prop · GR03106 · 2004-04-13 00:00:00 — Även underlåtenhet att lämna information faller under bestämmelsen. Informationsplikten är en mycket viktig del i sjöfartsskyddet eftersom den ligger till grund för bl.a. sättande av skyddsnivå i det enskilda fallet. Brottet är straffbart då det begåtts såväl uppsåtligen som av oaktsamhet. För ringa fall stadgas dock inte ansvar. Punkt 10 slutligen avser den situationen att kroppsvisitation eller annan undersökning såsom föreskrivits i skyddsplanen inte kommer till stånd. I avsnitt 5.1.4 har redogjorts för vikten av att dessa kontrollmöjligheter finns. Om de ändå, trots att de för det enskilda fartyget eller hamnanläggningen skrivits in i skyddsplanen, inte äger rum med redares eller befälhavares respektive hamnanläggningsinnehavares uppsåt, kan straffansvar utdömas. Detsamma gäller för det fall ytterligare åtgärder utöver vad som anges i skyddsplanen har beslutats med stöd av 4 §. Paragrafen behandlar vissa mindre allvarliga brott som kan föranleda bötesstraff. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.10. I paragrafen anges att den som bryter mot vad som sägs om tystnadsplikt i 30 § kan dömas till ansvar enligt bestämmelserna om brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § . De personer som tar del av skyddsutredningar och skyddsplaner kommer att hantera information som i många fall inte bör röjas då den kan bestå av underrättelseuppgifter och annan hemlig information. Även de som utför kroppsvisitation eller annan undersökning kan komma att få del av uppgifter som av olika skäl inte bör röjas. Paragrafen föreskriver att för det fall gärningen är belagd med strängare straff i eller sjölagen skall inte dömas till ansvar enligt lagen om sjöfartsskydd. Sjörättsdomstolar är , , , , , och tingsrätter. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 5.1.11. Ett beslut gäller , om inte annat beslutas. Den myndighet som fattar ett beslut eller den domstol som prövar ett överklagande kan givetvis förordna att beslutet inte skall gälla . Beslut att inte undanta en hamnanläggning från tillämpningen av reglerna eller att inte tillåta likvärdiga skyddsarrangemang får överklagas till regeringen. Sådana beslut baseras på en mer övergripande bedömning där olika intressen av såväl nationell som internationell natur ingår. Besluten får därför överklagas till regeringen. Övriga beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol och kräver prövningstillstånd i kammarrätten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.12. En regel om tystnadsplikt för den som tagit befattning med tillsyn eller har utsetts till skyddschef införs. Detsamma gäller den som har utfört kroppsvisitation eller annan undersökning. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 5.1.13. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:395) om Prop. 2003/04:106 medverkan vid polisiär Paragrafen ändras på så sätt att ett tillägg görs för att ange att skall vaka över efterlevnaden av sjöfartsskyddet. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 5.2.1. 8.3Förslaget till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 3 kap. 10 § Genom ett tillägg i paragrafen sker en hänvisning till lagen om sjöfartsskydd. OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr .../2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande1, efter att ha hört , i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget2, och av följande skäl: (1)Avsiktliga olagliga handlingar och i synnerhet terrorism hör till de allvarligaste hoten mot de ideal i fråga om demokrati, frihet och fred som utgör själva grunden för Europeiska unionen. (2)Sjöfartsskyddet inom Europeiska gemenskapen vid sjötransporter och skyddet för de medborgare som utnyttjar dessa samt miljöskyddet bör alltid säkerställas inför de hot som utgörs av avsiktliga olagliga handlingar, såsom terroristattacker, sjöröveri eller andra