prop · GR03150 · 2004-06-10 00:00:00 — Vid försla- gens tillkomst har de berörda parterna medverkat genom särskild expertis, och bestämmelserna ansluter nära till vad som gäller enligt praxis. Det måste anses ha ett betydande värde att ett system som fungerat väl i väsentliga delar bevaras när det regleras i lag. De invändningar som på en del håll har framställts mot inskränk- ningarna i den enskildes bestämmanderätt vid gruppförsäkring får mindre betydelse när det gäller ett system som ansluter till den traditionella ordningen för kollektivavtal på arbetsmarknaden. Som framgått är meningen att reglerna om ka-försäkring skall ge försäk- ringsbolagen större frihet än vid annan kollektiv försäkring att utforma försäkringsvillkoren på ett sätt som man anser lämpligt. Detta kan dock anses vara befogat bara när försäkringen har tillkommit på ett sätt som garanterar att de försäkrades intressen tillvaratas i den omfattning som behövs. En förutsättning för att bestämmelserna om ka-försäkring skall tillämpas bör vara att det i det enskilda fallet gäller en försäkring som tecknas av en arbetsgivare för dennes anställda och att den utformas enligt ett kollektivavtal (det produktstyrande avtalet). Om den enskilda arbetsgivaren är bunden av något kollektivavtal eller ej bör inte spela någon roll, men det kollektivavtal som försäkringen anknyter till bör ha slutits mellan organisationer på både arbetsgivar- och arbetstagarsidan. Bara då kan man räkna med att villkoren får en mera genomtänkt utformning, som tillgodoser de anställdas behov av skydd. Det sagda hindrar inte att försäkringen, liksom är fallet , kan gälla också för andra personer som är anknutna till arbetsgivarens verksamhet, t.ex. för arbetsgivaren själv. I promemorian anges som en ytterligare förutsättning att försäkringen skall meddelas av ett försäkringsbolag enligt vad som framgår av kollektivavtalet. Visserligen behöver inte försäkringsbolaget direkt anges, men i varje fall skall sättet att utse det framgå av avtalet. Vid remissbehandlingen har haft invändningar mot att man på detta sätt skall kräva av arbetsmarknadens parter att de anger var försäkringen skall tecknas. Enligt verket bör arbetsgivaren ha möjlighet att utnyttja konkurrensen genom att exempelvis använda ett upphand- lingsförfarande. En viktig tanke bakom lagens konstruktion är emellertid enligt regeringens bedömning att försäkringen sköts av ett företag med vilket parterna kan samarbeta väl, något som parterna på arbetsmark- Prop. 2003/04:150 naden tillmäter stor betydelse. För att reglerna skall fungera på bästa sätt bör man ta hänsyn till parternas inställning på denna punkt. Ka-försäkringar med individuellt innehåll En företeelse som har framträtt är ka-försäkringar som lämnar utrymme för individuella överenskommelser mellan försäkringsbolaget och vissa anställda, vanligen högre tjänstemän, om hur försäkringsförmånerna närmare skall utformas. Ett exempel ger den s.k. tiotaggarförsäkringen, en kombination av risk- och pensionsförsäk- ring, där villkoren inte anges i alla detaljer utan den anställde kan välja mellan flera olika alternativ. Ett annat exempel är kompletteringspension enligt ITP-planen (ITPK-egenpension) där den anställde kan välja bl.a. vilket försäkringsbolag som skall förvalta det insatta kapitalet och om pensionen skall vara livsvarig eller temporär. Planen har fått stå modell för åtskilliga andra pensionsplaner i denna del. som en sådan flexibel ordning kan innebära påtagliga fördelar för den anställde saknar denne i allmänhet stöd och hjälp av sin organisation när han förhandlar om sina villkor. Det är tydligt att försäkringar med sådana individuella inslag avviker från den traditionella typen av ka-försäkring, även om de har sin grund i ett kollektivavtal. Att, som förordats från försäkringshåll, tillämpa regler om individuella försäkringar beträffande sådana inslag i försäkrings- skyddet skulle alltför mycket komplicera regelsystemet. Däremot kan det synas