prop · GR03156 · 2004-06-09 00:00:00 — medverkan till, överenskommelse att utföra, försök och medhjälp till, anstiftan och underlättande av samt rådgivning för utförande av någon av de gärningar som sägs i föregående strecksatser. Enligt artikel 1 E avses med brottsliga handlingar alla former av brottslig inblandning i förövandet av ett allvarligt brott. Allvarliga brott är åtminstone alla brott som definieras i artikel 3.1 a i (dvs. nar- kotikabrottskonventionen), de handlingar som utförs av kriminella organisationer såsom dessa handlingar definieras i artikel 1 i den gemensamma åtgärden 98/733/RIF (dvs. brott som kan bestraffas med fängelse upp till eller ett strängare straff och som utförs under vissa särskilt angivna organiserade bedrägeri, åtminstone i allvarliga fall, enligt definitionen i artikel 1.1 och artikel 2 i konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (dvs. vissa i konventionstexten beskrivna bedräge- rier som riktar sig mot EG:s finansiella intressen), mutbrott och bestickning, ett brott som kan generera betydande och som är straffbart med ett strängt frihetsstraff, enligt den straffrättsliga lagstiftningen i medlemsstaten. Medlemsstaterna får även beteckna andra brott som så- dana brottsliga handlingar som skall omfattas av detta direktiv. Bestämmelserna innebär således att medlemsstaterna är skyldiga att förbjuda penningtvätt när det gäller från vissa särskilt allvarliga brott. Eftersom penningtvättsdirektivet är ett minimidirektiv kan varje medlemsstat fastställa strängare regler och därmed låta även från andra brott, oavsett om de är att betrakta som allvarliga enligt direktivets definition eller inte, omfattas av förbudet. har ratificerat narkotikabrottskonventionen (prop. 1990/91:127, 1990/91:JuU32, rskr. 1990/91:323, SÖ 1991:41). bestämmelserna om häleri i 9 kap. 6 och 7 §§ anpassades den svenska strafflagstiftningen till konventionens krav vad gäller de förfaranden som skall anses utgöra straffbar penningtvätt. området för penningtvätt har därefter ytterligare utvidgats. För att öka möjligheterna att komma till rätta med penningtvätt inför- des två nya bestämmelser i , penninghäleri och penninghäleriförseelse, 9 kap. 6 a och 7 a §§ (prop. 1998/99:19, bet. 1998/99:JuU8, rskr. 1998/99:134, SFS 1999:164). Innan den nya lag- stiftningen trädde i kraft omfattades endast åtgärder som vidtogs med egendom som härrör från brottsligt förvärv av straffansvar. brottsliga förvärv är sådana som skett genom stöld, bedrägeri eller för- skingring, men såsom brottsligt förvärv är också att anse t.ex. muta, spel- vinst genom dobbleri, inkomst genom koppleri eller narkotikabrott samt byte vid jakt eller fiske på förbjudet område eller . gränsningen till egendom som härrör från brottsliga förvärv utesluter dock ansvar för häleri för den som hjälper någon annan att omsätta egen- dom i syfte att dölja att den andra hade berikat sig genom sådana skatte- eller tullbrott som innebar att skatt, tull eller annan avgift undandras sta- Vinst som uppkommit genom dessa skatte- eller tullbrott anses näm- ligen inte härröra från något brottsligt förvärv. om penninghäleri och penninghäleriförseelse infördes för att utsträcka straffansvaret till att omfatta även den som bistår annan med att dölja att denne berikat sig genom brottslig gärning, exempelvis genom skatte- Genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2000/01:133, bet. 2001/02:JuU2, rskr. 2001/02:3, SFS 2001:780) utvid- gades dessutom straffansvaret till att även omfatta försök, förberedelse och stämpling till grovt häleri och grovt penninghäleri (9 kap. 11 § Förfaranden som innefattar penningtvätt är således straffbara som hä- leri, häleriförseelse, penninghäleri eller penninghäleriförseelse. kan bestämmelserna om skyddande av brottsling i 17 kap. 11 § brottsbal- Prop. 2003/04:156 ken bli tillämpliga i vissa fall. Uppfyller de svenska bestämmelserna direktivets krav? Direktivet