prop · GR03135 · 2004-04-28 00:00:00 — I paragrafen, som motsvarar 3 kap. 9 § i utredningens förslag, ges vissa bestämmelser rörande de medel som förvaltaren har hand om för förvaltningen av anläggningen. Dessa medel tillhör nätföretaget men disponeras av förvaltaren. Det åligger enligt paragrafen förvaltaren att hålla sådana medel skilda från andra medel. 13 § Medel som inte behöver avsättas för förvaltningen skall förvaltaren betala ut till nätföretaget. Paragrafen motsvarar 3 kap. 10 § i utredningens förslag. Om förvaltaren disponerar medel som inte behövs för förvaltningen skall medlen betalas ut till nätföretaget. Bestämmelsen torde endast få någon praktisk betydelse i de fall då tvångsförvaltningen har föranletts av någon annan omständighet än eftersatt underhåll av anläggningen. Lagrådet har föreslagit att bestämmelsen jämkas på så sätt att det skall kunna ske en avvägning mellan nätföretagets behov av avkastningen och behovet i den fortsatta förvaltningen. Av samma skäl som angetts i författningskommentaren till 11 § anser regeringen att förvaltningens behov skall ha prioritet framför nätföretagets behov. Om nätföretaget inte är nöjt med förvaltarens beslut om utbetalning kan nätföretaget, enligt 4 kap. 8 §, begära att nätmyndigheten prövar frågan. 14 § Om förvaltaren inte kan få tillräckliga medel till förvaltningen genom löpande intäkter och lån får nätmyndigheten, på ansökan av förvaltaren, ålägga nätföretaget och, i förekommande fall, ägaren till anläggningen att ställa ytterligare medel för förvaltningen till förvaltarens förfogande. Beslutet skall grundas på vad som är skäligt med hänsyn till behovet av ytterligare medel och nätföretagets och ägarens ekonomiska förhållanden. Om nätföretaget överlåter den nätkoncession som avser den tvångsförvaltade anläggningen kvarstår nätföretagets betalningsskyldighet enligt beslut, som har meddelats enligt första stycket innan koncessionen har övergått till den nye koncessionshavaren. Om ägaren till den tvångsförvaltade anläggningen överlåter denna kvarstår ägarens betalningsskyldighet enligt beslut, som har meddelats enligt första stycket innan äganderätten har övergått till den nye ägaren. Detta gäller dock bara om ägaren inte har nätkoncession för den tvångsförvaltade anläggningen. Om det finns skäl för det, får nätmyndigheten, på ansökan av nätföretaget eller, i förekommande fall, anläggningens ägare besluta att en betalningsskyldighet som beslutats enligt första stycket inte längre behöver fullgöras. Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om skyldighet för nätföretaget och/eller ägaren att ställa medel till förvaltarens förfogande om löpande intäkter och lån inte räcker för att förvalta anläggningen på ett tillfredsställande sätt. Enligt första stycket får nätmyndigheten, på ansökan av förvaltaren, ålägga nätföretaget en sådan skyldighet. Om nätföretaget inte är ägare till anläggningen kan ett sådant åläggande också riktas mot anläggningens ägare. Av bestämmelsens ordalydelse framgår att de primära finansieringskällorna för förvaltningen är de löpande intäkterna och de lån som förvaltaren eventuellt tar upp. Detta framgår också av 11 §. Först när dessa finansieringskällor inte räcker till kan det bli aktuellt att ålägga nätföretaget eller ägaren att bidra till finansieringen. Denna möjlighet är alltså inte ett alternativ till de primära finansieringskällorna utan ett komplement. I de fall då ett åläggande kan riktas mot såväl nätföretaget som ägaren avgör förvaltaren om han vill rikta sitt yrkande mot båda eller endast en av dem och, i sistnämnda fall, mot vilken av dem. Medlen skall vara avsedda för förvaltningen, varmed avses såväl den löpande förvaltningen som eventuella upprustningsåtgärder. Paragrafen kommer förmodligen att främst bli tillämplig då upprustningsåtgärder blir nödvändiga. Vid prövningen av frågan skall det ske en avvägning mellan å ena sidan behovet av ytterligare medel till