prop · GR0379 · 2004-03-05 00:00:00 — Detta förhållande kan vara till nackdel för svensk rederinäring. Vid en olycka med ett fartyg vars redare är svensk i ett land som bara är bundet av begränsningskonvention skulle nämligen upprättandet av en begräns- ningsfond i det landet inte skydda den svenska redaren mot säkerhets- åtgärder som söks i eller någon annan stat som bara är ansluten till ändringsprotokoll. Det kan dock noteras att motsvarande förhållande i princip gäller i fråga om begränsningsfonder som upprättas i någon av alla de stater som inte är parter begränsningskonvention. De skäl som har anförts för att tills vidare bör stå kvar som part begränsningskonvention grundar sig på intresset av att regelsystemet skall vara fördelaktigt för svensk rederinäring. motsättning till detta intresse står intresset hos passagerare och andra skadelidande. De höjda begränsningsbeloppen ändrings- protokoll, möjligheten att genom nationella bestämmelser införa ännu högre begränsningsbelopp eller obegränsat ansvar för skador som drabbat passagerare och deras anhöriga samt det förenklade ändrings- förfarandet för begränsningsbeloppen förbättrar förutsättningarna för att de skadelidande får full kompensation för sina skador i händelse av en sjöolycka. Till detta kommer den anpassning till nya internationella regler som skett genom möjligheten att från globalbegränsningsreglerna undanta fordringar med anledning av HNS-skador. Denna möjlighet kan förväntas bli betydelsefull vid ett eventuellt svenskt tillträde till HNS- konventionen, bland annat från miljö- och personskadesynpunkt. Regeringen anser efter en samlad bedömning av skälen för och emot att inte som förespråkats av ett par remissinstanser bör avvakta med en uppsägning av begränsningskonvention utan i stället säga upp konventionen i samband med att ändringsprotokollet tillträds. Även om någon nordisk enighet inte kunnat uppnås i uppsägningsfrågan har uppsägning och förestående uppsägning av konventionen naturligtvis betydelse för regeringens bedömning. Det viktigaste skälet för en snar uppsägning av konventionen är emellertid enligt regeringen det förhållandet att , så länge bundenheten av begränsningskonvention kvarstår, av folkrättsliga skäl är skyldigt att tillämpa de lägre begränsningsbeloppen i den konventionen i förhållande till stater som alltjämt står kvar i konventionen men inte har tillträtt ändringsprotokollet. Detta är till nackdel för passagerare och andra skadelidande i . Frigör sig års begräns- ningskonvention kan de nya, modernare reglerna som är till fördel för de skadelidande tillämpas fullt ut. En stat som säger upp begränsningskonvention har vissa möjligheter att bestämma när uppsägningen skall få verkan. En uppsägning träder nämligen i kraft i den månad som följer på utgången av efter den dag då uppsägningsinstrumentet deponerades eller vid den senare tidpunkt som anges i uppsägningen. Möjligheten att vid uppsägningen själv bestämma uppsägningen skall träda i kraft kan utnyttjas för att undvika att ett konventionslöst tillstånd uppstår. , liksom och , har utformat sin uppsägning av begränsnings- konvention så att uppsägningen får verkan i den månad som följer på utgången av efter den dag då uppsägningsinstrumentet deponerades eller, om det sker senare, då ändringsprotokoll träder i kraft. Detta innebär att uppsägning kommer att träda i kraft först då ändringsprotokollet träder i kraft. Om säger upp begränsningskonvention som ändringsprotokoll ratificeras finns emellertid för svensk del inget behov av att göra på samma sätt. Ändringsprotokollet kommer nämligen i så fall att träda i kraft för efter ratifikationen, medan bundenhet vid begränsnings- konvention upphör tidigast omkring efter uppsägningen. kommer alltså inte att befinna sig i ett konventions- löst tillstånd. Regeringen finner mot bakgrund av det nu anförda att vid Prop. 2003/04:79 tillträdet till ändringsprotokoll bör säga upp begränsningskonvention för att upphöra att gälla efter den ordinarie uppsägningstiden och föreslår att godkänner uppsägningen. Härigenom kan det inte helt undvikas att ett dubbelspårigt ansvars- system gäller , men den dubbla konventionsbindningen blir förhållandevis kortvarig. Följderna av den dubbla konventionsbindningen behandlas i avsnitt 8.2. 