kräver endast att det skall vara förbjudet att tvätta från vissa särskilt angivna typer av allvarliga brott. De brott som omfattas är narkotikabrott, mutbrott och bestickning, vissa bedrägerier som riktar sig mot EG:s finansiella intressen, brott som kan leda till åtminstone fängelse eller strängare straff och som utförs under särskilda organise- rade former samt alla andra brott som kan generera betydande och som är straffbara med ett strängt frihetsstraff, enligt den straffrätts- liga lagstiftningen i medlemsstaten. Som framgår av redogörelsen ovan är de svenska bestämmelserna om häleri och häleriförseelse samt penninghäleri och penninghäleriförseelse inte begränsade till att omfatta från vissa brottstyper. Inte heller är de inskränkta till att endast omfatta från vissa särskilt grova brott. Bestämmelserna är i stället generellt utformade och omfattar vin- ning från alla typer brott. Således omfattas egendom som härrör från brottsliga förvärv, t.ex. stöld, bedrägeri, förskingring, muta, spelvinst genom dobbleri, inkomst genom koppleri eller narkotikaförsäljning. Därutöver omfattas från alla andra brott som gett upphov till vinst, men som inte härrör från ett brottsligt förvärv, t.ex. vinster som uppkommer i samband med att skatt, tull eller annan avgift undandras staten. Bestämmelserna om häleri och penninghäleri omfattar således betyd- ligt fler brott än de som det enligt direktivet skall vara straffbart att tvätta från. Dessutom är försök, förberedelse och stämpling till grovt häleri och grovt penninghäleri straffbart. I detta sammanhang bör också påpekas att direktivet endast ställer krav på att uppsåtlig penningtvätt skall vara förbjudet. Även i detta avseende är de svenska bestämmelserna på området mer långtgående än vad som föreskrivits i direktivet eftersom oaktsam penningtvätt är straffbart enligt bestämmelserna om häleriförse- else och penninghäleriförseelse. När det gäller direktivets bestämmelser om vilka förfaranden som skall vara förbjuden penningtvätt, gör vi såle- des bedömningen att de inte kräver några lagstiftningsåtgärder. Bör penningtvättslagens omfattning begränsas till direktivets krav ? Några remissinstanser har framfört att penningtvättslagen bör utformas så att vissa av skyldigheterna som följer av lagen skall, i fråga om alla de fysiska och juridiska personer som omfattas eller i vart fall vissa av dessa, endast aktualiseras i fråga om sådana allvarliga brott som anges direktiv. En begränsning av vilka förfaranden som skall utgöra förbjuden pen- ningtvätt förutsätter att de som har att tillämpa lagen i många fall skulle behöva göra en straffrättslig bedömning. Detta framstår som en mindre lämplig ordning då flertalet av dessa personer inte kan förväntas besitta särskilda straffrättsliga kunskaper. Det blir än mer tydligt när penning- tvättslagen utvidgas till fler typer av näringsidkare och yrkeskategorier. Den begränsning till brott av allvarligare slag som tidigare fanns i pen- ningtvättslagen har dessutom tagits bort eftersom det ansetts önskvärt att möjliggöra en effektivare bekämpning av penningtvätt. Mot denna bakgrund saknas det tillräckliga skäl att begränsa lagens tillämpningsområde för någon av de fysiska och juridiska personer som föreslås omfattas av penningtvättslagen. Vi återkommer till frågan ur ett annat perspektiv i avsnitt 9.4 när det gäller advokater och biträdande ju- rister på advokatbyrå. Vissa remissinstanser har i samband med att de yttrat sig över prome- förslag berört ett antal frågor, främst straffrättsliga, som inte behandlats i promemorian. anser att straffbestämmel- serna i penningtvättslagen bör skärpas. anser att det bör övervägas att höja straffskalan i 14 § penningtvättslagen till böter eller fängelse upp . Frågan om påföljder för brott mot penningtvättslagen har behandlats i tidigare lagstiftningsärende (prop. 1998/99:19 s. 63). I det sammanhanget ansåg regeringen att straffvärdet för överträdelser av administrativa reg- ler av det slag som finns i penningtvättslagen inte var så högt att fängelse borde ingå i straffskalan. I samband med att finansiella företag genom införandet av lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt all- varlig brottslighet i vissa fall, m.m. (finansieringslagen) ålades gransk- nings- och uppgiftsskyldighet enligt den lagen jämförlig med den skyl- dighet som gäller enligt penningtvättslagen gjordes samma bedömning i fråga om straffvärdet som den som tidigare gjorts beträffande penning- tvättslagen. Vi finner därför inte skäl att nu göra en annan bedömning i denna fråga. har framhållit att s.k. självtvätt inte är straff- bar , dvs. att den som har begått ett brott inte kan dömas även för penninghäleri när han eller hon själv tvättar av brottet utan endast för förbrottet. Vidare påpekar att frågan om frysning av tillgångar bör ses över och att Finanspolisen, som är den del av som ansvarar för frågor om penningtvätt, bör överflyttas till . Det saknas underlag för att i detta lagstiftningsärende behandla de nu nämnda frågorna som tagit upp i sitt remissvar. Vilka ytterligare juridiska och fysiska perso- Prop. ner bör omfattas av penningtvättslagen? Regeringens förslag: Juridiska personer som driver fondverksamhet enligt lagen (2004:46) om investeringsfonder skall omfattas av pen- ningtvättslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag förutom förslaget om följdändringar i finansieringslagen som inte fanns med i promemorian. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. och anser dock att även den yrkesmässigt bedrivna kontanthanteringsservice som valutaväxlingsföretagen bedriver skall omfattas av penningtvättslagen. framhåller att problematiken med att s.k. alternativa eller informella betalningsförmedlare inte omfattas av penningtvättslagen bör utredas. , Juridiska fakultetsstyrelsen anser att ska- deförsäkringsbolag bör omfattas av penningtvättslagen. Finansinspektio- nen och anser att förslagen om ändringar i penning- tvättslagen bör föranleda vissa följdändringar i finansieringslagen. Skälen för regeringens förslag: I artikel 1 har en del ändringar och tillägg i sak skett i förhållande till direktiv i fråga om definitio- nerna av kreditinstitut och finansiellt institut. Den utvidgade definitionen av finansiellt institut innebär att dels värdepappersföretag såsom de de- finieras i artikel 1.2 i rådets direktiv /22/EEG av om investeringstjänster inom värdepappersområdet, dels företag för kollek- tiva investeringar som erbjuder sina andelar eller aktier till försäljning omfattas. För tydlighetens skull anges också uttryckligen att definitionen av finansiella institut omfattar valutaväxlingskontor och kontor för över- föring/översändande av pengar. Penningtvättslagen omfattar verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, dvs. olika typer av tillståndspliktig värdepappersrörelse. Med värdepappersrörelse avses att yrkesmässigt tillhandhålla en eller flera av följande tjänster: handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella in- strument, handel med finansiella instrument för egen räkning, förvaltning av någon annans finansiella instrument och garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. Enligt artikel 1.2 i direktiv /22/EEG är värdepappersföretag en juri- disk eller fysisk person vars regelmässiga verksamhet eller rörelse består iatt yrkesmässigt tillhandahålla investeringstjänster. Dessa tjänster är desamma som de som utgör värdepappersrörelse enligt den nämnda pa- ragrafen i lagen om värdepappersrörelse. I och med att penningtvättsla- gen således är tillämplig på den som driver värdepappersrörelse är ut- vidgningen av penningtvättsdirektivet till att omfatta värdepappersfö- retag redan genomförd i svensk lagstiftning. Som nämnts utvidgas penningtvättsdirektivet även till att omfatta fö- retag för kollektiva investeringar som erbjuder