förvaltningen och, å andra sidan, nätföretagets och/eller ägarens ekonomiska förhållanden. Vad gäller den första omständigheten är det viktigaste att det finns medel till den löpande driften. I annat fall kan det uppstå störningar i driften av anläggningen. Vad gäller underhåll och upprustning av anläggningen får en bedömning göras hur brådskande dessa åtgärder är. Vad gäller nätföretagets och ägarens ekonomiska förhållanden får följande överväganden göras. Nätföretagets främsta skyldighet är att driva, underhålla och, vid behov, rusta upp anläggningen. ekonomiska ansvaret för detta bortfaller inte i och med att anläggningen ställs under tvångsförvaltning. Därför kan det endast i undantagsfall bli aktuellt att befria nätföretaget från denna skyldighet. Som har framhållits tidigare förekommer det att ett nätföretag bedriver annan verksamhet än nätverksamhet. Om detta är fallet skall nätverksamheten ha prioritet då anläggningen är ställd under tvångsförvaltning. Nätföretaget kan alltså inte slippa sin betalningsskyldighet under hänvisning till att detta skulle inverka menligt på den andra verksamheten. Om nätföretaget saknar tillräckligt med likvida medel för att både klara driften vid den andra verksamheten och ställa medel till förfogande för förvaltningen av den tvångsförvaltade anläggningen måste nätföretaget försöka anskaffa tillräckliga medel. Om detta misslyckas och nätföretaget saknar möjlighet att på annat sätt få fram likvida medel måste nätverksamheten vid den tvångsförvaltade anläggningen prioriteras. Om nätföretaget inte vill göra denna prioritering återstår bara att överlåta koncessionen till någon annan som har större vilja och förmåga att ekonomiskt svara för nätverksamheten. Ett betalningsåläggande kan dock i vissa fall framstå som oskäligt. Om ett nätföretag har flera elektriska anläggningar men endast en av dem står under tvångsförvaltning kan inte denna anses ha prioritet framför de övriga anläggningarna. I denna situation måste nätföretaget ha möjlighet att prioritera den anläggning där behovet av ekonomiska resurser är störst. Ett betalningsåläggande kan också framstå som oskäligt, om detta skulle mycket allvarligt skada annan verksamhet som nätföretaget bedriver, t.ex. genom att det blir nödvändigt att lägga ner den andra verksamheten med omfattande uppsägningar som följd. Befrielse från betalningsskyldighet i ett sådant fall bör dock bara komma i fråga temporärt eftersom lösningen är att nätföretaget, som nämnts ovan, överlåter koncessionen. Motsvarande överväganden får göras när det gäller ägaren till anläggningen. Även om ägaren inte själv svarar för driften av anläggningen utan har utarrenderat denna kan ägaren inte friskriva sig från ansvaret för anläggningen. Om ägaren inte vill eller kan ta detta ansvar bör han därför överlåta anläggningen till någon som är beredd att ta detta ansvar. Om nödvändiga medel till drift och eventuell upprustning av en tvångsförvaltad anläggning inte kan ställas till förvaltarens förfogande genom de möjligheter som nämnts återstår bara den möjlighet som nämns i 1 kap. 5 §, nämligen att staten löser in anläggningen. En överlåtelse av nätkoncessionen medför inte, enligt andra stycket, att nätföretaget befrias från betalningsskyldighet som har ålagts tidigare. Nätföretagets ekonomiska ansvar för den tvångsförvaltade anläggningen gäller nämligen under hela den tid som nätföretaget innehar koncessionen och kan alltså inte övervältras på en ny koncessionshavare. Det bör uppmärksammas att koncessionen inte övergår på en ny koncessionshavare genom att den gamle koncessionshavaren överlåter koncessionen. Som nämnts tidigare krävs det tillstånd till en sådan överlåtelse. Först sedan ett beslut om sådant tillstånd har vunnit laga kraft har koncessionen övergått till den nye koncessionshavaren. Om koncessionen innehas av den som äger anläggningen är en överlåtelse av koncessionen i allmänhet förenad med en överlåtelse av själva