liknande handlingar. (3)Vid transport av varor som innehåller särskilt farliga ämnen, såsom kemiska och radioaktiva ämnen, kan avsiktliga olagliga handlingar innebära allvarliga risker för unionens medborgare och miljön. (4)Vid Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens antogs ändringar av internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss () samt en internationell kod för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (ISPS-koden). Dessa instrument syftar till att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och i hamnanläggningar som utnyttjas av dessa. De innehåller obligatoriska bestämmelser, vars räckvidd inom gemenskapen behöver preciseras i vissa fall, samt rekommendationer, av vilka några bör göras obligatoriska inom gemenskapen. (5)Utan att det påverkar medlemsstaternas bestämmelser inom området nationell säkerhet och de åtgärder som kan vidtas enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, bör det sjöfartsskyddsmål som anges i skäl 2 uppnås inom ramen för lämpliga åtgärder på det sjöfartspolitiska området genom att fastställa gemensamma normer för gemenskapens tolkning, genomförande och kontroll av de bestämmelser som antagits vid . Genomförandebefogenheterna bör delegeras till kommissionen för antagande av detaljerade tillämpningsåtgärder. (6)I denna förordning beaktas de grundläggande rättigheterna och iakttas de principer som erkänns bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. (7)Utöver de fartyg som används i internationell fart, och de hamnanläggningar som betjänar dessa, bör sjöfartsskyddet stärkas för fartyg i nationell fart inom gemenskapen och för hamnanläggningar som används för dessa, och i synnerhet sjöfartsskyddet för passagerarfartyg med tanke på antalet människoliv som står på spel i samband med dessa transporter. (8)Del B i ISPS-koden innehåller vissa rekommendationer vilkas tillämpning bör göras obligatorisk inom gemenskapen för att på ett enhetligt sätt uppnå det sjöfartsskyddsmål som anges i skäl 2. (9)För att medlemsstaterna skall kunna bidra till det erkända och nödvändiga målet att främja närsjöfarten inom gemenskapen bör de uppmanas att, med avseende på regel 11 i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i , sluta avtal om förfaranden vad gäller sjöfartsskyddet vid regelbunden trafik inom gemenskapen på fasta rutter och för de hamnanläggningar som används för denna fart, utan att detta inkräktar på den allmänna skyddsnivå som eftersträvas. (10)För de hamnanläggningar som är belägna i hamnar som endast ibland används för internationell fart kan det vara orimligt att permanent tillämpa samtliga skyddsregler i denna förordning. Medlemsstaterna bör, på grundval av de skyddsutredningar som de genomför, fastställa vilka hamnar som är berörda och vilka ersättningsåtgärder som tillhandahåller en tillräckligt hög skyddsnivå. (11)Medlemsstaterna bör noggrant kontrollera att skyddsreglerna följs av alla fartyg, oavsett ursprung, som begär att få anlöpa en hamn i gemenskapen. Den berörda medlemsstaten bör utse en "behörig sjöfartsskyddsmyndighet" med ansvar för att samordna, genomföra och övervaka tillämpningen av de skyddsåtgärder som anges i denna förordning med avseende på fartyg och hamnanläggningar. Denna myndighet bör ålägga varje fartyg som önskar anlöpa hamnen att i förväg tillhandahålla upplysningar om sitt internationella sjöfartsskyddscertifikat, om de nuvarande och tidigare skyddsnivåerna för fartyget och varje annan praktisk upplysning om sjöfartsskyddet. (12)Medlemsstaterna bör har rätt att medge undantag från ett systematiskt krav på att tillhandahålla de upplysningar som avses i skäl 11 för regelbunden fart inom gemenskapen eller regelbunden nationell fart, under förutsättning att dessa upplysningar när som helst, på begäran av medlemsstaternas behöriga myndigheter, kan tillhandahållas av de rederier som bedriver denna