sina andelar eller aktier till försäljning. De företag som i första hand torde åsyftas är sådana fö- retag som regleras i rådets direktiv /611/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), dvs. det s.k. UCITS-direktivet. Detta direktiv har genomförts i svensk rätt genom lagen (2004:46) om investeringsfonder som ersatt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Lagen om investeringsfonder innebär att kollektiva investeringar i fi- nansiella instrument och vissa andra finansiella tillgångar kan ske i två typer av investeringsfonder, nämligen värdepappersfonder eller special- fonder. Värdepappersfonder är den typ av kollektiv investering som upp- fyller UCITS-direktivets regler. Vad som bl.a. skiljer specialfonder från värdepappersfonder, förutom en större frihet i fråga om placering av fon- dens medel, är att de förstnämnda kan vända sig till en särskild angiven och avgränsad krets investerare. Specialfonder behöver således inte vända sig till allmänheten vid försäljning av andelar i fonden. Båda slagen av fonder förvaltas dock av fondbolag och den verksamhet som drivs av dessa med avseende på fonderna betecknas i lagen som fondverksamhet. Det står för svensk del klart att sådan fondverksamhet som drivs i enlighet med lagen om investeringsfonder omfattas av penningtvättsdirektivets beskrivning av företag för kollektiva investeringar som erbjuder sina andelar eller aktier till försäljning. Det innebär att penningtvättslagen bör utvidgas till att omfatta svenska fondbolag som driver fondverksamhet. Enligt den nya artikel 1 B i penningtvättslagen omfattar definitionen av finansiella institut inom gemenskapen belägna filialer till finansiella in- stitut med huvudkontor inom eller utanför gemenskapen. Detta betyder att även filialer i till förvaltningsbolag som hör hemma inom EES och som har tillstånd att driva verksamhet enligt bestämmelserna i direktiv /611/EEG (se 1 kap. 6 § lagen om investeringsfonder) och filialer till förvaltningsbolag som inte hör hemma inom EES eller, som om det hör hemma inom EES, inte omfattas av nämnda direktiv (se 1 kap. 8 § lagen om investeringsfonder) bör omfattas av penningtvätts- lagen. Frågan återstår om det kan finns andra typer av svenska företag för kollektiva investeringar som ryms inom penningtvättsdirektivets be- skrivning och som därmed bör omfattas av penningtvättslagen. De for- mer av kollektiva investeringar som då eventuellt skulle kunna tänkas komma i fråga är aktiesparklubbar och investmentbolag. Det torde dock vara tveksamt om någon av dessa investeringsformer kan sägas erbjuda sina andelar eller aktier till försäljning. Vad som vidare talar mot att dessa investeringsformer skulle kunna omfattas av direktivet är att fö- retag för kollektiva investeringar som erbjuder sina andelar eller aktier till försäljning ingår i definitionen av finansiella institut (artikel 1 B). inbegriper i övrigt bara sådana företag som omfattas av EG-reglerna för finansiella tjänster. Slutsatsen blir därför att bara så- dan fondverksamhet som drivs av fondbolag bör anses utgöra sådant företag för kollektiva investeringar som nämns i artikel 1 B.2 och därmed Prop. 2003/04:156 omfattas av penningtvättslagens bestämmelser. anser att det bör göras ett tillägg i lagen (1996: 1006) om valutaväxling och betalningsöverföring för att tydlig- göra att även den yrkesmässigt bedrivna kontanthanteringsservice som vissa valutaväxlingsföretag utför skall omfattas av penningtvättsregler- ingen. hänvisar i sitt remissyttrande till en hemställan om lagstiftningsåtgärder som inkommit till regeringen från Finanspoli- sen, som är den del av som handlägger penningtvätts- frågor (Fi2003/4266). Finanspolisen pekar i sin hemställan i sagda ärende på att det uppmärksammats att penningtvätt kan förekomma då personer löser in post- och bankväxlar mot kontanter hos vissa valuta- växlingsföretag. Frågan om en eventuell ändring i lagen om