berättigat med särskilda tvingande regler till skydd för den försäkrade. Behovet av detta måste visserligen anses begränsat. Även om villkoren inte anges i detalj i kollektivavtalet, har förhandlarna på den anställdes sida möjlighet att bedöma lämpligheten av de olika alternativ som han skall erbjudas. Men när det gäller de speciella förmåner som den försäkrade tillförsäkras kan man göra gällande att dessa inte bör kunna falla bort genom att försäkringsbolaget avtalar med arbetsmarknadens parter om ändring av villkoren, t.ex. om andra förutsättningar för åter- bäring. Det är inte heller lämpligt att arbetsgivaren har samma frihet som andra försäkringstagare att överenskomma med försäkringsbolaget om en sådan ändring. Enligt regeringen synes en rimlig lösning vara att i lagen föreskriva att försäkringsvillkor som har utformats genom särskild överenskommelse mellan försäkringsbolaget och den anställde inte får ändras till den anställdes nackdel utan dennes samtycke. Vidare bör en liknande regel som vid gruppförsäkring tas in om det försäkringsskydd som gäller innan någon individuell överenskommelse har träffats med den anställde. I övrigt får de delvis tvingande bestämmelser som föreslås också vid ka- försäkring anses ge de försäkrade ett godtagbart skydd. Man kan också erinra om möjligheten att jämka oskäliga individuella avtalsvillkor med stöd av 36 § avtalslagen, som här kan få större betydelse än annars på ka- försäkringens område. Också den marknadsrättsliga lagstiftningen om oskäliga avtalsvillkor kan bli aktuell i detta sammanhang. När en arbetsgivare har låtit bli att teckna ka-försäkring eller att betala Ett redan omtalat särdrag hos ka-försäkringarna är den garanti som ofta gäller när en arbetsgivare har låtit bli att teckna ka-försäkring, trots att han är skyldig att göra detta enligt kollektivavtal, eller försummat att betala premie för en tecknad försäkring. Enligt garantireglerna kan då ersättning utbetalas, som finansieras med medel från hela det kollektiv som är anslutet till försäkringen. I vart fall när arbetsgivaren inte alls försäkrat sina anställda kan man tveka om den utbetalade ersättningen verkligen kan anses som försäkringsersättning, t.ex. beträffande skyddet Det är emellertid uppenbart att sådan ersättning fyller samma syfte som ersättning från en försäkring som tecknas i vanlig Här framträder samma skäl som annars talar för en särbe- handling av försäkringsersättning i vissa avseenden, t.ex. när det gäller familjerättsliga förfoganden eller förhållandet till borgenärerna. med vad som föreslås i kommittébetänkandena och promemorian bör därför en uttrycklig regel tas upp där garantiersättning jämställs med ersättning från en ka-försäkring. De statliga grupplivförsäkringarna regleras i avtal av om statens tjänstegrupplivförsäkring (TGL-S) samt i ett antal författ- ningar, bl.a. förordningen (1988:243) om grupplivförsäkring för vissa lokalanställda arbetstagare vid svenska utlandsmyndigheter, förord- ningen (1988:244) om grupplivförsäkring för deltagare i vissa arbets- marknadspolitiska program, förordningen (1988:245) om grupplivförsäk- ring för doktorander, förordningen (1995:239) om förmåner till totalför- svarspliktiga samt förordningen (2003:56) om tjänstepension och tjänste- grupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning. Det är naturligt att de statliga grupplivförsäkringarna i tillämpliga delar följer de regler om ka-försäkring som gäller enligt den nya för- Bestämmelser om detta bör tas in i en särskild lag. Regeringens förslag: I fråga om informationen skall i stort sett samma synpunkter bli avgörande som vid gruppförsäkring. Informa- tion skall alltså lämnas innan ett gruppavtal ingås och också när en försäkring har meddelats liksom senare . 18 kap. 36 §§ och 20 kap. 36 §§ förslaget till ny försäkrings- avtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 198 f.). Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. anser att informations- reglerna i högre grad bör utformas med sikte på ka-försäkringens särdrag och att det avgörande bör vara att föreskriven information lämnas, inte Prop. 2003/04:150 just att det sker genom försäkringsbesked. Skälen för regeringens förslag Betydelsen av information vid ka-försäkring Frågan om information till de försäkrade och deras arbetsgivare är av stor betydelse för att ka-försäkringen skall fungera på ett tillfredsställande sätt. Man kan räkna med att dessa försäkringar, vid sidan av social- försäkringen, svarar för det grundläggande och viktigaste försäkrings- skyddet för de flesta anställda. Kunskap om skyddets närmare utform- ning är avgörande för att de berörda skall kunna överblicka sin situation och vid behov teckna kompletterande egna försäkringar. Informationen är också en förutsättning för att de enskilda genom sina organisationer skall kunna påverka skyddets utformning. Arbetsmarknadsparterna och försäkringsbolagen sätter också i praktiken till avsevärda resurser för att tillgodose informationsbehovet. Informationen måste anpassas till ka-försäkringens särskilda natur Liksom i fråga om gruppförsäkringen behövs särskilda regler om infor- mation som är avpassade efter förhållandet vid kollektiv försäkring. Den grundläggande ambitionsnivån bör enligt regeringen vara minst lika hög vid ka-försäkring som vid andra försäkringstyper. Målet bör vara att ge varje försäkrad en fullgod information som på ett enkelt, och såvitt möjligt fullständigt, sätt klargör vad som gäller för honom. Emellertid avser de typiska ka-försäkringarna mycket stora kollektiv betydligt större än vid de flesta gruppförsäkringar och man kan därför inte i alla avseenden räkna med samma exakthet i informationsflödet som vid främst individuell försäkring. I de stora ka-försäkringssystemen kan man inte ens vara säker på eller i vart fall inte i efterhand utreda att alla informationshandlingar når varje omfattat företag. Bestämmelser som skulle göra t.ex. nya villkors giltighet beroende av att en informations- handling nått den försäkrade skulle alltså kunna medföra avsevärda problem framför allt vid skaderegleringen. Man måste vidare räkna med att de informationshandlingar som går ut i stor utsträckning är standardi- serade. Försäkringsbeskeden kan t.ex. redogöra för vilka förmåner som kan utgå under olika förhållanden och sedan överlämna åt den enskilde att själv bedöma vilka delar som är aktuella för honom. Det kan vara orimligt att belasta beskeden med detaljerade uppgifter om undantag eller specialbestämmelser som bara kan ha betydelse för ett fåtal försäkrade. I beskedet ges då bara en erinran om att de speciella bestämmelserna finns, medan närmare information hålls tillgänglig för dem som önskar den. Däremot bör liksom vid gruppförsäkring upplysas om de försäkrades väsentliga rättigheter och skyldigheter samt om viktiga begränsningar av försäkringsskyddet. Om individuella förmåner avtalats med en anställd, bör detta framgå av beskedet. Av liknande skäl som då det gäller gruppförsäkring bör den som i god tro tar del av ett försäkringsbesked med uppgifter om ett försäkringsskydd som är förmånligare för mottagaren än vad som följer av försäkrings- avtalet också kunna lita på detta, tills avvikande besked kommer från försäkringsbolaget. Från försäkringsgivarhåll har påpekats att, vid sådan ka-försäkring som skall samordnas med annan tjänstepensionsförsäkring, samordnings- uppgifterna kommer försäkringsbolaget tillhanda relativt sent och att det därför också borde finnas ett undantag för fall där det skulle vara obilligt om försäkringsbeskedet gällde mot bolaget. Det lär emellertid inte finnas något hinder att bolaget i sådana fall reserverar sig för att uppgifter senare kommer att ändras eller kompletteras. Något behov av ett undan- tag för obilliga konsekvenser synes därmed inte föreligga. Vem skall lämna informationen? En fråga som är specifik för ka-försäkringen är vem som skall lämna den nödvändiga informationen till