prop · GR0380 · 2004-03-09 00:00:00 — Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert. I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla . Om det finns särskilda skäl, får i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader. Vid huvudförhandling i mål som Vid huvudförhandling i mål som anges i 63 § första stycket 14 anges i 63 § första stycket 15 skall tingsrätten bestå av fyra skall tingsrätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekono- lagfarna domare och två ekono- En av de lagfarna En av de lagfarna domarna skall vara rättens ord- domarna skall vara rättens ord- Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena och vid avgörande av mål utan huvud- förhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhand- ling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tings- rätten. 64 c §17 När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 och 5 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert. Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas 16Senaste lydelse 1993:681. 17Senaste lydelse 1998:648. verket med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §. 3.I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser. 4.I fråga om ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraft- trädandet tillämpas äldre bestämmelser. 5.Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft. 6.Konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsido- sättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid efter . 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler1, dels att 2 § skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 2 § skall utgå, dels att 1 och 5 §§ skall ha följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av de konkur- rensregler och de regler om stats- stöd som till följd av an- slutning till Europeiska unionen gäller här i landet. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av vissa av de konkurrensregler samt de regler om statsstöd som till följd av anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet. Bestämmelser om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget finns också i konkurrenslagen (1993:20) och i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget2. De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är 1.rådets förordning nr 17 av om tillämp- ning av fördragets artikel 85 och 86, 2.rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar, 3.rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av om detaljerade regler för tillämp- rubriken närmast före 2 § 2000:1023. 2 EGT L 1, (Celex 32003R001). De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är 1.rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar, 2.rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten, 4. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 5. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företagskoncentra- tioner. ning av artiklarna 85 och 86 i för- Prop. 2003/04:80 draget på sjöfarten, 3. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 4. rådets förordning (EG) nr 139/2004 av om kontroll av företagskoncentra- tioner.3 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om påförande av konkurrensskadeavgift för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid före . 3 EUT L 24, 29.1.2004 (Celex 320004R0139). Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse. handlägger mål och ärenden enligt 1. konkurrenslagen (1993:20), 1. konkurrenslagen (1993:20), (1995:450), (1995:450), 4. lagen (1994:1512) om 3. lagen (1994:1512) om avtals- villkor i konsumentförhållanden, 5. lagen (1984:292) om avtals- 4. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, villkor mellan näringsidkare, (1988:1604), (1988:1604), 7. lagen (1994:615) om ingri- 6. lagen (1994:615) om ingri- avseende offentlig upphandling, avseende offentlig upphandling, 8. lagen (2000:1175) om talerätt 7. lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsument- för vissa utländska konsument- Bestämmelserna i 14, 15 och Bestämmelserna i 14, 15 och 1622 §§ tillämpas inte i mål eller 1622 §§ tillämpas inte i mål eller lagen om tillämpningen av Euro- rens- och statsstödsregler eller tillämpas inte heller 13 a §. stället gäller vad som föreskrivs i inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2000:1176. 3 Ärendet och dess beredning beslutade ministerrådet att anta förordningen (EG) nr 1/2003 av om tillämpningen av konkur- rensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget. Antagandet av den nya förordningen innebär en reform av tillämpningen av EG-fördragets regler om förbud mot konkurrensbegränsande samarbete (artikel 81) och miss- bruk av dominerande ställning (artikel 82), den s.k. moderniserings- reformen. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild ut- redare med uppgift att analysera olika frågor med anledning av rådets beslut om en ny förordning (dir. 2003:2). Utredaren skulle redovisa de svenska regelförändringar som bedömdes nöd- vändiga att genomföra inför den nya förordningens tillämpning. Utred- ningen, som antog namnet Utredningen om en modernisering av konkur- rensreglerna (N2003:1), redovisade delbetänkandet (SOU 2003:73) Reformerad konkurrensövervakning Konsekvenser i av EG:s nya tillämpningsförordning. Betänkandet har remiss- behandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (N2003/5532/NL). Till denna lagrådsremiss fogas en sammanfattning av betänkandet som bilaga 1, utredningens lagförslag som bilaga 2, en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3 samt förordningen (EG) 1/2003 som bilaga 4. Regeringen behandlar i detta ärende endast de lagstiftningsåtgärder som erfordras för att skall uppfylla sina förpliktelser med anled- ning av att den nya tillämpningsförordningen. Eventuella andra förändringar i konkurrenslagen eller annan författning som kan föranledas av tillämpningsförordningen, liksom de frågor som utred- ningen behandlar i etapp två av sitt arbete, avser regeringen att åter- komma till . I ärendet behandlas också en smärre ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och stats- stödsregler föranledd av att rådet beslutade en ny förordning om kontroll av företagskoncentrationer. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet har föreslagit vissa justeringar och tillägg. Regeringen har, förutom i ett avseende beträffande reglerna om gruppundantag, följt förslagen. Lagrådets synpunkter berörs i samband med att sakfrågorna diskuteras i motiveringen eller i anslutning till att enskilda bestämmelser behandlas i författningskommentaren. Konkurrenspolitiken har från den europeiska integrationens början varit ett instrument i arbetet med att genomföra den inre gemensamma mark- naden. EG-fördraget kom därför att innehålla konkurrensregler för före- tag. Dessa regler är alltjämt oförändrade till sitt innehåll. I EG-fördragets ingress (fjärde stycket) framhålls betydelsen av en sund konkurrens då fördragets mål skall förverkligas. I artikel 2 i fördraget anges gemenskapens övergripande mål, nämligen att främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet. Vidare skall främjas en hållbar och icke-infla- torisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. För att fullgöra dessa uppgifter anvisar artikeln olika medel, bl.a. att upprätta en gemensam marknad och en ekonomisk och monetär union. Vidare hän- visas till artikel 3, där det anges i ett stort antal punkter vad gemen- skapens verksamhet skall innefatta för att uppnå målen. I artikel nämns bl.a. en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. Konkurrensregler ingår således som en integrerad del i det EG-rättsliga regelsystemet och har därmed samma huvudsyften som regelsystemet i stort. De skall således främja inte bara konkurrensen på den gemen- samma marknaden utan även integrationen mellan medlemsstaterna. EG bildades har konkurrenspolitiken varit ett viktigt medel i arbetet med att genomföra den gemensamma marknaden. har EG:s konkurrenspolitik utvecklats på olika sätt genom bl.a. sekundärrätt och rättspraxis. Denna konkurrensrätt har i stor utsträckning stått som förebild för den nationella konkurrenslagstiftningen i ett flertal av medlemsstaterna, däribland . De materiella reglerna i EG:s konkurrensrätt är direkt tillämpliga och gäller i . I det följande redovisas artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget samt nu- varande regler i förordning 17/62 om tillämpningen av nämnda artiklar. Förordning 17/62 kommer att ersättas av förord- ning 1/2003. De grundläggande konkurrensreglerna finns i artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget samt i rådets förordning 4064/89 av om kontroll av företagskoncentrationer, den s.k. koncentrationsförordningen. Artikel 81 reglerar samarbete mellan företag. Artikel 82 behandlar Prop. 2003/04:80 missbruk av en dominerande ställning. kontrollen av företagsförvärv, fusioner och andra koncentrationer. Härtill kommer reglerna i artiklarna 86 och 8789 i EG-fördraget om offentliga företag samt om statligt stöd. Artikel 81 lyder: Följande är oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, sär- skilt sådana som innebär att a)inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fast- ställs, b)produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, c)marknader eller inköpskällor delas upp, d)olika villkor tillämpas vid likvärdiga transaktioner med handelspartners, var- igenom dessa får en konkurrensnackdel, e)det ställs som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för- pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. Avtal eller beslut som är förbjudna enligt denna artikel är ogiltiga. Bestämmelserna i punkt 1 får dock förklaras icke tillämpliga på avtal eller grupp av avtal mellan företag, beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar, samordnade förfaranden eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, som konsumenterna till- försäkras en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås och som inte a)ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mål, b)ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga. För att förbudet i artikeln skall vara tillämpligt krävs någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag eller ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande, det s.k. avtals- kriteriet. Det krävs inte att ett