8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas att bestämma tid- punkten då lagändringarna skall träda i kraft. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (Ds 1997:61 I en kompletterande promemoria som upprättats i ärendet (promemorian Ändrade regler om begränsning av redares m.fl. ansvar, daterad ) behandlas dels frågan om en överens- kommelse mellan , , och om att tillämpa de nya reglerna på redare från de nordiska länderna års ändringsprotokoll träder i kraft, dels frågan om de nya reglerna bör sättas i kraft för svenska redare innan ändringsprotokollet träder i kraft för det fall en överenskommelse inte skulle komma till stånd. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot att regeringen får bestämma när lagändringarna skall träda i kraft. Flera remissinstanser har framhållit vikten av att ikraftträdandet av de nya reglerna i de nordiska länderna samordnas så att enhetliga regler i största möjliga utsträckning gäller i . Remissutfallet på den kompletterande promemorian är splittrat. De frågor som behandlas i promemorian har dock med hänsyn till händelse- utvecklingen förlorat sin aktualitet. Regeringen finner därför inte anledning att här redovisa remissynpunkterna i den delen. Skälen för regeringens förslag: Som regeringen tidigare anfört skedde det tionde tillträdet till ändringsprotokollet . Ändringsprotokollet träder därför i kraft internationellt . För en stat som tillträder protokollet efter det att förutsättningarna för ett ikraftträdande har uppfyllts träder det i kraft efter tillträdet. I promemorian anförs att övervägande skäl talar för att för sin del sätter de nya reglerna i kraft i förhållande till länder som inte är bundna av begränsningskonvention. Det anges dock att det kan uppkomma situationer där vissa skäl ändå kan tala för en kortare fördröjning, exempelvis om 1996 års ändringsprotokoll kan förväntas träda i kraft endast efter ett möjligt ikraftträdande i av de nya reglerna på det sätt som övervägts. Det skulle då enligt promemorian kunna övervägas att för den nordiska rättslikhetens skull dröja något för att få ett gemensamt nordiskt ikraftträdande. I syfte att uppnå ett nordiskt ikraftträdande av de nya Prop. 2003/04:79 reglerna har överläggningar hållits mellan de nordiska länderna. Överläggningarna har bland annat rört frågan om att genom ett särskilt avtal mellan , , och tillämpa de nya reglerna gentemot redare som är hemmahörande i något av dessa länder innan ändringsprotokollet träder i kraft. Något sådant avtal har emellertid inte kunnat åstadkommas och frågan är utagerad. I har lagändringarna satts i kraft per i den omfattning som det inte strider mot internationella för- pliktelser. har inte satt lagändringarna i kraft . Bestämmelsen om ikraftträdande är utformad på så sätt att lagändringarna genom en förordning kan sättas i kraft mellan och vissa stater före ikraftträdandet av ändringsprotokoll. Avsikten med bestäm- melsen är att man i skall kunna sätta de nya reglerna i kraft för såväl redare från stater som inte är parter till begränsnings- konvention som redare hemmahörande i . Enligt uppgift planerar man emellertid i att sätta de nya reglerna i kraft med ändringsprotokollets ikraftträdande, det vill säga . I har däremot lagändringarna redan satts i kraft för såväl redare från stater som inte är parter begränsningskonvention som redare hemmahörande i . Lagändringarna har satts i kraft i två omgångar: för den förstnämnda kategorin redare och för norska redare (se Ot prp nr 12 [2000-2001]). De nordiska överläggningarna har alltså inte lett till ett nordiskt ikraftträdande. har under