anläggningen. Även i detta fall är det överlåtelsen av koncessionen som är relevant vid tillämpningen av denna paragraf. Om nätföretaget använder anläggningen med stöd av nyttjanderätt har en överlåtelse av själva anläggningen ingen inverkan på nätföretagets betalningsskyldighet. I tredje stycket ges motsvarande regler för det fall ägaren till anläggningen har ålagts betalningsskyldighet och därefter överlåter äganderätten till anläggningen. Detta gäller dock bara en sådan ägare som har utarrenderat anläggningen och alltså inte själv har nätkoncession för anläggningen. Beträffande ägare som har nätkoncession är det, som sagts, överlåtelse av koncessionen som är relevant. I fjärde stycket ges regler om att ett beslut om betalningsskyldighet inte längre behöver fullgöras. Enligt föregående stycken påverkar en övergång av koncessionen eller av äganderätten inte ett beslut om betalningsskyldighet som har meddelats . En sådan övergång kan emellertid i vissa fall föranleda att ett beslut om betalningsskyldighet inte bör fullgöras. Ett sådant fall kan vara att de berörda parterna i samband med övergången har avtalat att den nye koncessionshavaren eller den nye ägaren skall fullgöra den aktuella betalningsskyldigheten. Ett annat fall kan vara att den koncessionshavare eller den ägare som har ålagts betalningsskyldighet har drabbats av stora ekonomiska förändringar sedan beslutet om betalningsskyldighet meddelades. Det kan då vara rimligt att upphäva hans betalningsskyldighet. 15 § Förvaltaren skall låta nätföretaget ta del av det räkenskapsmaterial som gäller anläggningen. Paragrafen motsvarar 3 kap. 16 § i utredningens förslag. Den har fått sitt sakliga innehåll efter påpekande från Lagrådet. Av paragrafen framgår att nätföretaget har rätt att ta del av räkenskapsmaterial rörande anläggningen vilket innehas av förvaltaren. Om det uppstår tvist mellan förvaltaren och nätföretaget om nätföretagets rättigheter prövas tvisten, enligt 4 kap. 8 §, av nätmyndigheten. 16 § Förvaltaren skall för varje räkenskapsår lämna en skriftlig redovisning av sin förvaltning till nätmyndigheten och nätföretaget. När förvaltaren lämnar sitt uppdrag skall en redovisning för den gångna delen av räkenskapsåret lämnas. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela närmare föreskrifter om förvaltarens redovisning. I paragrafen, som motsvarar 3 kap. 17 § i utredningens förslag, behandlas förvaltarens redovisningsskyldighet. Den som bedriver nätverksamhet skall, enligt 3 kap. 2 § ellagen, redovisa den verksamheten skilt från annan verksamhet. Med stöd av ett bemyndigande i 3 kap. 4 § ellagen har regeringen meddelat närmare föreskrifter om denna särredovisning av nätverksamhet i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. I och med att en anläggning ställs under tvångsförvaltning övergår redovisningsskyldigheten från nätföretaget till förvaltaren. Denna redovisning gäller i förhållande till det allmänna och ligger främst till grund för att det allmänna skall kunna granska skäligheten av de nättariffer som tillämpas i nätverksamheten. Enligt första stycket i den aktuella paragrafen blir förvaltaren också skyldig att lämna en redovisning av sin förvaltning. Den redovisningen kommer att rikta sig till såväl nätföretaget som till det allmänna. Av naturliga skäl har nätföretaget ett berättigat intresse av att kunna följa förvaltningen av anläggningen, särskilt om nätföretaget också är ägare till anläggningen. kommer att utöva tillsyn över tvångsförvaltningen. Förvaltarens redovisning kommer därvid att bli ett av de viktigaste instrumenten vid tillsynen. I andra stycket bemyndigas regeringen och nätmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om förvaltarens redovisning. Dessa föreskrifter kommer till stora delar att bli identiska med föreskrifterna om redovisning av nätverksamhet. Tyngdpunkten i redovisningen kommer dock att bli något annorlunda. Vid redovisning av nätverksamhet ligger tyngdpunkten hos den siffermässiga redovisningen i resultat- och balansräkningen. Vid förvaltarens redovisning kommer tyngdpunkten däremot att ligga på förvaltningsberättelsen, där förvaltaren kommer att få lämna uppgifter om såväl vidtagna som planerade åtgärder för att åstadkomma en tillfredsställande förvaltning. Särskilt viktigt blir detta då upprustningsåtgärder blir nödvändiga. 17 § Om nätföretaget vill klandra förvaltningen, skall talan väckas mot förvaltaren vid fastighetsdomstolen från det att nätföretaget tog emot redovisningen. Om nätföretaget som grund för sin talan åberopar en omständighet som inte hänför sig till en viss redovisning, får talan väckas från det nätföretaget tog emot den redovisning som lämnats med anledning av att förvaltarens uppdrag upphörde. Ett nätföretag som inte gör vad som sägs i första stycket har förlorat sin rätt till talan, om inte förvaltaren har gjort sig skyldig till brottslig gärning, som inneburit skada för nätföretaget. I denna paragraf, som motsvarar 3 kap. 19 § i utredningens förslag, ges regler om av förvaltningen. Nätföretaget har enligt första stycket, vilket utformats enligt Lagrådets förslag, möjlighet att klandra förvaltningen genom att väcka talan mot förvaltaren vid fastighetsdomstolen. I denna ordning kan nätföretaget väcka talan om t.ex. skadestånd på grund av förvaltarens försummelse. Talan skall väckas från det att nätföretaget fick del av redovisningen. Om den omständighet som åberopas som grund för talan inte kan hänföras till en viss bestämd redovisning, har dock nätföretaget kvar sin rätt, under förutsättning av att talan väcks från det att nätföretaget tog emot slutredovisningen. Om inte talan väcks i rätt tid förlorar nätföretaget sin rätt till talan, vilket framgår av andra stycket. Nätföretaget har dock rätt även efter de angivna tidsfristerna att väcka skadeståndstalan mot förvaltaren under påstående att denne gjort sig skyldig till brottslig gärning som inneburit skada för nätföretaget. Mål som avses i denna paragraf handläggs enligt allmänna civilprocessuella regler. 18 § Länsrätten skall i ett beslut enligt 2 § första eller andra stycket fastställa ett arvode till förvaltaren. Arvodet skall bestämmas till ett visst belopp per kalenderår. Arvodet skall anses utgöra en kostnad i den verksamhet som omfattas av tvångsförvaltningen. Första stycket motsvarar delvis 3 kap. 20 § i utredningens förslag medan andra stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. Denna paragraf innehåller bestämmelser om förvaltarens arvode. Enligt första stycket skall länsrätten bestämma arvodet till förvaltaren då den fattar beslut enligt 2 § första eller andra stycket. Arvodet skall alltså inte fastställas i själva beslutet om tvångsförvaltning. Det skall i stället ske då länsrätten. enligt 2 § första stycket bestämmer den tid som förvaltningen skall pågå. Detta i sin tur sker först sedan förvaltaren har gett in den plan som anges i 4 § andra stycket. I planen skall förvaltaren bl.a. ange de åtgärder som krävs för att undanröja de missförhållanden som har föranlett tvångsförvaltningen och hur dessa åtgärder skall genomföras. Det är först då denna plan har upprättats och getts in till länsrätten som det går att bilda sig en mer exakt uppfattning om förvaltarens kommande verksamhet. Storleken på arvodet får bestämmas utifrån omfattningen av den verksamhet som kommer att omfattas av tvångsförvaltningen. Stor betydelse i det sammanhanget blir om upprustningsåtgärder kommer att krävas och i så fall omfattningen av dessa. Arvodet skall bestämmas till ett visst belopp per kalenderår. Eftersom tiden för förvaltningen får bestämmas till högst kan beslutet om arvode gälla för högst . Om det efter utgången av den ursprungligen bestämda tiden finns skäl för fortsatt tvångsförvaltning skall länsrätten, enligt 2 § andra stycket, förlänga tiden i sänder. I ett sådant beslut skall länsrätten fastställa arvodet för den förlängda