter med ansvar för administrativ översändning och mottagning av beslut samt bistånd åt de behöriga myndigheterna. Rådets generalsekretariat skall hålla de erhållna underrättelserna tillgängliga för alla medlemsstater och för kommissionen. Detta rambeslut skall inte ändra skyldigheten att respektera de grundläggande rättigheterna och de grundläggande rättsliga principerna enligt artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen. Översändande av beslut och hänvändelse till den centrala myndigheten Ett beslut i detta rambesluts mening, tillsammans med ett intyg enligt denna artikel, får översändas till de behöriga myndigheterna i en medlemsstat där den fysiska eller juridiska person mot vilken beslutet har meddelats har egendom eller inkomst, normalt är bosatt eller, när det gäller en juridisk person, har sitt säte. Intyget, vars standardutformning återges i bilagan, måste undertecknas och riktigheten i dess innehåll intygas av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten.