prop · GR03145 · 2004-04-28 00:00:00 — Enligt tidigare bestämmelser ansågs betalning ha skett när den hade gjorts på ett postkontor senast på förfallodagen eller att en inbetalningshandling för girering hade lämnats till ett postkontor eller kommit in till senast denna dag. För att undvika att belastas med ärenden med begäran om befrielse från dröjsmålsavgift när betalning gjorts i rätt tid enligt dåvarande bestämmelser, godtog skattemyndigheten i praktiken en bokföringsdag som var något senare än förfallodagen. Detta medförde att skattskyldiga liksom betalningsförmedlare kunde utnyttja systemet genom att girera beloppet senare än på förfallodagen och ändå undgå dröjsmålsavgift. I ovan angiven proposition anfördes att skattemyndigheternas möjlighet att ta emot skattebetalningar via bank i förening med systemet med postgiroinbetalningar innebär att betalningsförmedlaren med förhållandevis stor säkerhet kan ge upplysningar om när betalning senast måste göras för att kunna bokföras hos mottagaren i rätt tid (s. 285). Vidare anfördes att det sedan ankommer på skattebetalaren att anlita den betalningsförmedlare som på bästa sätt tar tillvara hans eller hennes intressen och att härigenom torde den konkurrens som redan uppstått mellan olika betalningsförmedlares tjänster komma att utvecklas ytterligare, vilket ökar den enskildes möjligheter att på ett enkelt sätt kunna fullgöra bl.a. sina skatte- och avgiftsbetalningar. Mot bakgrund bl.a. av det anförda valde regeringen att införa den ordning som gäller för att skatten skall anses ha betalats enligt skattebetalningslagen. Principen om att betalaren skall stå risken för ett dröjsmål med bokföringen hos betalningsförmedlaren är således redan fastlagd enligt bl.a. den ovan redovisade bestämmelsen i skattebetalningslagen. I förevarande fall föreslås därför, i enlighet med vad som gäller för betalningar enligt skattebetalningslagen, att skatten och avgiften enligt lagen om trängselskatt skall anses ha betalats den dag då betalningen har bokförts på det särskilda kontot. Regeringen anser inte att dröjsmålspåföljderna blir oproportionerligt betungande i förhållande till den skuld som skulle ha betalats, utan anser att detta får beaktas vid en utvärdering av försöket med trängselskatt. Närmare föreskrifter om hur skatt och avgift skall betalas och eventuellt återbetalas enligt lagen om trängselskatt bör kunna meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringens förslag: Bestämmelserna i 60 och 60 a §§ fordons- skattelagen (1988:327) skall tillämpas i fråga om anstånd med betalning av skatt och avgift enligt lagen om trängselskatt. Med skatt avses även expeditionsavgift och med skattetillägg skall då i stället avses tilläggsavgift. Kommitténs förslag: Tar inte upp frågan. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att det saknas skäl att inte låta trängselskatten omfattas av anstånds- och inhibitions- reglerna i skattebetalningslagen (1997:483). Förslaget i promemorian: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anför att det förefaller vara en naturlig ordning att hänvisa till bestämmelserna i , särskilt sedan pålagan uttryckligen betecknats som en skatt. Skälen för regeringens förslag: Även om varje enskilt beslut om trängselskatt, expeditionsavgift och tilläggsavgift avser relativt låga belopp, finns inga skäl för att inte låta dessa omfattas av bestämmelser om anstånd. Regeringens anser det lämpligt att samma bestämmelser som gäller för anstånd med betalning av fordonsskatt, skall gälla i fråga om anstånd med betalning av trängselskatt, expeditionsavgift och tilläggsavgift. Av 60 § fordonsskattelagen framgår att om ett beslut om skatt har överklagats eller skatten annars kan antas komma att sättas ned, kan den skattskyldige av beskattningsmyndigheten få anstånd med betalning av skatten. Vid anstånd på grund av överklagande skall ränta tas ut på det belopp som den skattskyldige skall betala senast vid