prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — Den har vid konsumentförsäkring sin motsvarighet i 4 kap. 1 § och vid företagsförsäkring sin motsvarighet i 8 kap. 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.1. Paragrafen har ingen uttrycklig motsvarighet FAL. Huvudregeln för upplysningspliktens utsträckning i tiden framgår av första meningen. Skyldigheten att svara på försäkringsbolagets frågor gäller till dess att försäkringsbolaget har tagit ställning till frågan om en försäkring skall meddelas, utvidgas eller förnyas. Beträffande nyteckning av försäkring kan detta ske genom att försäkringsbolaget avger ett bindande anbud eller accepterar en ansökan från försäkringstagaren. Försäkringstagaren är alltså skyldig att lämna de uppgifter försäkringsbolaget behöver för sitt beslut att meddela försäkring men inte uppgifter som bolaget kan vilja ha . Om försäkringsbolaget i ett senare skede när misstanke om brott mot upplysningsplikten kanske uppstått ställer ytterligare frågor och försäkringstagaren lämnar oriktiga svar, utgör det alltså inte något brott mot upplysningsplikten som kan åberopas enligt 2 eller 3 §. Upprepar försäkringstagaren i samband med regleringen av ett försäkringsfall tidigare oriktiga uppgifter om sitt hälsotillstånd vid tiden för tecknandet, kan inte heller 16 kap. 4 § åberopas för att sätta ned rätten till ersättning utöver vad som följer av 12 kap. I samband med tecknandet av försäkringen får försäkringsbolaget däremot fortsätta att ställa frågor intill dess det har tagit ställning till om det är berett att meddela försäkring och på vilka villkor det skall ske. Försäkringsbolaget kan ställa kompletterande frågor med anledning av de svar som lämnats i ett första frågeformulär, men bolaget kan också ta upp nya frågor av betydelse för bedömningen av risken. Upplysningsplikten enligt första meningen blir aktuell igen om försäkringstagaren efter uppsägning begär fortsatt försäkring på ändrade villkor. Försäkringsbolaget har då rätt att få de upplysningar bolaget behöver för sin bedömning, och därvid gäller 1 §. Upplysningsplikten kan aktualiseras även i samband med förnyelsen av en tidsbegränsad försäkring. Detsamma gäller om försäkringstagaren begär återupplivning av en försäkring efter den frist som anges i 13 kap. 3 § eller den längre frist som kan finnas angiven i villkoren. I många försäkringstyper ingår i avtalet att försäkringstagaren har rätt att utan ny hälsoprövning utvidga försäkringsskyddet i olika avseenden om en viss händelse inträffar (s.k. optionsrätt). Som framgår av första meningen har försäkringsbolaget även då rätt att infordra de uppgifter som krävs för att optionsrätten skall kunna utnyttjas av försäkringstagaren. Av 2 och 3 §§ framgår visserligen att försäkringstagarens subjektiva förhållande till de lämnade uppgifterna har betydelse för frågan om följderna av eventuella oriktigheter. Upplysningspliktens innebörd skall emellertid i och för sig bestämmas objektivt: försäkringstagaren och den försäkrade skall enligt tredje meningen lämna riktiga och fullständiga svar på försäkringsbolagets frågor. Det är inte något självständigt försvar för försäkringstagaren att han inte insåg att en efterfrågad uppgift kunde ha någon betydelse för försäkringsbolagets bedömning. Inte heller kan den som har förtigit en viss sjukdom undgå konsekvenserna av förtigandet genom att visa att han senare har tillfrisknat från sjukdomen. Upplysningsplikten är densamma för försäkringstagaren och den försäkrade. Var och en av dem skall svara på de frågor som ställs till dem, och en oriktig uppgift får samma effekt vem av dem som än lämnar den. En oriktig uppgift från den försäkrade kan alltså gå ut över försäkringstagaren, även om denne är i god tro, och omvänt. Upplysningsplikten innebär i huvudsak en skyldighet att svara på försäkringsbolagets frågor. Med undantag för de fall där ett förtigande av någon speciell omständighet skulle utgöra svek eller förfarande i strid mot tro och