tiden. Arvodet fastställs alltså till ett visst belopp per kalenderår. Det första och det sista kalenderåret som tvångsförvaltningen pågår kan det mycket väl hända att tvångsförvaltningen inte pågår hela kalenderåret. Förvaltaren har då naturligtvis bara rätt till så stort arvode som motsvarar den kvotdel av kalenderåret under vilken förvaltningen har pågått. Enligt andra stycket skall arvodet anses utgöra en kostnad i den verksamhet som omfattas av tvångsförvaltningen. Det innebär att arvodet skall utgå ur intäkterna i verksamheten. Ytterligare en följd blir att bestämmelserna i 11 § om förvaltarens rätt att ta upp lån och bestämmelserna i 14 § om nätföretagets och ägarens skyldighet att bidra till finansieringen blir tillämpliga. Vid tillämpningen av 11 § måste arvodet anses som en kostnad i den löpande verksamheten. 4 kap. Övriga bestämmelser Ny innehavare av nätkoncessionen 1 § Om nätkoncessionen för en elektrisk anläggning som har ställts under särskild förvaltning övergår på någon annan, upphör beslutet om särskild förvaltning att gälla. Paragrafen motsvarar 3 kap. 24 § i utredningens förslag. Bestämmelsen gäller båda typerna av särskild förvaltning. Vad gäller förvaltningsföreläggande grundas inte den särskilda förvaltningen på något beslut som har en viss giltighetstid. Det sista beslutet som meddelas i den processen är att länsrätten godkänner det förvaltningsavtal som nätföretaget ger in till följd av förvaltningsföreläggandet. Den särskilda förvaltningen grundas därefter på själva förvaltningsavtalet, dvs. ett frivilligt åtagande från nätföretaget. utövar dock en allmän tillsyn över att parterna i avtalet fullföljer sina åtaganden. Om koncessionen övergår på en ny innehavare innebär det, enligt paragrafen, att statsmakterna inte längre har några krav på att parterna i förvaltningsavtalet fullföljer sina åtaganden. Följden blir också att nätmyndighetens allmänna tillsyn enligt den aktuella lagen upphör. Hur avtalet skall regleras mellan de berörda parterna berörs inte i lagstiftningen, utan den frågan får lösas av parterna. Det kan därför vara lämpligt att den nu aktuella situationen regleras då ett förvaltningsavtal ingås. Om övergång av koncessionen sker efter det att ett förvaltningsföreläggande har meddelats men innan förvaltningsavtalet har godkänts är den aktuella bestämmelsen inte tillämplig. I den situationen tillämpas i stället bestämmelsen i 2 kap. 2 §. Det är endast övergång av koncessionen som får den konsekvens som anges i paragrafen. Övergång av äganderätten saknar alltså relevans i detta sammanhang. Detta är en naturlig följd av att den särskilda förvaltningen alltid riktar sig mot den som innehar koncessionen för anläggningen och inte mot ägaren av anläggningen. 2 § Länsrättens beslut att enligt 1 kap. 3 § andra stycket meddela ett förvaltningsföreläggande, att enligt 2 kap. 3 § tredje stycket godkänna ett ingivet förvaltningsavtal och att enligt 1 kap. 3 § andra stycket förordna att en elektrisk anläggning skall ställas under tvångsförvaltning gäller . Länsrätten får även när det gäller annat beslut enligt denna lag förordna att det skall gälla . Paragrafen motsvarar 4 kap. 4 § första stycket i utredningens förslag. Enligt första stycket gäller länsrättens beslut att meddela ett förvaltningsföreläggande och att godkänna ett ingivet förvaltningsavtal utan hinder av att det inte vunnit laga kraft Detsamma gäller om länsrätten förordnar om tvångsförvaltning. Skälet är att ansökan om särskild förvaltning troligen inte görs förrän allvarliga missförhållanden uppstått. Det kan då få menliga konsekvenser om inga åtgärder vidtas förrän länsrättens beslut har vunnit laga kraft, vilket kan ta avsevärd tid. Det bör uppmärksammas att länsrätten i ett beslut om tvångsförvaltning skall förordna en förvaltare enligt 3 kap. 1 § första stycket. Detta medför att även förordnandet av förvaltare blir gällande . I andra stycket ges länsrätten möjlighet att förordna att även andra beslut enligt lagen skall gälla utan hinder av att de inte vunnit laga kraft. 