prop · GR0356 · 2004-01-21 00:00:00 — Regeringens proposition 2003/04:56 konvention och rekommendation om arbetarskydd i lantbruket m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner den av Internationella arbetskonferensen antagna konventionen (nr 184) om arbetar- skydd i lantbruket. I samband härmed informeras även om den av konferensen antagna rekommendationen (nr 192) i samma ämne. I propositionen lämnar regeringen även en redogörelse för konvention (nr 183) och rekommendation (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd i enlighet med vad som föreskrivs i stadga. Regeringen anser att inte bör tillträda konventionen nr 183. I propositionen informeras slutligen om återkallandet av fem . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Ärendet och dess beredning............................................................... Konventionen (nr 183) och rekommendationen (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd......................................................... 3.2Konventionens och rekommendationens huvudsakliga Konventionen (nr 184) och rekommendationen (nr 192) om arbetarskydd i lantbruket ................................................................. 4.2Konventionens och rekommendationens huvudsakliga Godkännande av konventionen......................................... Återkallandet av fem ......................................... Bilaga 1 konvention (nr 183) om skydd vid havandeskap rekommendation (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd................................................... konvention (nr 184) om arbetarskydd i lantbruket...... rekommendation (nr 192) om arbetarskydd i Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... Regeringen föreslår att godkänner (nr 184) om arbetarskydd i lantbruket. 2 Ärendet och dess beredning Genom sin anslutning till inträdde som medlem av Internationella arbetsorganisationen (). beslutande församling Internationella arbetskonferensen sammanträder i regel en gång . kan enligt artikel 19 i organisationens stadga beträffande förslag, som förts upp på mötets dagordning, besluta antingen om en internationell konvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller om en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som en ratificerad konvention har. Om beslutet är av mindre räckvidd eller huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formen av en resolution. I några få principiellt viktiga frågor har beslut fattats om en deklaration. efter att konferensens session avslutats skall varje medlemsstat förelägga landets lagstiftande församling antagna kon- ventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Varje medlemsstat har vidare skyldighet att underrätta Internationella arbetsbyråns generaldirektör om de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla denna förpliktelse samt om vilka åtgärder som i övrigt har vid- tagits. Internationella arbetskonferensens åttioåttonde möte, som hölls i den 30 maj15 , antog en konvention (nr 183) och en rekommendation (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd. Konventionen antogs med röstsiffrorna 304 för, 22 emot och 116 ned- lagda. Rekommendationen antogs med 315 röster för, 16 emot och 108 nedlagda. Av de svenska ombuden röstade regerings- och arbetstagar- representanterna för såväl konventionen som rekommendationen medan arbetsgivarrepresentanten avstod i båda fallen. Konferensen beslöt även enhälligt att återkalla fem konventioner, som inte erhållit tillräckligt antal ratifikationer för att träda i kraft. Internationella arbetskonferensens åttionionde möte, som hölls i , antog en konvention (nr 184) och en rekommendation (nr 192) om arbetarskydd i lantbruket. Konventionen antogs med 402 röster för, 2 emot och 41 nedlagda. Rekommendationen antogs med 418 röster för, ingen emot och 33 nedlagda. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings- som arbetsgivar- och arbetstagar- representanterna för båda instrumenten. Texterna på engelska och svenska till de fyra antagna instrumenten finns i bilagorna 14. Konventionen nr 183 och rekommendationen nr 191 samt konventio- nen nr 184 och rekommendationen nr 192 har, enligt bestämmelserna i (nr 144) om samråd på trepartsbasis för att främja genomförandet av normer, remitterats till , som i sin tur inhämtat yttranden från i respektive fråga berörda myndigheter och organisationer. Sammanställningar av remissyttrandena finns att tillgå i Närings- departementet (dnr N2000/6590/ARM resp. N2001/8808/ARM). 3 Konventionen (nr 183) och rekommenda- Prop. 2003/04:56 tionen (nr 191) om skydd vid havandeskap Arbetande kvinnors särskilda behov av skydd vid havandeskap och barnsbörd var en fråga som uppmärksammades av Internationella arbets- organisationen () redan vid den första Internationella arbetskonferen- sen . Konferensen antog då konventionen (nr 3) om kvinnors arbete före och efter barnsbörd. antog konferensen en reviderad konvention (nr 103) och en kompletterande rekommendation (nr 95) om skydd vid havandeskap och barnsbörd. De tre instrumenten anmäldes för i propositionen 1921:361 och propositionen 1953:73. I fler än 120 länder runt om i världen finns lagbestämmelser om betald moderskapsledighet och vårdförmåner samt om anställningsskydd för gravida kvinnor. Det kan konstateras att de nämnda ILO-instrumenten har varit vägledande för många regeringar vid utarbetandet av lag- stiftningen i fråga. Dock har de båda konventionerna ratificerats i ringa omfattning konventionen nr 103 av 40 länder och konventionen nr 3 av ytterligare 17 länder. Trots att de nordiska länderna i bakgrunds- rapport framhålls som de mest avancerade när det gäller skydd för gravida kvinnor och föräldraledighet har inte något nordiskt land ratifice- rat någondera av de två konventionerna. Ett skäl har varit att konventio- nerna ställer ovillkorliga och mycket detaljerade krav på tillämpningen av det skydd som föreskrivs, vilket även bidragit till att instrumenten ter sig föga moderna. proposition angavs som hinder för att ratificera konventionen nr 103 bl.a. dess föreskrifter om en obligatorisk ledighets- period efter nedkomsten av minst och dess vittgående regler om ersättning samt hälso- och sjukvårdsförmåner för ledig- heten samt om ledighet för amning. beslöt att föra upp ämnet Revidering av konvention (nr 103) och rekommendation (nr 95) om skydd vid havandeskap och barnsbörd på dagordningen Internationella arbetskonferens i syfte att hålla en första diskussion och anta nya instrument i ämnet, att revidera eller ersätta instrument. Efter avslutad utskottsbehandling antog Internationella arbets- konferensen konventionen (nr 183) och rekommendationen (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd med de i avsnitt 2 angivna röstsiffrorna. 3.2Konventionens och rekommendationens huvud- sakliga innehåll Konventionen hänvisar inledningsvis till bl.a. Allmänna för- om de mänskliga rättigheterna, FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, FN:s konvention om barnets Prop. 2003/04:56 rättigheter, deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet och dess uppföljning, antagen 1998, samt till konven- tion (nr 156) om arbetstagare med familjeansvar. I inledningen konstate- ras att det är angeläget att revidera konvention (nr 103) och rekommendation (nr 95) om skydd vid havandeskap och barnsbörd för att ytterligare främja jämställdhet för alla kvinnor i arbetskraften samt moderns och barnets hälsa och säkerhet. Konventionens operativa del omfattar tolv artiklar. Konventionen skall tillämpas på alla kvinnliga arbetstagare, inklusive dem som är sysselsatta i atypiska former av beroende verksamhet (art. 2.1). Dock medges undantag för begränsade kategorier av arbetstagare när tillämpningen på dessa kategorier skulle förorsaka betydande problem (art. 2.2). Varje ratificerande medlemsstat åläggs att vidta åtgärder så att gravida eller ammande kvinnor inte är tvungna