arbetsgivare och anställda. Med tanke på att lagen i övrigt bara avser att reglera förhållandet mellan å ena sidan försäkringsbolaget och å andra sidan försäkringstagaren och den försäk- rade (eller annan ersättningsberättigad) är det naturligt att detta i första hand är försäkringsbolagets sak. Emellertid lämnas allmän information i stor utsträckning av arbetsmarknadsparterna, både före och efter försäkringens tecknande. Det stämmer väl med rådande synsätt att låta försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna delvis gemensamt svara för informationen. Men man bör inte gå så långt som att låta marknadsföringslagens informationssystem gälla också för arbetsmark- nadsparterna, som står utanför försäkringsavtalet. Det förekommer att arbetsgivare som inte är kollektivavtalsbundna ansluter sig till ka-försäkringen på i stort sett samma villkor som de övriga. I ett sådant fall bör försäkringsbolaget rimligen ensamt svara för informationen. Regeringens förslag: Vissa regler om individuell försäkring om ansvarsinträdet, uppsägning och ändring passar mindre väl för ka- försäkring och ersätts därför av särbestämmelser, som närmare anslu- ter till kollektivavtalsrätten. Försäkringen skall kunna avtalas att gälla från och med den dag som anges i kollektivavtalet. Den försäkrade skall både vid personförsäkring och skadeförsäkring ha rätt till efter- skydd enligt vad som anges i försäkringsvillkoren. I fråga om den avtalsrättsliga situationen vid försäkringsbolagets konkurs m.m. skall motsvarande regler gälla som vid individuell försäkring. 18 kap. 711 §§ och 20 kap. 711 §§ förslaget till ny försäkrings- avtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag, men försäkringen anges kunna gälla tidigast från den dag då arbetsgivaren blev bunden av kollektivavtalet (se promemorian s. 198 f.). Frågan om försäkringsbolagets obestånd vid ka-försäkring behandlas inte i promemorian. Remissinstanserna: Förslaget godtas i väsentliga delar av remiss- instanserna. påpekar emellertid att det är vanligt att en ka-försäkring i försäkringsavtalet förklaras gälla från en tidpunkt före kollektivavtalets ingående. LO framför liknande synpunkter. Skäl för regeringens förslag: I det föregående har för individuell försäkring föreslagits vissa regler om rätt att teckna försäkring, om uppsägning och ändring av försäkringen samt för personförsäkringens del om rätt till återbäring och till försäkringens värde i övrigt m.m. Reglerna är inte utformade med sikte på kollektiv försäkring och skulle inte passa i sådana sammanhang. Redan det förhållandet att ka-försäk- ringarna som regel tecknas att gälla tills vidare medför att en stor del av dessa bestämmelser om individuell försäkring saknar aktualitet. I stället bör vissa ämnen ges en särskild reglering i kapitlen om ka- försäkring. Det blir här närmast fråga om att i lagen bekräfta vissa vanliga villkorsbestämmelser som går tillbaka på kollektivavtalsrätten och är särskilt viktiga för de försäkrade. Lagen bör sålunda ställa upp en huvudregel om ansvarets inträde som stämmer överens med principen om kollektivavtalets genomslagskraft. Det bör då enligt regeringen i enlighet med nuvarande praxis vara möjligt att ge försäkringen retroaktiv giltighet, t.o.m. från en tidpunkt innan kollektivavtalet blir bindande. När en arbetsgivare enligt kollektivavtal är skyldig att teckna en viss försäk- ring, bör denna gälla från det att arbetsgivaren blir bunden av kollek- tivavtalet eller från annan dag som kollektivavtalet anger, även om försäkringsavtalet ingås först . Försäkringsbolaget är inte tvunget att åta sig ett sådant ansvar någon rätt till ka-försäkring bör inte föreskrivas i lagen men ingår bolaget avtal kan ansvaret alltså gälla också redan inträffade skador. Vidare bör villkoren kunna innehålla att varken försäkringsbolaget eller arbetsgivaren skall kunna säga upp försäkringen så länge arbets- givaren är bunden av ett kollektivavtal om försäkringen. Till skydd för de försäkrade