trafik. (13)Säkerhetskontroller i hamnen kan genomföras av medlemsstaternas behöriga sjöfartsskyddsmyndigheter, och även, vad gäller det internationella sjöfartsskyddscertifikatet, av de inspektörer som agerar inom ramen för hamnstatskontroll i enlighet med rådets direktiv /21/EG av om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll).3 Därvid är det nödvändigt att se till att de berörda myndigheterna kompletterar varandra när flera olika myndigheter är inblandade. (14)Med tanke på antalet parter som är delaktiga i genomförandet av sjöfartsskyddsåtgärderna, är det nödvändigt att varje medlemsstat utser en enda behörig myndighet med ansvar för att samordna och kontrollera tillämpningen av sjöfartsskyddsåtgärderna på nationell nivå. Medlemsstaterna bör tillhandahålla nödvändiga medel och en nationell plan för genomförandet av denna förordning i syfte att uppnå det mål i fråga om sjöfartsskyddet som beskrivs i skäl (2), bland annat med hjälp av en tidsplan för ett tidigt genomförande av vissa åtgärder, i enlighet med riktlinjerna i resolution 6 som antogs vid . Effektiviteten i kontrollen av genomförandet i varje nationellt system bör vara föremål för inspektioner som övervakas av kommissionen. (15)Ett konkret och enhetligt genomförande av åtgärderna inom ramen för en sådan politik väcker viktiga frågor om dess finansieringsaspekter. Finansieringen av vissa ytterligare sjöfartsskyddsåtgärder får inte leda till att konkurrensen snedvrids. Kommissionen bör därför inleda en undersökning (som särskilt behandlar det sätt på vilket finansieringen delas mellan de offentliga myndigheterna och operatörerna, utan att detta påverkar behörighetsfördelningen mellan medlemsstaterna och Europeiska gemenskapen) och för och rådet lägga fram resultaten och eventuella förslag. (16) De åtgärder som krävs för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av Det bör fastställas ett förfarande för anpassning av denna förordning mot bakgrund av gjorda erfarenheter för att göra även andra bestämmelser i del B i ISPS-koden obligatoriska som inte redan nu görs obligatoriska genom denna förordning. (17)Med tanke på att målen för denna förordning, dvs. inrättande och genomförande av lämpliga åtgärder inom det sjöfartspolitiska området, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av denna förordnings europeiska dimension, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen vidta åtgärder i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen i enlighet med artikel 5 i fördraget. I överensstämmelse med proportionalitetsprincipen, som fastläggs i enlighet med samma artikel, går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE: 1.Huvudsyftet med denna förordning är att inrätta och genomföra gemenskapsåtgärder som syftar till att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och nationell sjöfart, samt i berörda hamnanläggningar, inför hot om avsiktliga olagliga handlingar. 2.Förordningen syftar dessutom till att tillhandahålla en grund för harmoniserad tolkning, harmoniserat genomförande och gemenskapskontroll av de särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd som antogs vid , vid vilken konferens SOLAS- konvention (Safety Of Life At Sea) ändrades och ISPS- koden (International Ship and Port facility Security) fastställdes. I denna förordning avses med 1.särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd enligt SOLAS- konventionen: de ändringar, som återfinns i bilaga I till denna förordning, som innebär att ett nytt kapitel XI-2 införs i bilagan till IMO:s , i dess uppdaterade version, ISPS-koden: IMO:s internationella kod för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, i dess uppdaterade version, 3.del A i ISPS-koden: förordet och de obligatoriska kraven, som utgör del A i ISPS-koden, och som återfinns i bilaga II till denna förordning, rörande bestämmelserna i kapitel XI-2 i bilagan till , i