anståndstidens utgång. Enligt 60 a § fordonsskattelagen skall beskattningsmyndigheten efter ansökan av den skattskyldige bevilja anstånd med inbetalning av skattetillägg, om den skattskyldige har begärt omprövning av eller till länsrätten överklagat skattetilläggsbeslutet eller beslutet i den fråga som föranlett skattetillägget. Regeringen anser att bestämmelserna om anstånd med betalning av skatt och skattetillägg enligt fordonsskattelagen skall tillämpas på trängselskatt, expeditionsavgift och tilläggsavgift. Med skatt avses även expeditionsavgift och med skattetillägg skall då i stället avses tilläggsavgift (ang. bedömningen av tilläggsavgiftens förhållande till artikel 6 i , se avsnitt 7.7.1.2). Anstånd med att betala trängselskatt, expeditionsavgift och tilläggsavgift skall därmed efter ansökan gälla till den dag då beskattningsmyndigheten har fattat beslut i omprövningsärendet eller längst efter dagen för detta beslut eller, vid överklagande till länsrätten till den dag då länsrätten har meddelat beslut med anledning av överklagandet eller längst efter dagen för detta beslut. Härigenom kommer den enskilde som beviljats anstånd inte att behöva betala tillägget förrän en domstolsprövning av betalningsskyldigheten gjorts. Befrielse och återbetalning av skatt Regeringens förslag: får, självmant eller efter ansökan av den skattskyldige, besluta att trängselskatt, expeditionsavgift eller tilläggsavgift helt eller delvis inte skall tas ut eller skall återbetalas, om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut skatten eller avgiften. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tar inte upp frågan. Förslaget i promemorian: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Länsrätten i län ifrågasätter om det skall krävas ett uttryckligt yrkande från den skattskyldige för att domstol skall pröva frågan om befrielse enligt 18 § lagen om trängelskatt eller om sådan prövning skall göras även utan yrkande i den mån det föranleds av vad som har framkommit i målet. Skälen för regeringens förslag: Om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut trängselskatt, expeditionsavgift eller tilläggsavgift, får beskattningsmyndigheten besluta om befrielse från betalningsskyldighet, eller att beloppen skall återbetalas, helt eller delvis. Exempel på fall där det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut skatt eller avgift, eller att dessa skall återbetalas, är t.ex. att bilen har stulits eller har använts vid en nödsituation. Andra fall är när ett fel i något hänseende har begåtts från eller annan myndighets sida i fråga om hanteringen av systemet, t.ex. vid informationen till trafikanterna. Beskattnings- myndigheten bör vara skyldig att pröva en sådan fråga på ansökan av den skattskyldige. Myndigheten skall naturligtvis även ta upp frågan utan en sådan begäran när skäl föreligger till detta. I sådana fall krävs således inte ett uttryckligt yrkande från den skattskyldige för att beskattningsmyndigheten skall pröva frågan om befrielse. Möjligheten att besluta om befrielse eller återbetalning bör emellertid utnyttjas restriktivt. 7.7.7Sanktioner vid upprepade överträdelser Regeringens bedömning: föreslås inga särskilda sanktioner, t.ex. brukandeförbud av bil vid upprepade försummelser att betala påförd trängselskatt Kommitténs bedömning: Berör inte frågan. Remissinstanserna: anser att obetald förhöjd trängselskatt skall medföra att fordonet inte får användas. i anser att frågan om vilka konsekvenser upprepade överträdelser av skatteplikten skall få för den skattskyldiges körkortsinnehav bör belysas närmare. Bedömningen i promemorian: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Tar inte upp frågan. Skälen för regeringens bedömning: Såsom i har anfört i sitt remissvar, påverkar inte upprepade parkeringsöverträdelser den avgiftsskyldiges körkortsinnehav. Rege- ringen anser att det heller inte är aktuellt att koppla överträdelser av skatteplikt till något ingripande mot den skattskyldiges körkortsinnehav. Däremot skulle sådana överträdelser kunna leda till förbud mot att bruka fordonet. Det finns dock inte skäl att nu föreslå några sådana sanktioner vid försummelse att betala trängselskatt. Om det skulle visa sig att ett inte obetydligt antal skattskyldiga gör sig skyldiga till upprepade försummelser att betala trängselskatt, får regeringen ta upp frågan på nytt, varvid en närmare utredning får göras. 