heder, finns det ingen skyldighet att lämna uppgifter om sådant som försäkringsbolaget inte frågar om. Det betyder att den försäkrade inte spontant behöver underrätta försäkringsbolaget om hans 2003/04:150 12 kap. levnadsförhållanden ändras efter det att uppgifterna har lämnats. heller behöver uppgifter, som har lämnats i god tro men som senare visar sig vara felaktiga, rättas spontant. De frågor som ställs brukar i första hand avse sökandens hälsa, ålder och yrke samt vid sjukförsäkring hans inkomstförhållanden och rätt till kontanta sjukförmåner. Men även andra omständigheter kan vara av Det kan åtminstone i vissa fall vara rimligt att försäkrings- bolaget begär uppgifter om tidigare försäkringar hos andra försäkrings- Sådana uppgifter kan ibland ge försäkringsbolaget anledning till särskild försiktighet, t.ex. om sökanden har fått en försäkring uppsagd hos något annat försäkringsbolag eller tycks vilja teckna livför- säkringar utöver vad som verkar motiverat med tanke på hans förhållan- Här liksom annars måste bolaget naturligtvis ta skälig hänsyn till försäkringstagarens personliga integritet vid sina undersökningar. försäkringsbolaget ställer frågor om sådant som över huvud taget inte har saklig betydelse, leder oriktiga eller ofullständiga svar på frågorna inte till någon sanktion (jfr 4 §). Som framgått gäller upplysningsplikten som huvudregel bara tills för- säkringsbolaget beslutar sig för att bevilja eller förnya en begärd försäk- I paragrafens andra mening ges dock en särskild regel om rätt för försäkringsbolaget att begära nya uppgifter om den försäkrades ekonomiska förhållanden. Regeln får betydelse för sådana sjuk- och olycksfallsförsäkringar där försäkringsbeloppens storlek är satta i relation till den försäkrades inkomstförhållanden, i första hand försäkring med periodisk ersättning. Försäkringsbolaget kan vid sådan försäkring vilja se till att det kvarstår en viss självrisk genom att det fortlöpande kan få tillgång till aktuella uppgifter om den försäkrades Oriktiga uppgifter som på detta sätt lämnas under försäkringstiden får bedömas på samma sätt som uppgifter som lämnas vid avtalets ingående. Om försäkringstagaren är omyndig, står det klart att han får svara för felaktiga uppgifter som hans förmyndare lämnar. I den mån den under- årige själv lämnar uppgifter lär han oftast göra det i egenskap av försäk- rad, antingen därför att t.ex. förmyndaren skall vara försäkringstagare eller när den omyndige själv skall vara försäkringstagare därför att förmyndaren uppträder som den underåriges ställföreträdare. tänkas att den underårige lämnar medvetet oriktiga uppgifter men för- myndaren som i ansökningsformuläret bekräftar den försäkrades upp- gifter är i god tro. Även i så fall kan försäkringsbolaget åberopa de Oskäliga konsekvenser kan undgås genom tillämp- ning av 2 § tredje stycket. 2 § Om försäkringstagaren vid fullgörande av sin upplysningsplikt enligt 1 § har förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder, är avtalet ogiltigt enligt vad som sägs i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område och försäkringsbolaget fritt från ansvar för försäkringsfall som inträffar I fråga om betald riskpremie tillämpas 13 kap. 6 §. Har försäkringstagaren eller den försäkrade annars uppsåtligen eller av oaktsam- het som inte är ringa lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter av betydelse för riskbedömningen och kan försäkringsbolaget visa att det inte skulle ha meddelat försäkring om upplysningsplikten hade fullgjorts, är bolaget fritt från ansvar för Kan försäkringsbolaget visa att det skulle ha meddelat försäkring mot högre premie eller i övrigt på andra villkor än som avtalats, är dess ansvar begränsat till vad som svarar mot den premie och de villkor i övrigt som har avtalats. Har försäkringsbolaget inte tagit återförsäkring som annars skulle ha tecknats, skall ansvaret anpassas efter detta. Andra stycket får inte tillämpas i den mån detta skulle leda till resultat som är oskäligt mot försäkringstagaren eller hans rättsinnehavare. 