dess uppdaterade version, 4.del B i ISPS-koden: riktlinjerna, som utgör del B i ISPS-koden, och som återfinns i bilaga III till denna förordning, rörande bestämmelserna i kapitel XI-2 i bilagan till , i dess ändrade lydelse, och i del A i ISPS-koden, i dess uppdaterade version, 5.sjöfartsskydd: kombination av förebyggande åtgärder som syftar till att skydda sjöfarten och hamnanläggningarna mot hot om avsiktliga olagliga handlingar, 6.sambandspunkt för sjöfartsskydd: det organ som utsetts av varje medlemsstat och som skall utgöra en kontaktpunkt för kommissionen och andra medlemsstater och underlätta, följa upp och informera om tillämpningen av de sjöfartsskyddsåtgärder som anges i denna förordning, 7.behörig sjöfartsskyddsmyndighet: en myndighet som utsetts av en medlemsstat för att samordna, genomföra och övervaka tillämpningen av de skyddsåtgärder som föreskrivs i denna förordning för fartyg och/eller en eller flera hamnanläggningar. Denna myndighets behörighet kan variera, beroende på vilka uppgifter den har tilldelats, 8.internationell fart: alla sjöförbindelser med fartyg från en hamnanläggning i en medlemsstat till en hamnanläggning som är belägen utanför denna medlemsstat, eller omvänt, 9.nationell fart: alla förbindelser med fartyg i fartområden mellan en hamnanläggning i en medlemsstat och samma hamnanläggning eller en annan hamnanläggning i denna medlemsstat, 10.regelbunden trafik: en rad överfarter som görs i syfte att upprätthålla en förbindelse mellan två eller fler hamnanläggningar, a)antingen enligt en offentliggjord tidtabell b)eller med sådan regelbundenhet eller turtäthet att överfarterna kan betraktas som systematiska, 11.hamnanläggning: en plats där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Detta inkluderar, i tillämpliga fall, områden såsom ankarplatser, väntekajer och insegling från sjösidan, 12. samverkan mellan fartyg och hamn: det samspel som sker när ett fartyg direkt och berörs av åtgärder som innebär förflyttning av personer eller gods eller tillhandahållande av hamntjänster till eller från fartyget, 13.avsiktlig olaglig handling: en avsiktlig handling som på grund av karaktär eller sammanhang kan skada fartyg som används i internationell eller nationell trafik, eller fartygens passagerare eller last, eller de hamnanläggningar som utnyttjas. Gemensamma åtgärder och tillämpningsområde 1.När det gäller internationell fart skall medlemsstaterna, , fullt ut tillämpa de särskilda åtgärderna för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS- konventionen samt del A i ISPS-koden, på de villkor och för de fartyg, rederier och hamnanläggningar som avses i nämnda texter. 2.För nationell fart skall medlemsstaterna tillämpa de särskilda åtgärderna för förbättrat sjöfartsskydd i enlighet med och del A i ISPS-koden för passagerarfartyg som används i nationell fart och som hör till klass A enligt artikel 4 i rådets direktiv /18/EG av om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg5, samt på deras rederier, enligt definition i regel IX/1 i , och på de hamnanläggningar som betjänar dem. 3.Medlemsstaterna skall, på grundval av resultatet av en obligatorisk skyddsriskanalys, besluta i vilken omfattning de skall tillämpa bestämmelserna i denna förordning med avseende på de olika fartygstyper som används i nationell fart och som inte omfattas av punkt 2, deras rederier och de hamnanläggningar som betjänar dem. Den generella säkerhetsnivån bör inte äventyras av ett sådant beslut. Medlemsstaterna skall utan dröjsmål underrätta kommissionen om dessa beslut, liksom om den regelbundna översyn som skall genomföras minst . 4.För genomförandet av de bestämmelser som följer av punkterna 1, 2 och 3, skall medlemsstaterna helt och fullt ta hänsyn till de riktlinjer som ingår i del B i ISPS-koden. 