att utföra arbete som av behörig myndighet fastställts vara skadligt för moderns eller barnets hälsa, eller när en betydande risk bedöms föreligga för moderns eller barnets hälsa (art. 3). Varje kvinna skall ha rätt till mammaledighet på grund av barns födelse (art. 4.1). Denna ledighet skall inkludera en obligatorisk mammaledighet efter nedkomsten , såvida inte annan överenskommelse träffas på nationell nivå mellan regeringen och arbetsgivarnas och arbetstagarnas representativa organi- sationer (art. 4.4). Om nedkomsten inträffar senare än beräknat skall den del av ledigheten som tas ut före födseln förlängas utan att den obliga- toriska ledigheten efter nedkomsten reduceras (art. 4.5). Före eller efter mammaledigheten skall ytterligare ledighet beviljas vid sjukdom, komplikationer eller risk för komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten (art. 5). Kvinnor som är borta från arbetet på grund av mammaledighet eller sjukdom eller komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten skall erhålla kontanta förmåner (art 6.1). De kontanta förmånerna skall vara på en nivå som tillförsäkrar att kvinnan kan upprätthålla god hälsa och en lämplig levnadsstandard för sig och sitt barn (art. 6.2). Förmåner under mammaledighet får, om de grundas på tidigare inkomster, inte understiga två tredjedelar av kvinnans tidigare inkomster eller sådan del av dessa inkomster som utgör grund för beräkningen av förmåner (art. 6.3). När en kvinna inte uppfyller villkoren för kontanta förmåner, skall hon ha rätt till tillräckligt stöd från det sociala trygghetssystemet (art. 6.6). Hälso- och sjukvårdsförmåner skall ges kvinnan och hennes barn och omfatta vård före födseln, vid förlossning och efter födseln, liksom nödvändig sjukhusvård (art. 6.7). För att värna kvinnors situation på arbetsmarknaden skall förmåner under mammaledighet och vid sjukdom eller komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten ges inom ramen för en obligatorisk social- försäkring eller bestridas av allmänna medel. Med vissa förbehåll skall en arbetsgivare inte individuellt vara ansvarig för de direkta kostnaderna för någon sådan kontant förmån till en anställd kvinna (art. 6.8). I en medlemsstat vars ekonomiska och sociala trygghetssystem är otill- räckligt utvecklade kan kontanta förmåner ges med ett belopp som inte understiger det belopp som betalas vid sjukdom (art. 7). Det skall vara förbjudet för en arbetsgivare att säga upp en kvinna under hennes graviditet eller mammaledighet eller ledighet på grund av sjukdom eller komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten eller under en, nationellt fastställd, period efter hennes återgång till arbetet utom av skäl som saknar samband med havandeskapet eller barnets födelse och konsekvenser därav eller vården av barnet. Det skall åligga arbetsgivaren att bevisa att skälen för avskedande inte har sam- band med havandeskapet eller nedkomsten och konsekvenser därav eller vården av barnet (art. 8.1). En kvinna skall ha rätt att återgå till samma anställning eller en likvärdig anställning med samma lön då hennes mammaledighet upphör (art. 8.2). Varje medlemsstat skall vidta lämpliga åtgärder för att garantera att graviditet eller barnsbörd inte medför diskriminering i anställningen, och inte heller vid tillträde till anställning (art. 9.1). Sådana åtgärder skall inkludera ett förbud att kräva graviditetstest eller ett intyg om ett sådant test när en kvinna söker anställning utom i fråga om arbete som antingen är förbjudet eller för vilket restriktion råder för gravida eller ammande kvinnor, eller där en konstaterad eller betydande risk finns för kvinnans och barnets hälsa (art. 9.2). En kvinna skall ha rätt till en eller flera dagliga pauser eller en daglig minskning av arbetstiden för att amma sitt barn (art 10.1). Dessa pauser eller minskningen av den dagliga arbetstiden skall räknas som arbetstid och ersättas som sådan (art. 10.2). Konventionen skall