bör försäkringsbolagets möjlighet att ändra villkoren göras beroende av kollektivavtalsparternas godkännan- de. Det saknas anledning att som Lagrådet satt i fråga ge regler om att villkoren skall kunna ändras på grund av försäkringstagarens eller den försäkrades grova kontraktsbrott. De anställda bör inte bli lidande på grund av arbetsgivarens kontraktsbrott, och att ändra villkoren för en enstaka anställd är knappast någon praktisk möjlighet. I de allra flesta fall har arbetsgivaren och de anställda gemensamma intressen när det gäller förhållandet till försäkringsbolaget. Men just i fråga om avtalets upphörande och ändring behöver detta inte vara fallet. Arbetsgivaren kan t.ex. anse att försäkringen är alltför dyr och i strid med sina anställdas önskemål vilja säga upp den eller minska försäkrings- skyddet. Denna lag om försäkring kan dock inte lösa konflikter av detta slag mellan arbetsgivare och arbetstagare. När det finns ett kollektivavtal kan man utgå från att de anställdas intresse tillvaratas i tillräcklig utsträckning genom detta, och i andra fall får problemen lösas genom Prop. 2003/04:150 överenskommelser mellan de berörda parterna eller enligt allmänna Om försäkringsbolaget kommer på obestånd, bör motsvarande regler gälla för avtalsförhållandet som vid individuell försäkring. 11.4Begränsningar av försäkringsbolagets ansvar Regeringens förslag: Principerna om begränsning av försäkrings- bolagets ansvar vid individuell försäkring skall gälla också för ka- försäkring. Om någon annan än den försäkrade eller någon som är försäkrad tillsammans med denne har lämnat oriktiga uppgifter till bolaget, skall dock inte detta kunna åberopas mot den försäkrade. Förbehåll om symtomklausuler skall kunna användas utan särskild begränsning. 18 kap. 12 § och 20 kap. 12 § förslaget till ny försäkringsavtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag (se promemorian s. 148, 284 f., 287 f., 361 och 364). Remissinstanserna: Förslaget godtas av remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: I avsnittet om individuell försäkring förekommer åtskilliga bestämmelser om begränsning av försäkrings- bolagets ansvar när försäkringstagaren eller den försäkrade har åsidosatt s.k. biförpliktelser enligt försäkringsavtalet, t.ex. beträffande upplys- ningsplikt, säkerhetsföreskrifter eller framkallande av försäkringsfallet. I stort sett passar dessa regler lika väl vid ka-försäkring, låt vara att det är sällsynt att försäkringsbolaget här inhämtar upplysningar från den enskilde anställde. Symtomklausuler vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring spelar en viktig roll och bör liksom vid gruppförsäkring tillåtas. Av liknande skäl som anförts i fråga om gruppförsäkring är det vidare rimligt att bara oriktiga uppgifter av den försäkrade själv eller någon som försäkrats jämte denne går ut över en försäkrad. Regeringen föreslår därför en sådan regel också för ka-försäkringen. Regeringens förslag: Uppsägningstiden skall vara minst en månad vid utebliven premiebetalning. 18 kap. 8 § andra stycket och 20 kap. 8 § andra stycket förslaget till Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, frånsett att uppsägningstiden anges till en månad (se promemorian s. 198, 287 och 363). Remissinstanserna: Promemorians förslag godtas, varvid dock ett par remissinstanser förordar att uppsägningstiden anges till minst en månad. Skälen för regeringens förslag: Uppbörden av för ka-försäk- ring avviker väsentligt från vad som gäller vid individuell försäkring och gruppförsäkring, och de bestämmelser som föreslagits för dessa försäk- Prop. 2003/04:150 ringsformer passar därför inte här. promemorian är några regler om betalningsfrister och för personförsäk- ringens del om återupplivning inte behövliga för att skydda den försäk- rade, utan sådana frågor kan regleras i avtalet. Däremot bör en bestäm- melse tas upp om uppsägningstidens längd. Också enligt regeringens mening räcker det med en regel om uppsäg- ningstiden, vilken i enlighet med påpekanden vid remissbehandlingen bör anges till minst en månad vid dröjsmål med senare premie än den första. 