5.Medlemsstaterna skall följa bestämmelserna i följande punkter i del B i ISPS-koden som om de vore obligatoriska: (granskning av skyddsplaner för fartyg). (skyddsutredning avseende hamnanläggningar). -4.1 (sekretess för skyddsplaner och skyddsutredningar). -4.4 (erkända sjöfartsskyddsorganisationer). - 4.5 (krav på minimikompetens hos erkända sjöfartsskyddsorganisationer). -4.8 (fastställande av skyddsnivå). -4.14, 4.15, 4.16 (kontaktpunkter och information om hamnanläggningarnas skyddsplaner). -4.18 (identitetshandlingar). -4.24 (fartygs införande av skyddsåtgärder som påbjudits av den stat vars territorialhav trafikeras). -4.28 (bemanning av fartyg). -4.41 (överlämnande av information om ett fartyg avvisas från eller vägras tillträde till en hamn). -4.45 (fartyg från en stat som inte anslutit sig till konventionen). -6.1 (rederiets skyldighet att förse befälhavaren med information om fartygets operatörer). -8.3 till 8.10 (miniminormer om skyddsutredning avseende fartyg). -9.2 (miniminormer om fartygets skyddsplan). -9.4 (erkända sjöfartsskyddsorganisationers oberoende). -13.6 och 13.7 (periodicitet i fråga om utbildningar och övningar med avseende på sjöfartsskydd för fartygens besättningar och för rederiernas och fartygens skyddschefer). -15.3 och 15.4 (miniminormer om skyddsutredning avseende hamnanläggningar). -16.3 och 16.8 (miniminormer om hamnanläggningens skyddsplan). -18.5 och 18.6 (periodicitet i fråga om utbildningar och övningar med avseende på sjöfartsskydd vid hamnanläggningar och för hamnanläggningarnas skyddschefer). 6.Trots vad som sägs i bestämmelserna i punkt 15.4 i del A i ISPS- koden skall den regelbundna översynen av skyddsutredningen avseende hamnanläggningar, som avses i punkt 1.16 i del B i ISPS- koden genomföras senast efter det att analyserna utförts eller senast setts över. 7.Denna förordning skall inte tillämpas på krigsfartyg, trupptransportfartyg, lastfartyg med en bruttodräktighet under , fartyg som inte drivs mekaniskt, träfartyg av primitiv konstruktion, fiskefartyg och fartyg som inte används för affärsmässiga syften. 8.Trots vad som sägs i bestämmelserna i punkterna 2 och 3 skall medlemsstaterna vid antagandet av skyddsplaner för fartyg och hamnanläggningar se till att dessa planer innehåller lämpliga bestämmelser som garanterar att skyddet av de fartyg som omfattas av bestämmelserna i denna förordning inte äventyras av något annat fartyg, samverkan mellan fartyg och hamn eller verksamhet mellan två fartyg som utförs av ett fartyg som inte omfattas av 1.Varje medlemsstat skall förse IMO, kommissionen och övriga medlemsstater med den information som begärs i enlighet med bestämmelserna i regel 13 (överlämnande av information) i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i . 2.Samtliga medlemsstater skall förse kommissionen och övriga medlemsstater med kontaktuppgifterna för de tjänstemän som avses i punkt 4.16 i del B i ISPS-koden, samt den information som avses i punkt 4.41 i del B i ISPS- koden, om ett fartyg avvisas från eller vägras tillträde till en hamn i gemenskapen. 3.Medlemsstaterna skall, på grundval av de skyddsutredningar som genomförts, upprätta en förteckning över de berörda hamnanläggningarna, samt fastställa räckvidden för de åtgärder som vidtagits för att tillämpa bestämmelserna i regel 2.2 (räckvidden när det gäller hamnanläggningar som då och då betjänar fartyg i internationell fart) i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS- konventionen. Varje medlemsstat skall överlämna denna förteckning till övriga medlemsstater och till kommissionen. Kommissionen och berörda medlemsstater skall även informeras tillräckligt detaljerat om de åtgärder som vidtagits. Alternativa skyddsöverenskommelser eller likvärdiga skyddsarrangemang 1.Enligt denna förordning får regel 11 (alternativa skyddsöverenskommelser) i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i även tillämpas på regelbunden fart inom gemenskapen som bedrivs på fasta rutter med användning av tillhörande hamnanläggningar. 