2003/04:150 12 kap. (Jfr 13 kap. 2 § promemorian och 4 kap. 2 § PFL.) Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger vad som gäller om försäkringstagaren inte har fullgjort sin upplysningsplikt enligt 1 §. Den har för konsumentförsäkringen sin motsvarighet i 4 kap. 2 § (dock med delvis annan innebörd) och för företagsförsäkring sin motsvarighet i 8 kap. 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.1 och 9.3.2. Paragrafen motsvarar i viss mån 4, 6 och 7 §§ FAL. Bestämmelsen motsvarar 4 kap. 2 § första stycket. Här kan hänvisas till kommentaren till det stycket. Som framgår är det bara svikligt eller ohederligt förfarande av försäkringstagaren själv som får betydelse, i motsats till vad som gäller enligt paragrafens andra stycke. Det är tänkbart att t.ex. ett svek medför ekonomisk förlust för försäkringsbolaget, trots att det är fritt från ansvar för inträffande försäkringsfall. Något hinder finns inte att med stöd av allmänna regler kräva skadestånd av försäkringstagaren för en sådan skada. I detta stycke anges huvudreglerna för de inte lika allvarliga brotten mot upplysningsplikten. Förutsättningarna för att reglerna skall vara tillämpliga framgår till stor del av vad som sagts vid 1 §. Det skall vara fråga om objektivt oriktiga eller ofullständiga uppgifter som har lämnats av försäkringstagaren eller den försäkrade. Uppgifterna skall ha rört risken på sådant sätt att de påverkat försäkringsbolagets beslut om försäkringen. Om t.ex. en livförsäkring och en sjukförsäkring tecknas på grundval av gemensamma (oriktiga) uppgifter och de riktiga uppgifterna skulle ha haft betydelse bara för bedömningen av sjukförsäkringen, kan något brott mot upplysningsplikten alltså inte göras gällande i fråga om livförsäkringen. Ett annat exempel är att uppgifterna har betydelse bara för den premiebefrielseförsäkring som kombinerats med en livförsäkring. Vid sidan av att uppgifterna skall ha haft saklig betydelse fordras det att försäkringstagaren eller den försäkrade har lämnat den oriktiga eller ofullständiga uppgiften uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa. Däremot krävs det i princip inte att den som lämnade uppgiften också insåg den efterfrågade omständighetens betydelse för försäkringsbolagets bedömning. När den oriktiga uppgiften har lämnats av oaktsamhet, kan man tänka sig att försäkringstagarens bristande insikt kan ha betydelse för bedömningen. En försummelse att ta reda på det riktiga förhållandet kan ibland bedömas som ringa, om försäkringstagaren inte bort inse Om försäkringsbolaget inte skulle ha meddelat försäkring alls, är det fritt från ansvar. Skulle bolaget ha krävt högre premie, sätts ersättningen ned till det belopp som svarar mot den avtalade premien. Om försäkringsbolaget, skulle ha meddelat försäkring på andra villkor i övrigt, är ansvaret begränsat till. Med att försäkringsbolaget inte skulle ha meddelat försäkring avses att försäkringsbolaget inte skulle ha meddelat försäkring av den typ som avtalats, t.ex. livförsäkring för dödsfall. Den omständigheten att försäkringsbolaget eventuellt skulle ha varit berett att meddela en helt annan typ av försäkring t.ex. en olycksfallsförsäkring som möjligen också skulle ha kunnat omfatta det aktuella försäkringsfallet medför inte något ansvar för bolaget. Om bolaget däremot med riktiga upplysningar om den försäkrades hälsa skulle ha varit berett att meddela försäkring av den sökta typen men för ett lägre försäkringsbelopp, innebär bestämmelsen att försäkringsbolaget skall utge det lägre beloppet, i den mån den avtalade premien räcker till det. Det avgörande för bedömningen är alltså vilket beslut försäkringsbolaget skulle ha fattat om försäkringstagaren hade fullgjort sin upplysningsplikt enligt 1 §. Man får här också ta hänsyn till vad som skulle ha kommit fram vid de ytterligare utredningar bolaget skulle ha gjort om korrekta uppgifter hade lämnats. Om försäkringsbolaget