dessa överläggningar före- språkat att de nya reglerna skall sättas i kraft nationellt innan ändrings- protokollet träder i kraft. Denna ståndpunkt har grundat sig på ett antagande om en viss tidsåtgång innan protokollet träder i kraft. Händelseutvecklingen har emellertid lett till ett annor- lunda läge. Det står nu klart att protokollet kommer att bli bindande för efter ratifikation. Med hänsyn till denna förhållandevis korta tidsperiod är det knappast meningsfullt att sätta de nya reglerna i kraft i någon omfattning redan innan protokollet blir bindande för . Regeringen föreslår med hänsyn till det anförda att den bemyndigas att sätta lagändringarna i kraft regeringen bestämmer. Med ett sådant bemyndigande kommer regeringen att sätta lagändringarna i kraft då ändringsprotokollet blir bindande för , det vill säga efter ratifikation av protokollet. Regeringens förslag: Äldre föreskrifter skall tillämpas i fall då den händelse som ansvarigheten grundas på har inträffat före ikraft- trädandet av de nya reglerna. Så länge är bundet av begränsningskonvention skall äldre föreskrifter tillämpas om den som begär ansvarsbegräns- ning har sitt stadigvarande hemvist eller sin huvudsakliga rörelse i en stat som är bunden av begränsningskonvention men inte av Med avseende fram till dess att bundenhet vid begränsningskonvention upphör, införs dessutom särskilda övergångsbestämmelser om rättsverkningarna av en begränsningsfond som upprättats i eller utomlands i enlighet med 1976 års Promemorians förslag: Äldre föreskrifter skall tillämpas i fall då den händelse som ansvarigheten grundas på har inträffat före ikraftträdandet av de nya reglerna. Så länge är bundet av begränsningskonvention skall äldre föreskrifter tillämpas i fråga om fartyg som är registrerade i en främmande stat vilken är bunden av den konventionen men inte av 1996 Dessa bestämmelser skall också tillämpas i fråga om fartyg som är registrerade i , så länge inte är bundet av ändringsprotokollet (Ds 1997:61 s. 10). Remissinstanserna: Av remissinstanserna har endast yttrat sig särskilt över promemorians förslag till övergångsbestämmelser. Hovrätten har ifrågasatt om det är korrekt att knyta tillämpningen av respektive ansvarssystem enbart till fartygets registrering. förordat att de nuvarande bestämmelserna i övergångsperioden i stället tillämpas på personer som är berättigade till ansvarsbegränsning och som har anknytning till en stat som är bunden av begränsnings- konvention men inte av ändringsprotokoll. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 9.3 ändrings- protokoll framgår att de nya reglerna endast skall tillämpas på fordringar för händelser som inträffat efter ikraftträdandet för varje stat av proto- De nya reglerna skall alltså inte ha retroaktiv verkan. denna bestämmelse föreslår regeringen, i likhet med promemorian, att äldre föreskrifter skall tillämpas i fall då den händelse som ansvarigheten grundas på har inträffat före ikraftträdandet av de nya reglerna. Regeringen har föreslagit att ratificerar ändrings- protokoll och i samband därmed säger upp begränsnings- konvention (se avsnitt 6.1 och 7). En uppsägning av denna konvention träder emellertid inte i kraft förrän tidigast i den månad som följer på utgången av efter den dag då uppsägningsinstrumentet Eftersom ändringsprotokollet träder i kraft för efter ratifikationen, innebär detta att under en kort övergångsperiod på omkring kommer att vara bundet av båda överenskommelserna. Den dubbla konventionsbindningen kräver särskilda övergångsbestämmelser, som anger i vilka fall äldre föreskrifter skall tillämpas även efter ikraftträdandet av de nya föreskrifterna. Avsikten är som framgått i avsnitt 7 att en stat skall kunna vara part i såväl begränsningskonvention som ändringsprotokoll. Den dubbla konventionsbindning som då uppkommer medför emellertid en del problem som rör förhållandet mellan de båda överenskommelserna respektive förhållandet mellan stater