7.7.8Skattebrottslagen tillämpas på trängselskatt Regeringens bedömning: Skattebrottslagen (1971:69) är tillämplig på lagen om trängselskatt. Kommitténs och promemorians bedömning: Tar inte upp frågan. Remissinstanserna: Riksåklagaren () anser att i fråga om trängselskatt torde fara för skatteundandragande inträda om registrering av det passerande fordonet uteblir eller är felaktig. RÅ påpekar att den som underlåter att lämna uppgifter genom att dölja fordonets registreringsnummer eller kör utan registreringsskyltar torde kunna göra sig skyldig till passivt skattebrott och den som lämnar oriktig uppgift genom att falskskylta fordonet göra sig skyldig till aktivt skattebrott. RÅ anför vidare att i de fall där någon sätter i system att lura systemet vid passerandet torde ansvar för passivt eller aktivt skattebrott kunna komma i fråga. RÅ ser en fara i att skattebrottslagen görs tillämplig på förfaranden som av de flesta inte uppfattas som brott, och än mindre som ekonomisk brottslighet. En sådan ordning är klart negativ för normbildningen i samhället och urholkar värdet av skattebrottslagen. Skälen för regeringens bedömning: Trängselskatt är en punktskatt. Skattskyldighet inträder när fordonet passerar en betalstation och betalning skall ske senast efter den dag då betalstationen passerades. Ett skattebeslut fattas för varje bil per kalenderdygn, genom att det in- och utpasserande fordonets registreringsnummer registreras och samkörs mot uppgifter i fordonsregistret. Enligt 1 § skattebrottslagen gäller lagen i fråga om bl.a. skatt. Såsom RÅ har anfört torde fara för skatteundandragande inträda om registrering av det passerande fordonet uteblir eller är felaktig. Likaså torde den som underlåter att lämna uppgifter genom att dölja fordonets registre- ringsnummer eller kör utan registreringsskyltar kunna göra sig skyldig till passivt skattebrott och den som lämnar oriktig uppgift genom att falskskylta fordonet göra sig skyldig till aktivt skattebrott. Regeringen instämmer vidare i RÅ:s påpekande att i de fall där någon sätter i system att lura systemet vid passerandet torde ansvar för passivt eller aktivt skattebrott kunna komma i fråga. Det kan vidare konstateras att det inte finns någon gräns för att de undandragna beloppen vid trängselskatt skall uppgå till ett prisbasbelopp för att skattebrott skall komma i fråga (jfr NJA 1986 s. 105 angående kilometerskatt). Regeringen har viss förståelse för RÅ:s uppfattning att det ligger en fara i att skattebrottslagen görs tillämplig på förfaranden som av de flesta kanske inte uppfattas som brott. Häremot vill regeringen peka på att det Prop. 2003/04:145 förefaller olämpligt att t.ex. fall av systematiska undandraganden av trängselskatt lämnas utanför skattebrottslagens tillämpning. Mot bakgrund av det anförda konstaterar regeringen att skatte- brottslagen är tillämplig på trängselskatt. Regeringens förslag: Omprövningsbeslut om trängselskatt, beslut om expeditionsavgift och tilläggsavgift samt beslut om befrielse och återbetalning av skatt eller avgift och beslut om anstånd, skall kunna överklagas av den skattskyldige och av det allmänna ombudet hos . Även beslut i fråga om befrielse från skatteplikt efter ansökan av person som beviljats parkeringstillstånd för rörelsehindrade enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer, liksom beslut i fråga om befrielse från skatteplikt efter ansökan från bilens ägare om att undanta bil med en totalvikt av högst , som används för färdtjänst enligt lagen (1997:735) om riksfärdtjänst eller enligt lagen (1997:736) om färdtjänst, skall kunna överklagas av den sökande eller av det allmänna ombudet hos . Andra beslut enligt lagen om trängselskatt skall inte få överklagas. Det allmänna ombudet får även föra talan till den skattskyldiges förmån. Ombudet har då samma behörighet som den skattskyldige. skall ompröva det överklagade beslutet. Detta gäller dock inte om överklagandet skall avvisas. Överklagande skall ske hos allmän förvaltningsdomstol. Prövnings- tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Ett överklagande av ett beslut enligt lagen om trängselskatt skall inte inverka på skyldigheten att betala den skatt eller avgift som överklagandet rör. Vid handläggning i länsrätt av mål om tilläggsavgift skall muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det finns anledning att anta att tilläggsavgiften inte kommer att tas ut. Regeringens bedömning: En särskild avgift för att överklaga beslut om trängselskatt skall inte tas ut. Kommitténs förslag och bedömning: Kommittén föreslår att endast beslut om förhöjd trängselavgift (nedan kallad tilläggsavgift) skall kunna överklagas. Kommittén tar inte upp frågan om rätt till muntlig förhandling i mål om tilläggsavgift. Kommittén föreslår inga särskilda bestämmelser om till vilken domstol som överklagande skall ske och tar inte upp frågan om en särskild avgift för att överklaga beslut om trängselskatt skall tas ut. Remissinstanserna: ombudsmän () anser att kommittén borde ha redovisat sina överväganden till grund för varför beslut om trängselskatt inte skall kunna överklagas. JO anför vidare att tvistemålets ringa ekonomiska värde i och för sig talar mot att sådana beslut skall Kammarrätten i anser att det är väl så angeläget att möjlighet finns att överklaga både skattebeslutet som sådant och beslut om vägrad skattebefrielse. Kammarrätten i ifrågasätter om inte överklagandetiden och den tid inom vilken betalning skall ske bör vara densamma samt påpekar att någon form av dokumentation måste upprättas redan då skyldighet att betala trängselskatt inträder för att förvaltningsdomstol skall kunna göra en fullgod prövning av huruvida grund föreligger för påförande av tilläggsavgift. Kammarrätten anför vidare att av rättssäkerhetsskäl bör även beslut rörande befrielse från och återbetalning av trängselskatt och tilläggsavgift kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Läns- rätten i anser att det inger betänkligheter att ett skattebeslut inte kan överklagas till domstol samt att det inte finns möjlighet till överprövning av beslut om befrielse från och återbetalning av trängselskatt i de fall tilläggsavgift inte påförs. Länsrätten konstaterar att domstolsprövning inte heller kan ske i dessa fall av frågan om skattskyldighet överhuvudtaget föreligger och anser, liksom JO, att det är olyckligt med en ordning där den enskilde tvingas betalningsvägra för att få skattefrågan prövad i domstol. Länsrätten i anser att det strider mot den allmänt förekommande fullföljdsrätten när det gäller beskattningsbeslut att inskränka den enskildes rätt att överklaga själva beskattningsbeslutet. kan inte acceptera att den enskildes rätt att få sin grundläggande betalningsskyldighet prövad i domstol begränsas, utan det måste finnas möjlighet att överklaga även trängselskatten och eventuella expeditionsavgifter. Länsrätten i anför att det bör beaktas att den enskilde i flertalet mål torde ha rätt till muntlig förhandling, eftersom tilläggsavgiften är en offentligrättslig sanktionsavgift och kan jämställas med t.ex. skatte- tillägg. Förslaget och bedömningen i promemorian: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. I promemorian föreslogs dock att muntlig förhandling skall hållas också i kammarrätt om den skattskyldige begär det. Bedömningen om en särskild avgift behandlades dock inte i promemorian. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att det med tanke på de relativt små belopp som processerna kommer att gälla torde det räcka med muntlig förhandling i länsrätten. Kammarrätten anser att det för kammarrättens del kan i stället 9 § tredje stycket förvaltnings- processlagen (1971:291) tillämpas. Kammarrätten i anför att Regeringsrätten har funnit att regler inte grundar rätt till domstolsprövning av skattetillägg i mer än en instans och att den i promemorian föreslagna bestämmelsen i 21 § lagen om trängselskatt bör ändras. Kammarrätten ifrågasätter om en skattskyldig har en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling i kammarrätten i fråga om tilläggsavgift, i det fallet då något yrkande om muntlig förhandling inte har framställts i länsrätten. Länsrätten i anser att inte uppställer något ovillkorligt krav på rätt till muntlig förhandling, om kravet på en rättvis och opartisk rättegång kan tillgodoses genom skriftlig handläggning och bestämmelsen i 21 § bör därför kompletteras så att muntlig förhandling inte behöver hållas om det är uppenbart obehövligt. anser att domstolen måste kunna avslå en begäran om muntlig förhandling om de skäl som anförs inte motiverar att förhandling hålls. anser att det borde övervägas att införa en avgift, i storleksordningen för överklagande, som återfås om man vinner målet. Verket anför att det inte bör finnas några principiella invändningar mot att införa en sådan avgift och att en sådan avgift sannolikt skulle stävja okynnesöverklaganden. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Ett beslut om skatt bör kunna överklagas. Av rättssäkerhetsskäl bör följande beslut kunna överklagas av den skattskyldige och av det allmänna ombudet hos . Omprövningsbeslut om trängselskatt, beslut om expedi- tionsavgift och tilläggsavgift samt beslut om befrielse och återbetalning av skatt eller avgift och beslut om anstånd. Beslut om befrielse från skatteplikt efter ansökan av person som beviljats parkeringstillstånd för rörelsehindrade personer enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer, liksom beslut om befrielse från skatteplikt efter ansökan från bilens ägare om att undanta bil med en totalvikt av högst , som används för färdtjänst enligt lagen (1997:735) om riksfärdtjänst eller enligt lagen (1997:736) om färdtjänst, bör också kunna överklagas, men då av den sökande eller av det allmänna ombudet hos . Andra beslut enligt lagen om trängselskatt skall inte få överklagas. För att ett beslut om t.ex. trängselskatt skall kunna prövas i högre instans, måste beskattningsmyndigheten först ha omprövat det ursprungliga beslutet, som är fattat med automatiserad behandling, och meddelat ett omprövningsbeslut i frågan. Detta beslut måste således, för att prövas i högre instans, överklagas av den skattskyldige. I likhet med vad som gäller för skattemål i allmänhet bör ett överklagande föranleda obligatorisk omprövning hos beskattnings- myndigheten. Av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) följer att beskattningsmyndigheten är klagandens motpart i domstolsprocessen. Som nämnts i avsnitt 7.5 har den nya myndigheten fr.o.m. ersatt de tio skattemyndigheterna och Riksskatte- verket. Det är därmed enligt huvudregeln som företräder det allmänna i skattemål i domstol. En ny funktion som allmänt ombud har också inrättas hos . Det allmänna ombudet har bl.a. rätt att överklaga beslut. Om det allmänna ombudet har överklagat ett skattebeslut för ombudet det allmännas talan i den delen hos domstolen. Den beskrivna ordningen bör gälla även för mål om trängsel- skatt. Det allmänna ombudet får föra talan även till den skattskyldiges förmån. Ombudet har då samma behörighet som den skattskyldige. Överklagande av beskattningsmyndighetens beslut om trängselskatt bör ske hos allmän förvaltningsdomstol. Det finns inte skäl att beskära instansordningen i fråga om trängselskatt på så sätt att länsrättens avgörande inte skall kunna överklagas. Antalet