valutaväx- ling och betalningsöverföring har inte behandlats i promemorian och det saknas underlag för att ta upp den frågan i förevarande lagstiftnings- ärende. Detsamma kan konstateras i fråga om de synpunkter som av Rikspolis- styrelsen och , Juridiska fakultetsstyrelsen framförts om att informella betalningsförmedlare och skadeförsäkringsbolag bör om- fattas av penningtvättslagen. och har framhållit att förslagen om ändringar i penningtvättslagen bör leda till följdändringar i lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. (finansieringslagen). har också framhållit att det är önskvärt att advokater och andra kategorier av näringsidkare som föreslås omfattas av penningtvättslagen även skall omfattas av skyldigheterna enligt finansieringslagen. I finansieringslagen finns hänvisningar till penningtvättslagen bl.a. när det gäller vilka slags verksamheter som skall omfattas av finansieringsla- gen. Finansieringslagen infördes för att skulle kunna tillträda konvention om bekämpande av finansiering av ter- rorism. För att uppfylla konventionens krav ålades de finansiella företag som omfattas av penningtvättslagen vissa skyldigheter också enligt finansieringslagen, däribland gransknings- och uppgiftsskyl- dighet i fråga om sådan särskilt allvarlig brottslighet som avses i den se- nare lagen. I avsaknad av beredningsunderlag är det inte möjligt att i detta lagstift- ningsärende ta ställning till om de ytterligare kategorier av fysiska och juridiska personer som föreslås omfattas av penningtvättslagen bör omfattas också av finansieringslagen. Regeringens förslag: Godkända och auktoriserade revisorer samt fysiska och juridiska personer som yrkesmässigt driver verksamhet som består i att lämna råd i avsikt att påverka storleken på en skatt el- ler avgift (skatterådgivare) skall omfattas av penningtvättslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: framhåller att även reviso- rer som inte är godkända eller auktoriserade bör omfattas av penning- tvättslagen. och anser att det tydligt bör framgå vilka rådgivare som skall omfattas av penning- tvättslagen. FAR (tidigare Föreningen ) anser att penningtvättslagen bör utformas så att det tydligt framgår att den avser endast godkända och auktoriserade revisorer. Ett flertal remissinstanser, bl.a. FAR och Revisorsamfundet anser att definitionen av begreppet skatterådgivare bör preciseras. Revisorsam- fundet anser dessutom att det i lagstiftningen bör klargöras att redovis- ningskonsulter innefattas i begreppet skatterådgivare. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nya artikel 2 a.3 som in- förs i penningtvättsdirektivet utvidgas tillämpningsområdet för direktivet till skatterådgivare och revisorer. Enligt revisorslagen (2001:883) är en revisor antingen godkänd eller auktoriserad i enlighet med bestämmelserna i den lagen. Revisorer av de slag som nämnts står under tillsyn av . Nämnden har till uppgift att handlägga frågor om godkännande och auktorisation av revisorer samt registrering av revisionsbolag, att utöva tillsyn över revi- sorers och revisionsbolags verksamhet, att pröva frågor om disciplinära åtgärder samt att ansvara för att god revisorssed utvecklas på ett ända- målsenligt sätt. utreder anmälningar mot enskilda revi- sorer och registrerade revisionsbolag. Om en skattemyndighet i fråga om en revisor eller ett registrerat revisionsbolag uppmärksammar någon omständighet som kan vara av betydelse för nämndens verksamhet, är myndigheten enligt lag skyldig att underrätta nämnden. Nämnden bedri- ver också systematisk och uppsökande tillsyn. Revisorer och registrerade revisionsbolag är skyldiga att låta nämnden vid sin tillsyn granska akter, bokföring och övriga handlingar som hör till verksamheten och att lämna nämnden de uppgifter som behövs för tillsynen. De disciplinära åtgärder nämnden kan tillgripa är erinran, varning eller upphävande. En revisor som varnas kan även åläggas