skulle ha meddelat försäkring mot en högre premie, sätts försäkringsbeloppet ned i proportion till detta alltså pro rata. Hur stor nedsättningen blir beror på vilken metod för premieberäkningen som bolaget tillämpar. Om detta innehåller inte lagen några föreskrifter. Den närmare innebörden av regeln kommer sålunda att bestämmas genom villkoren. Om försäkringsbolaget skulle ha meddelat försäkring med något visst förbehåll, beror försäkringsskyddet av hur försäkringsfallet i så fall hade bedömts. Hade försäkringsskydd varit uteslutet enligt den tänkta försäkringen, eller hade ersättningen begränsats, kommer bolagets ansvar att förändras i enlighet härmed. Det ankommer på försäkringsbolaget att lägga fram den utredning som krävs för att visa att bolaget inte skulle ha meddelat försäkring om de rätta förhållandena varit kända eller då skulle ha meddelat försäkring bara på andra villkor. Angående återförsäkring hänvisas till kommentaren till 8 kap. 9 § andra stycket. Panthavare, förmånstagare eller förvärvare av försäkringen är inte skyddade mot invändningar från försäkringsbolaget om att upplysningsplikten åsidosatts, oavsett om de för sin del varit i god tro. Ett brott mot upplysningsplikten drabbar alltså som princip alla intressenter. Bestämmelsen innehåller den speciella skälighetsregel som gör det möjligt att i undantagsfall gå ifrån huvudregeln i paragrafens andra stycke. Huvudregeln får inte tillämpas i den mån det skulle leda till ett oskäligt resultat. Den omständigheten att försäkringstagaren eller hans efterlevande skulle råka i en svår ekonomisk situation om inte ersättning utgår kan 2003/04:150 12 kap. sällan ensam medföra att regeln skall användas. Detta kan ofta inträffa efter ett försäkringsfall. Det kan ändå förekomma fall där resultatet av huvudreglerna skulle framstå som oacceptabelt och detta undantagsvis även om situationen inte är sådan att sociala skäl direkt kan åberopas. sådant fall kan vara när ett ombuds uppträdande gett försäkringstagaren anledning att ta lätt på uppgiftslämnandet. Ett annat exempel är att det frågeformulär som försäkringstagaren fyllt i varit oklart eller på annat sätt otillfredsställande utformat och detta kan antas ha medverkat till att den oriktiga uppgiften har lämnats. En särskild fråga rör de fall då en försäkringstagare glömt att lämna eller av oaktsamhet lämnat en oriktig uppgift om sitt hälsotillstånd som avser en relativt alldaglig och inte särskilt allvarlig temporär sjukdom. kan det tänkas att också en sådan utelämnad eller oriktig uppgift skulle kunna anses innefatta en icke ringa oaktsamhet och vara av sådan art att den skulle ha föranlett försäk- ringsbolaget att inte meddela försäkring eller att göra det endast på andra I sådana fall bör det kunna komma i fråga att tillämpa den nu berörda skälighetsregeln om effekten av försäkringstagarens försummel- se inte framstår som rimlig i relation till försummelsens omfattning och karaktären av de uppgifter som försummelsen avsett. tänkas bli tillämplig då en underårig av obetänksamhet lämnar oriktiga uppgifter, liksom då någon som lider av psykisk störning bryter mot Oriktiga uppgifter går ut över den som annars skulle ha varit berättigad till försäkringsbeloppet, även om han själv är ovetande om oriktig- Denna princip, som motiveras av väsentliga försäkringsmässiga hänsyn, måste upprätthållas i de allra flesta fall. Men det kan förekomma speciella situationer där resultatet inte kan accepteras om det föreligger starka sociala skäl för att ge åtminstone ett visst försäkrings- Så kan vara fallet t.ex. om en make har tecknat och betalat en försäkring på den andra makens liv för att skydda sig själv och de gemensamma barnen i händelse av dödsfall och det sedan visar sig att den försäkrade har lämnat oriktiga uppgifter utan makens vetskap. 