11.6Regleringen av försäkringsfall, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna om skadereglering m.m. vid individuell försäkring skall tillämpas också vid ka-försäkring. Det- samma gäller för skadeförsäkringens del också i fråga om försäk- ringsersättning och tredje mans rätt. 18 kap. 1315 §§ och 20 kap. 15 § förslaget till ny försäkrings- avtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 198, 284 f. och 361). Remissinstanserna: Förslaget lämnas utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Sedan väl ett försäkringsfall inträffat skiljer sig situationen vid ka-försäkring knappast på något väsentligt sätt från annan försäkring. Inte heller i fråga om övriga ämnen som behandlas i motsvarande avsnitt om individuell försäkring (se bl.a. avsnitt 6.6) preskription, regress m.m. synes några speciella synpunkter framträda vid ka-försäkring. Samma bestämmelser bör därför kunna tillämpas som vid individuell försäkring. I fråga om försäkringsersättning och skyddet för tredje man vid skade- försäkring saknas också anledning att tillämpa några särskilda regler vid ka-försäkring. Särskilda frågor om kollektivavtalsgrundad Regeringens förslag: I lagen tas in en erinran om att den försäkrade när försäkringsskyddet upphör har rätt till efterskydd, fribrev och fortsättningsförsäkring enligt vad som föreskrivs i försäkringsvill- koren. För förfogande över försäkringen skall motsvarande regler gälla som vid individuell försäkring, men liksom vid gruppförsäkring skall det vara möjligt att förbjuda den försäkrade att överlåta eller pantsätta sin rätt enligt försäkringen. För förhållandet till borgenärerna skall samma bestämmelser gälla som vid individuell försäkring. En särskild bestämmelse ges om utmätning av ersättning från trygg- hetsförsäkring för arbetsskada (TFA). En regel införs också om att försäkringsbelopp som tillfaller ett dödsbo för att täcka begrav- ningskostnader, vilket är vanligt vid kollektivavtalsgrundad försäk- ring, till viss del skall vara skyddat från utmätning. 18 kap. 16 § och 20 kap. 10, 13 och 14 §§ förslaget till ny försäk- ringsavtalslag samt 5 kap. 6 § förslaget till lag om ändring i utsök- ningsbalken Promemorians förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag (se promemorian s. 364). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar förslaget. Skälen för regeringens förslag Efterskydd, fribrev och fortsättningsförsäkring Vissa frågor som redan har behandlats på tal om gruppersonförsäkring saknar motsvarighet vid individuell personförsäkring. Det gäller de försäkrades möjlighet till efterskydd, fribrev och fortsättningsförsäkring sedan det ordinarie försäkringsskyddet har upphört. Förhållandena skiftar här i hög grad vid olika ka-försäkringar långt mer än vid grupperson- försäkring och det förefaller inte möjligt att ställa upp enhetliga regler om detta. I praktiken skulle det visa sig omöjligt för arbetsmarknadens parter och försäkringsbolagen att uppfylla mera preciserade krav. Parterna kan antas ha sådant intresse i varje fall för frågorna om efter- skydd att en bestämmelse till de försäkrades skydd knappast skulle fylla något behov. Lagrådet har ansett det onödigt att som föreslagits i promemorian alls erinra om möjligheten till efterskydd i lagen. Dessa frågor är emellertid allmänt sett av sådan vikt att de inte helt bör förbigås. Regeringen föreslår därför en bestämmelse om att den enskilde har rätt till efterskydd, fribrev eller fortsättningsförsäkring enligt vad som föreskrivs i försäkringsvillkoren. Med hänsyn till vad som upplysts om gällande praxis bör lagen slå fast att fortsättningsförsäkring i motsats till vad som föreslagits i promemorian anses som ka-försäkring, men vissa särregler bör gälla. Ännu en fråga som kommer upp för personförsäkringens del gäller för- fogande över försäkringen.