som i olika utsträckning är parter i överenskommelserna. I ändringsprotokollet finns bestämmelser i artikel 9 som i viss utsträckning reglerar dessa frågor. Någon fullständig reglering av de situationer som kan uppkomma tillhandahålls emellertid inte genom ändringsprotokollet. I vilka fall som äldre föreskrifter skall tillämpas kan med utgångspunkt i artikel 15 begränsningskonvention i princip bestämmas med hänsyn till antingen var det aktuella fartyget är registrerat eller var den eller de personer som åberopar ansvarsbegränsning är hemmahörande. Frågan är om den avgörande faktorn bör vara fartygets registrering eller de ifrågavarande personernas anknytning. Vid övervägandet av denna fråga bör det beaktas att en bärgare har samma rätt som en redare att begränsa sin ansvarighet enligt begräns- ningsreglerna. Bärgare utför ibland sitt arbete utan att använda sig av fartyg. I sådana fall ger en övergångsbestämmelse som knyter an till fartygets registrering inte någon vägledning. Regeringen delar därför uppfattning att fartygets registrering inte bör användas som kriterium vid bestämmandet av vilket regelsystem som skall tillämpas. I stället bör det fästas avgörande vikt vid i vilken stat som den eller de personer som åberopar ansvarsbegränsning är hemmahörande. Detta alternativ har också valts i , och . Med hänsyn till det nu anförda föreslår regeringen, med avvikelse från promemorians förslag, att äldre föreskrifter skall tillämpas när den som begär ansvarsbegränsning har sitt stadigvarande hemvist eller sin huvud- sakliga rörelse i en stat som är bunden av begränsnings- konvention men inte av ändringsprotokoll, så länge är bundet av begränsningskonventionen. Under de överläggningar som ägt rum mellan de nordiska länderna har det emellertid konstaterats att en övergångsbestämmelse av detta slag inte löser alla de problem som kan uppkomma under ifrågavarande övergångsperiod. Särskilda problem kan uppstå när det gäller rätts- verkningarna av en begränsningsfond som upprättats enligt begränsningskonvention. Situationen kan exempelvis vara den att en fond har upprättats i en stat som är part endast begränsnings- konvention av en redare som är hemmahörande i . Skall redaren på grund av fonden i enlighet med denna konvention vara skyddad mot säkerhetsåtgärder i eller måste några ytterligare krav ställas på redaren till följd av vår bundenhet vid ändringsprotokoll? En annan situation kan vara att en begränsningsfond har upprättas i enligt äldre föreskrifter av en redare som är hemmahörande i en stat som bara är part begränsningskonvention. Skall fonden i enlighet med denna överenskommelse ges verkan även för en medansvarig svensk fartygsägare eller måste ytterligare krav ställas i enlighet med ändringsprotokoll för att fartygsägaren skall vara skyddad mot säkerhets- åtgärder i ? De nordiska överläggningarna om hur problem av detta slag bör lösas har inte lett till någon enighet. I princip har och valt en och samma lösning medan har valt en annan utväg. De skilda lösningarna kan sägas spegla skilda uppfattningar om vad som är nöd- vändigt för att uppfylla förpliktelserna enligt såväl begräns- ningskonvention som ändringsprotokoll. har valt en lösning som i princip innebär att en begränsnings- fond enligt begränsningskonvention jämställs under övergångs- perioden med en fond enligt ändringsprotokoll. När det gäller rättsverkningarna av en fond för solidariskt ansvariga betyder detta att en fond enligt begränsningskonvention som upprättats i eller i en annan stat som är bunden av den konventionen ges samma rättsverkningar för ett ansvarssubjekt hemmahörande i en stat som är part ändringsprotokoll som en begränsningsfond enligt ändrings- protokollet hade medfört. Det senare ansvarssubjektet behöver alltså inte skjuta till ytterligare medel eller upprätta någon tilläggsfond för att vara skyddat mot säkerhetsåtgärder i . Är ett ansvarssubjekt hemma- hörande i en stat som är part