3 § Om försäkringsbolaget får kännedom om att upplysningsplikten har åsidosatts på det sätt som sägs i 2 § andra stycket, får bolaget säga upp försäkringen för upphörande eller ändring. Uppsägningen skall göras skriftligen och med tre månaders uppsägningstid, räknat från det att försäkringsbolaget avsände den. Skulle försäkringsbolaget, om upplysningsplikten hade fullgjorts, ha meddelat försäkring mot högre premie eller i övrigt på andra villkor än som avtalats, har försäkringstagaren rätt till fortsatt försäkring med det försäkringsbelopp som svarar mot den premie och de villkor i övrigt som avtalats. Begäran om fortsatt försäkring skall framställas före uppsägningstidens utgång. I uppsägningen skall anges under vilka förutsättningar en försäkringstagare enligt andra stycket har rätt till fortsatt försäkring. Saknas denna uppgift, får uppsägningen ingen verkan. (Jfr 13 kap. 3 § promemorian och 4 kap. 3 § PFL.) Paragrafen, vars andra och tredje stycken utformats i enlighet med Lagrådets förslag, gäller försäkringsbolagets rätt att säga upp eller ändra försäkringsavtalet efter en överträdelse av upplysningsplikten och försäk- ringstagarens rätt till fortsatt försäkring i vissa sådana fall. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. Paragrafen saknar motsvarighet FAL. Första och andra styckena Vid personförsäkring är det vanligt att oriktigheten av lämnade uppgifter upptäcks redan innan försäkringsfall inträffar, särskilt i samband med att försäkringstagaren ansöker om premiebefrielse. Vid sjukförsäkring upptäcks visserligen oriktigheterna oftast vid försäkringsfall, dvs. under ersättningsgrundande sjukperiod, men även då är det nödvändigt att ta ställning till avtalets framtida utformning. Förutsättningen för att paragrafen skall kunna tillämpas är att det har konstaterats ett relevant brott mot upplysningsplikten enligt 2 § andra stycket. Att försäkringsbolaget upptäcker en oriktig uppgift är alltså inte tillräckligt för uppsägning eller ändring av avtalet. Har uppgiften lämnats i god tro eller av bara ringa oaktsamhet, skall detta fortsätta att gälla i sin ursprungliga utformning. Av praktiska skäl har regeln i första stycket utformats så att försäkringsbolaget formellt har rätt att säga upp försäkringen för upphörande i samtliga fall. Enligt allmänna principer skall premie betalas för uppsägningstiden. Liksom i motsvarande fall vid skadeförsäkring skall uppsägningen ske skriftligen. Någon formell uppsägning behöver naturligtvis inte tillgripas om parterna kommer fram till en ny utformning av avtalet under hand. Om försäkringsbolaget inte skulle ha meddelat försäkring alls ifall upplysningsplikten hade fullgjorts, har bolaget rätt att säga upp försäkringen för upphörande. Om riktiga uppgifter däremot bara skulle ha föranlett en premiehöjning eller andra villkor i övrigt, har försäkringstagaren rätt till fortsatt försäkring, även om försäkringsbolaget säger upp försäkringen för upphörande. Detta förutsätter att han begär fortsatt försäkring före uppsägningstidens utgång och att han lämnar försäkringsbolaget de nya upplysningar försäkringsbolaget behöver för sin bedömning. Utformningen av den fortsatta försäkring som försäkringstagaren kan begära ansluter nära till vad som gäller enligt 2 §. Försäkringsbeloppet blir det som svarar mot den avtalade premien, varjämte försäkringen förses med de förbehåll som försäkringsbolaget skulle ha gjort om upplysningsplikten fullgjorts. Vid sjukförsäkring med periodisk ersättning anpassas försäkringsbeloppen till den försäkrades verkliga inkomstförhållanden, om uppgifterna om dessa visar sig felaktiga. Det skall på detta sätt inte ha någon avgörande betydelse om oriktigheten upptäcks före eller efter ett försäkringsfall. Rätten till fortsatt försäkring har betydelse för försäkringstagaren främst genom att försäkringsbolaget inte får ta hänsyn till sådan hälsoförsämring som kan ha drabbat den försäkrade efter det att den ursprungliga försäkringen tecknades. Uppsägningsfristen är räknat från det att uppsägningen avsändes från försäkringsbolaget, oavsett om uppsägningen avser upphörande eller ändring. fortsätter försäkringen att gälla i sin ursprungliga