3 § Om det finns skäl för det får länsrätten förordna att en elektrisk anläggning skall ställas under tvångsförvaltning för tiden intill dess att länsrätten har avgjort frågan om särskild förvaltning. I paragrafen, som motsvarar 4 kap. 4 § andra stycket i utredningens förslag, anges att länsrätten får meddela ett interimistiskt beslut om tvångsförvaltning när det finns skäl för det. Detta blir främst aktuellt när det av någon anledning är mycket brådskande att ställa en elektrisk anläggning under tvångsförvaltning. med ett sådant beslut måste länsrätten förordna en förvaltare, vilket följer av bestämmelsen i 3 kap. 1 § första stycket. 4 § Mål om särskild förvaltning enligt denna lag skall prövas skyndsamt. Paragrafen, som motsvarar 4 kap. 3 § i utredningens förslag, innehåller en bestämmelse om att mål enligt lagen skall handläggas med förtur. Bestämmelsen är införd med beaktande av de allvarliga konsekvenser för bl.a. elöverföringen som kan befaras om lagens rekvisit för särskild förvaltning är uppfyllda och inget ingripande hunnit ske. 5 § Tillsynen över förvaltarens efterlevnad av denna lag och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndigheten. Paragrafen, som motsvarar 3 kap. 22 § i utredningens förslag, anger att nätmyndigheten utövar tillsyn över förvaltarens verksamhet. Den är i och för sig tillämplig vid båda typerna av särskild förvaltning. När en anläggning står under särskild förvaltning enligt ett förvaltningsföreläggande får dock tillsynen en speciell karaktär. Frågan har behandlats i författningskommentaren till 2 kap. 5 §. I fall av särskild förvaltning kommer nätmyndigheten att utöva tillsyn över förvaltaren enligt två olika lagkomplex. I och med att förvaltaren övertar förvaltningen av anläggningen inträder han i nätföretagets ställe vad gäller de flesta av de skyldigheter som åvilar en koncessionshavare. Dessa skyldigheter framgår av ellagen samt de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av ellagen. Med villkor avses de villkor som är förenade med den nätkoncession som avser den tvångsförvaltade anläggningen. Tillsynen över efterlevnaden av nämnda föreskrifter och villkor utövas, enligt 12 kap. 1 § andra stycket ellagen, av nätmyndigheten. kommer dessutom att utöva tillsyn över förvaltaren vad gäller dennes skyldigheter enligt den aktuella lagen. I mångt och mycket kommer de två formerna av tillsyn att avse samma förhållanden men vissa förhållanden tillkommer enligt den aktuella lagen. Det gäller främst de åtgärder som förvaltaren blir skyldig att vidta för att undanröja de missförhållanden som föranlett den särskilda förvaltningen. Även förhållandet mellan förvaltaren och nätföretaget kommer ibland att kunna föranleda tillsynsåtgärder från nätmyndighetens sida. Om förvaltningen av samtliga angelägenheter inte har övergått på förvaltaren, vilket kan bli aktuellt vid förvaltningsföreläggande, blir tillsynen enligt ellagen uppdelad på motsvarande sätt mellan förvaltaren och nätföretaget. De föreskrifter meddelade med stöd av lagen som nämns i den aktuella paragrafen gäller föreskrifter meddelade med stöd av 3 kap. 16 § andra stycket angående förvaltarens redovisning. Villkor meddelade med stöd av lagen kan bli aktuella i beslut som nätmyndigheten meddelar till avgörande av tvister mellan förvaltaren och nätföretaget. 6 § har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. Paragrafen, som motsvarar 3 kap. 23 § i utredningens förslag, har utformats efter mönster i ellagen. 7 § får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. Paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, har utformats efter mönster i ellagen. Enligt 6 § första stycket lagen (1985:206) om viten prövas frågor om utdömande av viten av länsrätt på ansökan av den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet, i detta fall nätmyndigheten.