skattskyldiga kan förutses bli många och antalet ärenden som överklagas kan därmed också förutses vara stort. Den sakfråga som kan komma att bli föremål för domstolens prövning är av mycket enkel karaktär och skattebeloppet av ringa storlek. I syfte att minimera kostnaderna och förhindra att domstolarna tvingas att i större utsträckning än nödvändigt utöka sin verksamhet finns det anledning att frångå den i skattemål annars rådande principen och kräva prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Detta bör gälla även för beslut om tilläggsavgift, trots att dessa, såsom anges nedan, kan anses vara en offentligrättslig sanktionsavgift. Den skattskyldige får med den föreslagna ordningen möjlighet att åtminstone alltid få domstolsprövning i en instans av beslut om tilläggsavgift. Vid överklagande till kammarrätten kommer det däremot att krävas att domstolen fattar ett beslut om att bevilja prövningstillstånd för att den klagande skall få sitt överklagande prövat i sak. Ett överklagande av ett beslut enligt lagen om trängselskatt bör inte inverka på skyldigheten att betala den skatt eller avgift som över- klagandet rör (jfr avsnitt 7.7.3). Regeringen anser, i likhet med Länsrätten i , att tilläggsavgiften är att betrakta som en offentligrättslig sanktionsavgift. Avgiften skall dock i första hand ses som ett påtryckningsmedel för att få den skattskyldige att frivilligt erlägga skatten. Avgiftens sanktions- karaktär får dock konsekvenser bl.a. vad gäller rätten till muntlig förhandling vid handläggning i domstol. Vid handläggning i länsrätt av mål om tilläggsavgift skall därför muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det finns anledning att anta att tilläggsavgiften inte kommer att tas ut. En bestämmelse om denna rättighet skall tas in i lagen om trängselskatt. Det finns dock inte någon absolut rättighet för part att kräva att muntlig förhandling skall hållas i kammarrätten. Såsom Kammarrätten i anfört, anser regeringen att bestämmelserna i 9 § tredje stycket förvaltningsprocesslagen om att muntlig förhandling får hållas, om enskild som för talan i målet begär det, samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det, får tillämpas vid handläggning av mål om tilläggsavgift i kammarrätten. Vad gäller förslag om att införa en avgift för överklagande av ärenden om trängselskatt anser regeringen att en sådan ordning inte är aktuell. Frågan kan tas upp på nytt vid en utvärdering av systemet med trängselskatt. Regeringens förslag: Ett överklagande av den skattskyldige skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten från den dag då den skattskyldige fick del av beslutet och överklagande av allmänna ombudet för det överklagade beslutet. Kommitténs förslag: Tiden för överklagande bör, liksom i fråga om andra skatter, vara . I övrigt överensstämmer förslaget i stort med regeringens. Remissinstanserna: Uttalar sig inte särskilt i frågan. Förslaget i promemorian: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Länsrätten i län konstaterar att eftersom besluten inte skall delges, riskerar besvärstiden att i praktiken bli evig. Länsrätten anser att detta är orimligt inom ett område med den masshantering som kommer att bli aktuell. Länsrätten ser inget hinder mot en ordning som innebär att besvärstiden löper ut räknat för beslutet och anser att det bör vara tillräckligt att i sitt beslut anger vilken dag överklagandet senast skall ha kommit in till verket. Skälen för regeringens förslag: När det gäller utgångspunkten för beräkning av överklagandefristen talar ekonomiska skäl för att den bör beräknas från beslutets datum och inte från delgivning av beslutet. Med hänsyn till den avsevärda mängd beslut som förfarandet kan väntas medföra, skulle ett krav på delgivning medföra betydande merkostnader. Rättssäkerhetsskäl talar däremot för att fristen bör räknas från när klaganden fick del av beslutet, vilket är det normala inom förvalt- ningsrätten.