2.För detta ändamål får medlemsstaterna sinsemellan, var och en för sitt vidkommande, ingå bilaterala eller multilaterala avtal som avses i nämnda regel. Medlemsstaterna får ingå avtal av detta slag, i synnerhet för att främja närsjöfart inom gemenskapen. Berörda medlemsstater skall anmäla avtalen till kommissionen och lämna tillräckliga upplysningar om de åtgärder som vidtagits för att kommissionen skall kunna avgöra om avtalet äventyrar skyddsnivån för andra fartyg eller hamnanläggningar som inte omfattas av avtalet. Information om eventuella åtgärder med avseende på nationella skyddsbestämmelser får utelämnas i meddelandet till kommissionen. Kommissionen skall bedöma huruvida avtalen säkerställer en tillräckligt hög skyddsnivå, i synnerhet med avseende på bestämmelserna i punkt 2 i ovannämnda regel 11, och huruvida de står i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning samt med en väl fungerande inre marknad. Om avtalen till avtal inte uppfyller kriterierna skall kommissionen fatta ett beslut i enlighet med förfarandet i artikel 11.3; i sådana fall skall berörda medlemsstater upphäva eller anpassa avtalen i enlighet därmed. 3.Den regelbundna översynen av dessa avtal som föreskrivs i regel 11.4 i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd skall genomföras minst . 4.Medlemsstaterna får anta likvärdiga skyddsarrangemang för nationell fart och sådana hamnanläggningar som avses i artikel 3.2 och 3.3 i denna förordning, som de som avses i regel 12 (likvärdiga skyddsarrangemang) i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS- konventionen, förutsatt att dessa skyddsarrangemang är minst lika effektiva som de som föreskrivs i kapitel XI-2 i och de relevanta bindande bestämmelserna i . Berörda medlemsstater skall till kommissionen lämna tillräckliga upplysningar om dessa arrangemang då de antagits samt om den regelbundna översynen av dessa, senast efter det att de antogs eller senast setts över. Villkoren för tillämpning av dessa arrangemang skall omfattas av kommissionens inspektioner enligt artikel 9.4-6 i denna förordning och i enlighet med de förfaranden som anges däri. Tillhandahållande av skyddsinformation i en medlemsstat innan ett fartyg anlöper en gemenskapshamn 1.När ett fartyg, som omfattas av bestämmelserna i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS- konventionen och i ISPS-koden eller i artikel 3 i denna förordning, meddelar sin avsikt att anlöpa en hamn i en medlemsstat, skall den behöriga sjöfartsskyddsmyndigheten i denna medlemsstat kräva att fartyget tillhandahåller den information som avses i regel 9.2.1 (fartyg som avser att anlöpa en hamn i en annan fördragsslutande stat) i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS- Denna myndighet skall i den utsträckning detta är nödvändigt analysera den information som tillhandahålls, och skall vid behov tillämpa det förfarande som avses i punkt 2 i samma regel. Den information som avses i punkt 1 skall tillhandahållas a)minst i förväg, eller b)senast när fartyget lämnar föregående hamn, om sjöresan kommer att vara , eller c)om anlöpshamnen inte är känd eller om den ändras under resan så snart som anlöpshamnen blir känd. 3.En rapport om det förfarande som tillämpats skall bevaras för varje fartyg som råkar ut för ett säkerhetstillbud i enlighet med definitionen i regel 1.1.13 i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i . Undantag från tillhandahållande av skyddsinformation innan ett fartyg anlöper en hamn 1.Medlemsstaterna får undanta regelbunden trafik mellan hamnanläggningar inom deras territorium från den skyldighet som föreskrivs i artikel 6 på följande villkor: a)Det rederi som ansvarar för ovannämnda regelbundna trafik skall upprätta och kontinuerligt uppdatera en förteckning över berörda fartyg och överlämna denna till den behöriga sjöfartsskyddsmyndigheten för den berörda hamnen.