genomföras genom lagar eller föreskrifter, utom i den mån den genomförs på annat sätt såsom genom kollektivavtal, skiljedomsförfarande, domstolsbeslut eller på annat sätt i överens- stämmelse med nationell praxis (art.12). Rekommendationen innehåller bl.a. förslag att förlänga mamma- ledigheten och att mammaledigheten förlängs i händelse av flerbarnsbörd. Kvinnan bör ha rätt att fritt välja den tidpunkt, före eller efter barnets födelse, vid vilken hon utnyttjar den del av mammaledigheten som inte är obligatorisk. Förmånerna vid mammaledighet eller vid sjukdom eller komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten bör enligt rekommendationen höjas till ett belopp som fullt motsvarar kvinnans tidigare inkomster eller sådan del av dessa inkomster som utgör grund vid beräkningen av förmåner. Rekommendationen innehåller närmare anvisningar om de hälso- och sjukvårdsförmåner som bör ges. Den anger åtgärder som bör vidtas för att tillhandahålla alternativ till sådant arbete som kan vara skadligt för moderns eller barnets hälsa. Den innehåller förslag om inrättandet av lokaler där amning kan ske under lämpliga hygieniska förhållanden på eller nära arbetsplatsen. Slutligen innehåller rekommendationen ett avsnitt om annan ledighet för vård av barn. I händelse av moderns död före utgången av den mammaledighet som ges efter barnets födelse bör fadern till barnet ha rätt till ledighet från sin anställning som motsvarar den återstående delen av mammaledigheten. I händelse av moderns sjukdom eller sjukhusvistelse efter nedkomsten och före utgången av den ledighet som ges efter barnets födelse, och då modern inte kan vårda barnet, bör Prop. 2003/04:56 fadern till barnet ha rätt till ledighet från sin anställning som motsvarar den återstående delen av mammaledigheten för att vårda barnet. Modern eller fadern till barnet bör ha rätt till föräldraledighet från anställningen efter utgången av mammaledigheten. När det finns nationella regler om adoption bör adoptivföräldrar ha tillgång till det skyddssystem som erbjuds i konventionen, i synnerhet beträffande ledighet, förmåner och anställningsskydd. Regeringens bedömning: bör inte tillträda konventionen (nr 183) om skydd vid havandeskap och barnsbörd. : Konventionen (nr 183) (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd har remitterats till , som i sin tur har inhämtat yttranden från Kammarrätten i , , , Juridiska fakultetsnämnden vid , Arbetarskyddsstyrelsen (nu ), , Jämställdhetsombuds- mannen (JämO), (SAF; nu Föreningen ), , , (LO), (), Akademikers () och och Barnhälsovård vid i (IMCH). har vid sin granskning av konventionens förhållande till svensk lagstiftning funnit att vissa konventionsbestämmelser kan sakna full motsvarighet i det svenska regelverket. I avvaktan på ett klarläggande finner kommittén att inte bör ratificera Remissinstanserna: Bland remissinstanserna råder delade meningar i frågan om ratificering av konventionen. mellan konventionen och svensk rätt som innebär ratifikationshinder. JämO, och bedömer att det svenska regelverket i stort uppfyller de krav som uppställs i IMCH anser att uppfyller artiklar på ett tillfredsställande sätt. bedömer att konventionens krav inte strider mot eller kräver komplettering av hälso- och sjukvårdslagstiftningen och att Arbetarskyddsstyrelsen konstaterar att konventionens artikel 3 om hälsoskydd uppfylls genom föreskrifterna om Gravida och ammande arbetstagare (1994:32). , , och finner inte några hinder för en svensk ratifikation av konventionen. Flera remissinstanser, vid Universitet, JämO och SAF, har pekat på problem med definition av arbetstagarbegreppet med anledning av konventionstextens formulering atypiska former av beroende verksamhet. Universitet, SAF, , och har påtalat att svensk lagstiftning saknar bestämmelse om sex veckors Skälen för regeringens bedömning: Konventionens krav uppfylls i stort sett genom bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), socialtjänstlagen (1980:620), lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS), föräldra- ledighetslagen (1995:584) (FL), jämställdhetslagen (1991:433) (JämL) och genom Arbetarkyddsstyrelsens kungörelse (AFS 1994:32) med före- skrifter om gravida och ammande arbetstagare. Regeringen konstaterar att har ett regelverk som i huvudsak vida överträffar konventionens krav. En ratifikation av konventionen för- utsätter emellertid att varje enskild detaljbestämmelse har sin mot- svarighet i svenska förhållanden. Artikel 2.1 i konventionen ålägger varje medlemsstat som ratificerar konventionen att tillämpa den på alla kvinnliga arbetstagare, inklusive dem som är sysselsatta i atypiska former av beroende verksamhet. Regeringen finner i likhet med att begreppets innebörd närmare behöver utredas. Tillämpningsområdet för den svenska arbets- rätten bestäms av arbetstagarbegreppet. Bedömningen nedan av de olika artiklarna i konventionen utgår från arbetstagarbegreppet såsom det utformats i svensk rätt. Huruvida en utvidgning till nya grupper leder fram till att svensk rätt inte på någon punkt uppfyller konventionen är Enligt artikel 3 skall en gravid eller ammande kvinna inte vara tvungen att utföra arbete som är skadligt för hennes eller barnets hälsa, eller när en betydande risk bedöms föreligga för moderns eller barnets hälsa. anledning av rådets direktiv /85/EEG om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, har fött barn eller ammar1, som genomförts bl.a. genom Arbetar- skyddsstyrelsens kungörelse (AFS 1994:32) med föreskrifter om gravida och ammande arbetstagare, uppfylls konventionens krav om skydd för såväl moderns som barnets hälsa. Enligt 3 kap 9 § AFL har en kvinna rätt till havandeskapspenning om havandeskapet satt ned hennes förmåga att utföra påfrestande arbetsuppgifter och hon inte kan omplaceras till mindre ansträngande arbete enligt 19 § FL. Enligt 3 kap 9 § AFL har en kvinna även rätt till havandeskapspenning om hon inte får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grund av en föreskrift om förbud mot arbete under havandeskap, som har meddelats med stöd av 4 kap 6 § arbetsmiljölagen (1977:1160), om hon inte kan omplaceras till annat arbete enligt 18 § FL. Svensk rätt uppfyller konventionens krav i dessa delar. Artikel 4.1 innehåller krav om minst 14 veckors mammaledighet. Konventionens krav är uppfyllt genom 4 § FL som ger rätt till hel mammaledighet i samband med barns födelse under en sammanhängande tid av minst före den beräknade tidpunkten för förlossningen och efter förlossningen. För rätt till mammaledighet enligt 4 § 1 EGT L 348, 28.11.1992, s. 1, Celex 39220085. FL krävs inte att arbetstagaren skall ha varit anställd hos arbetsgivaren (kvalifikationstid). Artikel 4.4 innehåller krav om obligatorisk mammaledighet efter förlossningen . Med anledning av rådets direktiv /85/EEG införde två veckors obligatorisk mammaledighet fr.o.m. genom ett tillägg i 4 § FL (prop. 1999/2000:87). Om kvinnan inte är ledig på annan grund, t.ex. semester, skall av mammaledigheten vara obligatoriska före eller efter förlossningen. Obligatorisk föräldraledighet är främmande för svensk rätt. Det svenska systemet bygger på föräldrarnas lagstiftade rättighet att vara lediga för vård av barn. Denna rätt är sammankopplad med arbetsgivarens skyldighet att tillgodose arbetstagarens önskemål om sådan ledighet. Att ytterligare utvidga den obligatoriska mamma- ledigheten står inte i överensstämmelse med den inriktning svensk rätt har på området. Svensk rätt uppfyller således inte konventionens krav avseende obligatorisk mammaledighet. Regeringen har emellertid uppmärksammat den möjlighet som konventionen anvisar för staten och arbetsgivarnas och arbetstagarnas representativa organisationer att träffa annan överenskommelse och därmed tillgodose konventionen. Någon sådan överenskommelse finns inte . Artikel 5 föreskriver att ytterligare ledighet skall beviljas före eller efter mammaledigheten vid sjukdom, komplikationer