juridiskt bindande avtal ingåtts, utan det kan röra sig om lösare former av överenskommelser, som exempelvis rekommendationer eller s.k. gentlemen's agreements. Förbudet omfattar både horisontella avtal, dvs. avtal mellan företag inom samma led, t.ex. producenter, och vertikala avtal, t.ex. avtal mellan tillverkare och åter- försäljare. I allmänhet anses horisontella avtal vara mer skadliga för konkurrensen än vertikala avtal. Skälet till detta är att horisontella avtal rör samarbete mellan faktiska eller potentiella konkurrenter, under förut- sättning att det rör sig om samma marknad. Gränsen mellan avtal och samordnade förfaranden kan vara hårfin och har i praktiken inte så stor betydelse. Förbudet mot sam- ordnade förfaranden innebär inte att företag är förhindrade att anpassa sig till hur konkurrenterna agerar på marknaden. Parallellt beteende av före- tag behöver i sig inte utgöra ett samordnat förfarande. Det kan dock vara ett indicium på ett sådant förfarande. skall tolkas vidsträckt. Således omfattar det varje fysisk eller juridisk person som bedriver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Verksam- heten behöver inte bedrivas i vinstsyfte. Förbudet i artikel 81.1 omfattar endast förfaranden som märkbart kan Prop. 2003/04:80 påverka handeln mellan medlemsstaterna, det s.k. samhandelskriteriet. Kriteriet innebär att ett förfarande inte kan angripas med stöd av EG- rätten, oavsett hur konkurrenshämmande det är, om inte handeln mellan medlemsstaterna kan påverkas på det nämnda sättet. Det är däremot mycket möjligt att nationell konkurrensrätt i så fall är tillämplig. Begreppet handel har av tolkats vidsträckt. Påverkan på handeln kan vara av två slag: påverkan på handelsströmmarna och på- verkan på marknadens struktur. Bestämmelsen i artikel 81.2 innebär att ett förbjudet avtal är civil- rättsligt ogiltigt från det ingicks. Ogiltigheten kan dock i före- kommande fall avse endast förbjudna delar av ett i övrigt giltigt avtal. Bestämmelsen har direkt effekt, vilket medför att nationella domstolar kan ogiltigförklara ett konkurrensbegränsande avtal som faller under bestämmelsen. I den juridiska litteraturen råder delade meningar om bestämmelsen får beaktas ex officio av allmänna domstolar eller endast efter åberopande av part. Som framgår av bestämmelsen i artikel 81.3 kan ett avtal, beslut eller samordnat förfarande undantas från tillämpningen av artikel 81.1. En förutsättning för att ett avtal etc. skall kunna undantas genom ett indivi- duellt beslut är att det har anmälts till kommissionen enligt bestämmel- serna i förordning 17/62. Kommissionen har, med stöd av rådets förordningar 19/65, 3976/87, 1534/91 och 479/92 rätt att utfärda s.k. gruppundantagsförordningar. Genom sådana förordningar undantas vissa typer av avtal m.m. från tillämpningen av artikel 81.1. Det gäller avtal som till sin karaktär strider mot bestämmelserna i artikel 81.1 men som allmänt sett uppfyller kraven för undantag enligt artikel 81.3. Artikel 82 har följande lydelse: Ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna är, i den mån det kan påverka handeln mellan medlemsstater, oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att a)direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor, b)begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsu- menterna, c)tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner med vissa handelspartners, varigenom dessa får en konkurrensnackdel, d)ställa som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för- pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. Bestämmelsen i artikeln avser konkurrensbegränsningar som ett eller flera företag tillämpar ensidigt. Betydelsen av begreppet företag är den- samma som enligt artikel 81.1. Däremot kan även grupper av företag ut- göra ett företag vid tillämpningen av artikel 82. Det gäller även om före- tagen är formellt fristående från varandra men har en sammanlänkande koppling, s.k. kollektiv dominans. Bestämmelsen förbjuder inte att företag intar en dominerande ställning, utan endast att ett företag missbrukar en sådan ställning. har en dominerande ställning har ett särskilt ansvar. Företaget får inte Prop. 2003/04:80 genom sitt beteende skada en effektiv och fungerande konkurrens på den Det framgår av rättspraxis att missbruks- begreppet är objektivt. Att ett företag har en dominerande ställning kan vara avgörande för om dess beteende skall anses utgöra missbruk eller ej. Det innebär att ett visst förfarande kan vara förbjudet om det vidtas av ett företag med dominerande ställning, som det kan vara tillåtet om det vidtas av ett företag som inte har en sådan ställning. I likhet med vad som gäller beträffande artikel 81 krävs att sam- handelskriteriet är uppfyllt. Ett missbruk av en dominerande ställning kan därför inte angripas med stöd av EG-rätten, oavsett hur allvarligt det är, om inte samhandeln märkbart kan påverkas. Det är däremot fullt möj- ligt att nationell konkurrensrätt är tillämplig på förfarandet. 