att betala straffavgift till staten. Nämndens beslut i disciplinärenden kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Penningtvättslagen bör för att uppfylla penningtvättsdirektivets krav ändras så att godkända och auktoriserade revisorer kommer att omfat- tas av lagens tillämpningsområde. Detta bör, såsom FAR påtalat, tydligt framgå av lagtexten. Utöver godkända och auktoriserade revisorer finns det även andra per- soner och företag som bedriver revisionsverksamhet och närliggande verksamhet. Frågan är om även dessa bör omfattas av penningtvättsla- gen. direktiv innehåller visserligen inte någon precisering av vilka slags revisorer som omfattas av dess räckvidd. Revisorslagens avgränsning av revisorsbegreppet och tillsyn över revisorer innebär emellertid att det förefaller rimligt, och dessutom för här aktuella syften tillräckligt, att begränsa penningtvättslagens omfatt- ning i fråga om revisorer till att avse godkända och auktoriserade reviso- rer. Andra revisorer bör alltså inte omfattas, och inte heller revisionsfö- retag. I direktivets artikel 2 a.3 används begreppet skatterådgivare. svenska lagstiftningen förekommer inte detta begrepp. anses inte heller omfattas av begreppet revisionsverksamhet enligt 2 § Skatterådgivning sker inom ett stort antal områden och utövas av olika yrkeskategorier. Det är svårt att ge en heltäckande beskrivning av alla områden där skatterådgivning förekommer. rådgivning lämnas bl.a. i samband med större strukturaffärer som genom- förs av företag såsom förvärv, fusioner och utköp av börsnoterade före- Rådgivning som sker på detta område syftar till att strukturera en företagsaffär på mest förmånliga sätt från ett skatteperspektiv. område har advokatbyråerna en stor del av marknaden i . sker skatterådgivning löpande inom området för företagsbeskattning t.ex. vid upprättandet av deklarationer och rådgivning i samband härmed. detta område dominerar de större revisionsbyråerna marknaden. rådgivning förekommer även i samband med att arvs- och familjerättsliga frågor löses t.ex. vid generationsskiften inom olika näringsgrenar såsom Där är t.ex. LRF konsult en betydande aktör. skatterådgivning till fysiska personer utgör bankerna viktiga aktörer. Ett flertal remissinstanser har framhållit att det behövs en precisering av begreppet skatterådgivare. Som framhållits i promemorian är det inte helt okomplicerat att överföra direktivets begrepp skatterådgivare på svenska förhållanden. föreslår att en skatteråd- givare bör definieras som en person som yrkesmässigt lämnar råd, munt- ligt eller skriftligt, i avsikt att direkt eller indirekt påverka storleken på en skatt eller avgift. Vi anser att definition är klar- görande och att den med någon språklig justering bör tas in i lagen. föreslår vidare att penningtvättslagen skall om- fatta alla som yrkesmässigt lämnar juridiskt eller ekonomiskt biträde till annan och att en hänvisning därvid görs till lagen (1985:354) om förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde i vissa fall. skulle emellertid innebära bl.a. att all form av yrkesmässig ekonomisk rådgivning kom att omfattas av penningtvättslagen, vilket skulle föra för Dessutom saknas beredningsunderlag i detta lagstiftningsärende för att göra en sådan utvidgning. Revisorsamfundets förslag om att det av penningtvättslagen bör framgå att redovisningskonsulter omfattas framstår inte som lämpligt, eftersom redovisningskonsult inte är ett vedertaget begrepp och dessutom inte tydligt definierar vilken typ av verksamhet som avses. I den mån en så- dan person som åsyftas ägnar sig åt skatterådgivning omfattas personen dock, i enlighet med vad som sagts ovan, av penningtvättslagen. Regeringens förslag: Fastighetsmäklare enligt fastighetsmäklarlagen (1995:400) skall omfattas av penningtvättslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller Prop. 2003/04:156 lämnar det utan erinran. anser att det bör införas en