eller risk för komplikationer till följd av graviditeten eller nedkomsten. Genom de ersättningsmöjligheter som finns inom AFL med sjukpenning, havandeskapspenning och föräldrapenning samt rätt till ledighet enligt FL uppfylls kraven i konventionen i denna del. Artikel 6.2 innehåller krav om att kontanta förmåner till följd av mammaledighet skall fastställas på en nivå som tillförsäkrar att kvinnan kan försörja sig och sitt barn vid god hälsa och vid en lämplig levnadsstandard. Föräldrapenning innefattar enligt 4 kap 6 § AFL en grundnivå om per dag fr.o.m. . I tillägg till detta finns det yttersta skyddsnät som försörjningsstöd utgör. Det får därför antas att svensk rätt uppfyller konventionens krav om kontanta förmåner. Artikel 6.3 föreskriver att när de kontanta förmånerna till följd av mammaledighet baserar sig på tidigare inkomster, skall förmånen inte understiga två tredjedelar av kvinnans tidigare inkomster eller sådan del av dessa som utgör underlag vid beräkningen av förmånen. Föräldrapenning med anledning av ett barns födelse ges enligt 4 kap AFL om föräldrapenningförmåner med högst sammanlagt för föräldrarna. Av ersätts 90 med per dag (lägstanivå), lika för alla. Resterande ersätts av den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI). på sjukpenningnivå finns ett särskilt kvalifikationsvillkor. För krävs att föräldern under minst före barnets födelse har varit försäkrad för en sjukpenning över lägstanivån (per dag). För resterande enligt sjukpenningnivå finns inget sådant kvalifikationskrav. Som lägst ges alltid grundnivå för , per dag. Ersättning enligt sjukpenningnivå ersätts upp till 7,5 prisbasbelopp . Detta kan innebära att kvinnor med inkomster överstigande det s.k. taket inte får ersättning med två tredjedelar av tidigare inkomst. Med hänvisning till utformningen av konventionstexten får antas att begränsningen av förmånen genom taket medges enligt konventionen. Det får därför förutsättas att svensk rätt uppfyller konventionens krav i dessa delar. När andra metoder används för att fastställa kontanta förmåner skall förmånsbeloppet enligt artikel 6.4 vara jämförbart med det genomsnittliga belopp som blir följden av tillämpning av artikel 6.3. Till de föräldrar, som varken har sjukpenninggrundande inkomst eller uppfyller det särskilda kvalifikationsvillkoret inom föräldrapenningen, ges som lägst ersättning motsvarande grundnivån om per dag. Det synes tveksamt om svensk rätt uppfyller konventionens krav i denna del. Artikel 6.5 innehåller krav på att medlemsstaten säkerställer att en stor majoritet av de kvinnor som omfattas av konventionen kan uppfylla villkoren för att vara berättigade till kontanta förmåner. fick cirka 275 000 kvinnor föräldrapenning i . Av dessa fick cirka 230 000 ersättning motsvarande inkomstbortfall (SGI), vilket utgör av de kvinnor som fick föräldrapenning . Konventionens krav uppfylls i denna del genom att en betydande majoritet av kvinnorna erhåller föräldrapenning motsvarande SGI samt att alla kvinnor som bor i landet har rätt till den s.k. grundnivån om per dag. Artikel 6.6 innehåller en särskild skyddsregel för kvinnor som inte uppfyller villkoren för att vara berättigade till kontanta förmåner. En kvinna skall ha rätt till tillräckligt stöd från det sociala trygghetssystemet, med förbehåll för den behovsprövning som krävs för sådant bistånd. En sådan yttersta skyddsregel får anses finnas genom rätten till försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen. Därutöver finns den generella rätten till föräldrapenning enligt grundnivån om per dag. Det får därför antas att svensk rätt uppfyller konventionens krav i denna del. Artikel 6.7 innehåller krav om att hälso- och sjukvårdsförmåner skall ges till kvinnan och hennes barn och omfatta vård före födseln, vid förlossning och efter födseln, liksom nödvändig sjukhusvård. Hälso- och sjukvårdsförmåner ges till kvinnor bosatta i . Svensk rätt uppfyller konventionens krav i denna del.