4.3.1Förordning 17/62 EG-fördraget innehåller inga tillämpningsregler till artiklarna 81 och 82. Sådana regler har tillkommit genom särskilda förordningar. Den grund- läggande tillämpningsförordningen är förordning (EEG) nr 17/62. I denna uttalas principen att alla konkurrensbegränsande avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 är förbjudna, utan att det krävs något föregående beslut om det. Om de inte faller under något gruppundantag, måste de i princip anmälas till kommissionen och beviljas individuellt undantag för att bli tillåtna. Enligt förordning 17/62 ges också möjlighet att efter ansökan till kommissionen få ett s.k. icke-ingripandebesked när artiklarna 81 och 82 inte är tillämpliga. Förordningen innehåller vidare sanktionsregler enligt vilka kommis- sionen bl.a. kan döma ut böter för överträdelser av förbuden samt vid vite ålägga företag att upphöra med pågående överträdelser. Kommissionen har enligt förordningen den centrala rollen i över- vakningen av konkurrensen på den gemensamma marknaden. Det är således i första hand kommissionen som ansvarar för tillämpningen av artiklarna 81 och 82. Bestämmelsen i artikel 9.3 i förordning 17/62 innebär att nationella konkurrensmyndigheter EG-rättsligt är behöriga att tillämpa artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget. Detta gäller under förutsättning att kommis- sionen inte har inlett ett formellt förfarande enligt artikel 2, 3 eller 6 i anledning av en ansökan om icke-ingripandebesked, i syfte att ålägga berörda företag att upphöra med en överträdelse, eller i anledning av en anmälan för undantag. Behörighetsregeln omfattar också nationella dom- stolar med uppgift att tillämpa nationell konkurrensrätt eller att pröva lagligheten av nationella myndigheters tillämpning av konkurrens- lagstiftningen. När kommissionen har inlett ett förfarande är den däremot exklusivt behörig. Någon motsvarande begränsning i kommissionens behörighet i förhållande till nationella konkurrensmyndigheter finns inte. 2003/04:80 Kommissionens formella förfarande hindrar naturligtvis inte fortsatt handläggning av ett ärende med tillämpning av nationell rätt. Kommissionen kan handlägga ett ärende innan ett formellt förfarande i den mening som avses i artikel 9.3 anses ha inletts. Frågan när kommissionen skall anses ha inlett ett formellt för- farande är inte helt klarlagd i rättspraxis. Normalt sker det regelbundna kontakter mellan kommissionen och nationella konkurrensmyndigheter, följaktligen även med , under ett ärendes gång. Kommissionen är ensam behörig att besluta om undantag enligt artikel 81.3. Förordningen har ett vidsträckt tillämpningsområde. Transportområdet är dock undantaget genom förordning 141/62. De förordningar som gäller i stället på det området innehåller dock regler som i stort sett över- ensstämmer med reglerna i förordning 17/62. Ett ärende kan initieras hos kommissionen på olika sätt. Det kan ske genom en ansökan om icke-ingripandebesked, genom en anmälan för undantag, genom klagomål eller genom kommissionens eget initiativ. Gången i ett ärende hos kommissionen kan översiktligt beskrivas på följande sätt. Sedan ett ärende initierats tar kommissionen ställning till om en under- sökning skall inledas och kan vid behov börja samla in information. Kommissionen kan få fram information informellt genom exempelvis diskussioner med ett företag som anmält ett avtal för undantag. Vidare kan kommissionen genom att fatta formella beslut ålägga ett företag att lämna information. Kommissionen kan också genomföra undersökningar hos företag. I nästa skede av handläggningen har kommissionen ett antal olika alternativ, delvis beroende på vilken typ av ärende det rör sig om. Kommissionen kan avsluta ärendet genom att fatta ett formellt beslut om t.ex. undantag eller informellt genom utfärdandet av ett s.k. comfort letter, ett begrepp som förklaras i avsnitt 4.3.2. Det senare är vanligast. Kommissionen kan också besluta att inte utreda ett klagomål vidare. Om kommissionen väljer att inleda ett formellt förfarande för att ut- reda överträdelser av artikel 81.1 eller 82, skall den utfärda ett med- delande om anmärkningar (statement of objections). När ett sådan med- delande utfärdats inträder även vissa rättigheter för det eller de företag som är föremål för utredningen Det rör sig bl.a. om rätt till aktinsyn och rätt att påkalla muntligt förhör. Innan kommissionen fattar ett slutligt beslut i ärendet är den skyldig att rådgöra med den rådgivande kommit- tén för kartell- och monopolfrågor Denna kommitté består av repre- sentanter för medlemsstaterna. Därefter fattar kommissionen ett formellt beslut i ärendet. Kommissionen har dock möjlighet att avsluta ett ärende informellt . Rätten att till kommissionen inge klagomål när det gäller överträdelser av artikel 81 eller 82 i fördraget framgår av artikel 3 i förordningen. Denna rätt har medlemsstaterna samt envar som har ett berättigat intresse i saken. Icke-ingripandebesked och informella avgöranden Företag eller sammanslutningar av företag kan enligt artikel 2 i förord- ning 17/62 hos kommissionen ansöka om icke-ingripandebesked (s.k. negativattest). Ett icke-ingripandebesked innebär att kommissionen efter ansökan meddelar ett beslut med innebörden att kommissionen inte har för avsikt att ingripa mot ett avtal eller förfarande.