form men med de begränsningar som följer av 2 §. Man kan räkna med att parterna hinner komma 2003/04:150 12 kap. överens om hur försäkringen i fortsättningen skall vara utformad, om den inte skall upphöra helt. I många fall torde de möjliga alternativen vara klarlagda redan när försäkringsbolaget sänder ut sin uppsägning. ny överenskommelse nås , får i regel det gamla avtalet anses upphöra . skulle löpa ut medan förhandlingar fortfarande pågår, får det avgöras med ledning av allmänna avtalsrättsliga principer i förekommande fall kompletterade med 11 kap. 1 och 2 §§ i vad mån försäkringsbolaget på grund av vad som förekommit vid förhandlingarna bär något ansvar vid För att försäkringstagaren skall få klarhet om sitt rättsläge åläggs försäk- ringsbolaget att i den skriftliga uppsägningen erinra försäkringstagaren om reglerna i andra stycket om rätt till fortsatt försäkring. kunnat bilda sig en uppfattning om i vad mån rätt till fortsatt försäkring föreligger i det aktuella fallet, skall detta anges, liksom vad försäkrings- tagaren skall göra om han vill behålla försäkringen i förändrad form. Skulle försäkringsbolaget upptäcka att informationen i ett visst fall har försummats, får bolaget sända informationen i efterhand och räkna upp- sägningsfristen från det att kompletteringen avsändes. Saknas den föreskrivna informationen, får uppsägningen ingen verkan och detta även om t.ex. en domstol vid en senare bedömning skulle komma till att någon rätt till fortsatt försäkring faktiskt inte fanns. information fortsätter försäkringen att gälla, dock med ansvaret bestämt enligt 2 §. Försäkringsbolaget har rätt att få de kompletterande upplysningar det behöver om försäkringstagaren vill ha fortsatt försäkring. princip densamma som vid nyteckning, och de vanliga reglerna om upplysningsplikten blir tillämpliga. Upplysningsplikten åvilar inte bara försäkringstagaren utan även den försäkrade. 4 § Försäkringsbolaget får inte åberopa att upplysningsplikten har åsidosatts, om det då insåg eller borde ha insett att upplysningarna var oriktiga eller ofullständiga. Detsamma gäller om upplysningarna saknade eller senare har upphört att ha betydelse för avtalets innehåll. Vid livförsäkring för dödsfall får försäkringsbolaget åberopa att upplysningsplikten har åsidosatts, bara om dödsfallet har inträffat från det att upplysningarna lämnades eller om försäkringsbolaget har lämnat meddelande enligt 11 § . Första stycket första meningen och andra stycket gäller inte om den försäkrade har förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder. (Jfr 13 kap. 4 § promemorian och 4 kap. 4 § PFL.) Paragrafen, som utformats med beaktande av Lagrådets synpunkt, rör vissa inskränkningar i försäkringsbolagets rätt att åberopa brott mot upplysningsplikten. Första stycket har vid konsumentförsäkring en motsvarighet i 4 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.2. Första stycket har en motsvarighet i 9 § FAL. Det räcker enligt första meningen att försäkringsbolaget insett eller bort inse att lämnade uppgifter var oriktiga eller ofullständiga när upplysningsplikten åsidosatts. I allmänhet är detta när avtalet träffades. Om oriktiga uppgifter lämnades vid försäkringens utvidgning eller förnyelse eller när försäkringsbolaget begärde ekonomiska uppgifter , är det dock denna senare tidpunkt som är relevant. Det krävs alltså inte att försäkringsbolaget ägt eller bort äga kännedom om det rätta förhållandet. Det är tänkbart att försäkringstagaren lämnar en uppgift, exempelvis om sin ålder eller inkomst, som rimligen måste vara oriktig, men vad som är den rätta uppgiften är oklart. Om försäkringsbolaget då meddelar försäkring på grundval av uppgiften, kan det inte åberopa att den är felaktig, även om det inte känt till vad som i själva verket gällde. Regeln i andra meningen behandlar till en början situationen när det förhållande som den oriktiga uppgiften avsåg saknade betydelse för försäkringsbolaget redan när upplysningsplikten eftersattes.