ändringsprotokoll ensamt ansvarigt innebär den danska regleringen att en fond som upprättats i en stat som är part endast begränsningskonvention skyddar ansvarssubjektet från säkerhetsåtgärder i på samma sätt som en fond enligt ändringsprotokoll hade gjort. En motsvarande lösning har också valts i . har som redan nämnts valt en annorlunda lösning. En fond som upprättats i enligt begränsningskonvention får rätts- verkan för ett solidariskt ansvarigt subjekt som är hemmahörande i en stat som är part ändringsprotokoll endast om denne skjuter till medel så att fonden motsvarar en fond som upprättats enligt ändrings- protokollet. Har en fond upprättats utomlands enligt begräns- ningskonvention får den rättsverkan för ett ansvarssubjekt som hör hemma i en stat som är part ändringsprotokoll endast om denne skjuter till medel så att fonden motsvarar en fond enligt ändrings- protokollet eller upprättar en tilläggsfond i så att den utländska fonden och tilläggsfonden sammanlagt motsvarar kraven enligt ändrings- protokollet. Detta ansvarssubjekt kan vara samma person som upprättat den utländska fonden eller en annan, medansvarig person. Utgångspunkten för regeringen är att den lösning på problemet bör väljas som som är bundet av såväl begränsningskonvention som ändringsprotokoll är förenlig med internationella förpliktelser enligt båda överenskommelserna. Det har dock visat sig vara mycket svårt att hitta en lösning som i varje tänkbar situation leder till ett resultat som med säkerhet uppfyller detta krav. Diskussionerna under de nordiska överläggningarna har tydligt visat att det i denna fråga finns utrymme för skilda uppfattningar. Vid övervägandet av frågan om vilket alternativ som bör välja gör sig emellertid andra intressen också gällande. Betydelse bör i sam- manhanget tillmätas intresset av enkla, praktiskt hanterbara regler för domstolarna, liksom intresset av enkla regler med förutsebara konse- kvenser för de enskilda. Dessa intressen talar för att en fond enligt begränsningskonvention i övergångsskedet bör jämställas med en fond enligt ändringsprotokoll. Inte minst med hänsyn till att ifrågavarande övergångsbestämmelser bara avser en tidsperiod på omkring kan lämpligheten av att i skapa ett Prop. 2003/04:79 förhållandevis invecklat system med tilläggsfonder ifrågasättas. Det kan också ifrågasättas hur ett system med tilläggsfonder förhåller sig till internationellt processrättsliga regler om litispendens och mål som har samband med varandra. Dessa regler syftar till att förhindra att mål om samma sak eller som har samband med varandra handläggs och avgörs av domstolar i skilda länder. I den utsträckning som det finns sådana regler förefaller reglerna kunna begränsa de skadelidandes möjligheter att föra talan för att få ut ersättning ur en tilläggsfond. finns det inom EU regler om litispendens och mål som har samband med varandra i Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordningen). I huvudsak motsvar- ande bestämmelser finns i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen) och i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (). Det får med hänsyn till denna förordning och dessa konventioner anses betänkligt att skapa ett system med tilläggsfonder som inbjuder till parallella rättegångar om samma sak i olika länder. Regeringen finner mot bakgrund av det nu anförda att övervägande skäl talar för att väljer en lösning i frågan om rättsverkningarna av en begränsningsfond som upprättats enligt begränsnings- konvention som principiellt sett motsvarar den som valts i och . Beträffande den närmare utformningen och innebörden av övergångsbestämmelserna hänvisas till författningskommentaren. Ekonomiska konsekvenser, m.m. Regeringens bedömning: De marginella kostnader förslagen kan medföra för staten i händelse av sjöolyckor med statsägda fartyg skall finansieras inom befintliga budgetramar. För redare och andra som kan begränsa sitt ansvar enligt begränsnings- reglerna kan de höjda begränsningsbeloppen föranleda ökade kostnader i händelse av sjöolyckor. För redare kan de höjda begränsningsbeloppen även föranleda ökade kostnader i form av höjda för ansvars- Förslagen är fördelaktiga från miljösynpunkt. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens (Ds 1997:61 s. 37). Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen innebär en förbättring för skadelidande som råkar ut för sjöolyckor. I åtskilliga fall har det allmänna fordringar med anledning av sjöolyckor, exempelvis efter åtgärder för avlägsnande och oskadliggörande av fartyg och deras last. sådana fall kommer de nya reglerna att vara till fördel för det allmänna. staten på sig skadeståndsskyldighet genom en olycka med ett statsägt fartyg kan å andra sidan de höjda begränsningsbeloppen medföra Prop. 2003/04:79 ökade kostnader för staten. Kostnadsökningarna kan dock inte förväntas bli annat än förhållandevis marginella. De bedöms därför kunna finansieras inom befintliga budgetramar. För redare och andra som kan begränsa sitt ansvar enligt global- begränsningsreglerna kan de höjda begränsningsbeloppen föranleda ökade kostnader i händelse av olyckor. Som en följd av det ökade ansvaret kan också premien för ansvarsförsäkring komma att höjas. I vilken utsträckning som dessa kostnader kommer att öka är emellertid svårt att förutse, eftersom premien påverkas av bland annat antalet olyckor och deras omfattning. Förslagen kan enligt regeringens bedömning inte antas leda till att svenska företag drabbas av någon märkbar konkurrensnackdel i förhållande till utländska företag. De ökade kostnaderna i form av höjda försäkringspremier kan drabba såväl små som stora företag. Förslagen bedöms dock inte medföra några effekter av betydelse för små företags arbetsförutsättningar, konkurrens- förmåga eller villkor i övrigt i förhållande till stora företag. Förslagen får anses vara fördelaktiga från miljösynpunkt. De höjda begränsningsbeloppen medför att högre ersättning kan dömas ut för vissa miljöskador som uppkommit i samband med sjöfart, exempelvis skador orsakade av utsläpp av bunkerolja. Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Om rätt till ansvarsbegränsning föreligger, skall ansvarsbeloppen bestämmas på följande sätt. För fordringar med anledning av personskada som har tillfogats fartygets egna passagerare är ansvarsgränsen 175 000 särskilda dragningsrätter (SDR) multi- plicerat med det antal passagerare som fartyget enligt sitt certifikat har tillstånd att befordra. För andra fordringar med anledning av personskada är ansvarsgränsen 2 miljoner SDR, om fartygets dräktighet inte överstiger 2 000. Är dräktigheten högre, höjs ansvarsgränsen för varje dräktighetstal från 2 001 till 30 000 med 800 SDR, för varje dräktighetstal från 30 001 till 70 000 med 600 SDR, och för varje dräktighetstal över 70 000 med 400 SDR. 3.För andra slag av fordringar samt fordringar som avses i 2, i den mån de inte tillgodoses med de belopp som anges där, är ansvarsgränsen 1 miljon SDR, om fartygets dräktighet inte överstiger 2 000. Är dräktigheten högre, höjs ansvars- gränsen för varje dräktighetstal från 2 001 till 30 000 med 400 SDR, för varje dräktighetstal från 30 001 till 70 000 med 300 SDR, och för varje dräktighetstal över 70 000 med 200 SDR. 4.Ansvarsgränserna i 13 gäller summan av alla fordringar som på grund av en och samma händelse har uppkommit mot redaren, ägare av fartyg som inte är redare, den som i redarens ställe har hand om fartygets drift, fartygets befraktare, godsets avsändare samt mot någon för vilken dessa svarar. Ansvarsgränserna för bärgare som inte utför bärgning från fartyg eller som uteslutande arbetar från det fartyg som bärgningen avser, skall motsvara de ansvarsgränser som gäller för fartyg med en dräktighet av 1 500. gäller summan av alla fordringar som på grund av en och samma händelse har uppkommit mot en sådan bärgare och mot någon för vilken denne svarar.