prop · GR03160 · 2004-05-28 00:00:00 — När det gäller uppgifter som omfattas av 2 kap. 2 § sekretesslagen, den s.k. försvarssekretessen, skall det naturligtvis inte uteslutas att en väg- transportledare utan att omfattas av sekretesslagen i samband med ett eskortuppdrag får kännedom om uppgifter som avses i bestämmelsen. Den typen av uppdrag torde dock vara mycket ovanliga och även i dessa fall bör det kunna lösas genom överenskommelse om tystnadsplikt. Med beaktande dessutom av bestämmelserna i 19 kap. om brott mot rikets säkerhet, är det regeringens uppfattning att det inte heller i detta avseende finns skäl att föreskriva om tystnadsplikt. Regeringens förslag: I lagen ges bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter dels om den utbildning som krävs för ett förordnande, dels om avgifter för sådan utbildning och för ansökan om förordnande, dels om väg- transportledarens utrustning och om utmärkning av vägtransportleda- rens fordon. Regeringens bedömning: I förordning bör bestämmas de grundläg- gande utbildningskraven med såväl grundutbildning som fortbildning och att den verksamheten skall bedrivas av eller när det gäller grundutbildningen den som verket ger tillstånd att bedriva sådan utbildning. Närmare föreskrifter bör beslutas av efter samråd med . Förslaget i rapporten: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget. avstyrker dock förslaget att endast skall få bedriva utbildningen och hänvisar till vad som gäller om utbildning för parkeringsövervakning. Maskinent- reprenörerna menar att det förhållandet att ges ett utbild- ningsmonopol inte är någon kvalitetsgaranti. rerna är det fullt möjligt att ge andra än möjlighet att bedriva Prop. 2003/04:160 utbildning om och gemensamt ställer upp de krav som gäller för utbildningen och upprättar en kravspeci- fikation för de som godkänns för att genomföra utbildningen. konstaterar att eskortverksamheten innefattar myn- dighetsutövning varför det enligt förbundet är viktigt att de som utför eskort utbildas, förordnas och inspekteras av polismyndigheten. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I rapporten sägs att utbildningen bör skötas av en myndighet eftersom det bl.a. är fråga om att utbilda för att handha myndighetsutövning. Vidare sägs att lämpligen bör stå för utbildningsadministrationen och genomförandet men att polisen bör ha en aktiv roll i själva utbildningen. I rapportens förslag till förordning i anslutning till lagen, sägs att utbildningen skall omfatta såväl grundutbildning som fortbildning. Regeringen anser att den modell för utbildning som redovisas i rap- porten i allt väsentligt är ändamålsenlig. Ansvaret för utbildningen bör således till skillnad mot vad som gäller enligt före- skrifter i fråga om parkeringsvakter primärt ankomma på en myndig- het. På motsvarande sätt som gäller i fråga om ordningsvakter, regleras detta lämpligast i förordning och i kompletterande myndighetsföreskrif- ter. Lagen bör därför inte innehålla mer än ett bemyndigande för reger- ingen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrif- ter om utbildning. Regeringen har för avsikt att med stöd av bemyndi- gandet i förordning bestämma dels de grundläggande kraven i utbild- ningen, dels att utbildningen skall bedrivas av eller såvitt gäller grundutbildningen av den som verket ger tillstånd att bedriva sådan utbildning. En sådan modell överensstämmer med den som gäller för ordningsvakter och bedöms vara ändamålsenlig även i fråga om väg- transportledare. De närmare föreskrifterna bör beslutas av efter samråd med . På motsvarande sätt som gäller beträffande ordningsvakter bör den myndighet som genomför utbildningen ha rätt att ta ut en avgift som motsvarar myndighetens kostnad för utbildningen. Lagen bör innehålla ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen be- stämmer, att meddela föreskrifter om sådan avgift och om avgift för an- sökan om förordnande som vägtransportledare. I rapporten föreslås också att det meddelas föreskrifter i förordning och på myndighetsnivå om vägtransportledarens klädsel och utrustning samt om utmärkning och liknande av det fordon som vägtransportledaren kör. En vägtransportledare bör ha klädsel eller annat kännetecken som utvisar funktion och behörighet utan att det uppstår risk för förväxling med polisens klädsel och kännetecken. Det finns behov även av före- skrifter beträffande utmärkning av vägtransportledarens fordon. Lagen bör därför innehålla bemyndiganden i nu nämnda avseenden. Regeringens förslag innebär att den som utför en transport som kräver eskort skall kunna erhålla den tjänsten på en fri marknad av vägtrans- Härigenom ökar transportörens möjlighet att med utgångs- punkt från egna behov och önskemål tid, plats och transportlogistik i Prop. 2003/04:160 övrigt få den eskort som behövs. När det gäller ersättningen för väg- transportledarens uppdrag anser regeringen att den skall bestämmas av parterna i ett avtal på sedvanligt sätt utan någon särskild reglering i för- fattning. Även om ersättningen skulle komma att överstiga vad trans- portörerna får betala för polisens medverkan, torde den totala trans- portkostnaden kunna bli lägre än genom den nytta i övrigt som transportören kan dra av förslaget. Inom åkerinäringen är andelen små företag betydande. Hälften av företagen är verksamma med endast ett fordon och har högst fem fordon. För polismyndigheternas del bedöms den avgörande konsekvensen bli att polisresurser frigörs för annan verksamhet. I ekonomiska termer, och med antagandet att den gällande avgiftsnivån för eskortuppdrag i vart fall inte ger något överskott, uppstår en intäktsminskning som motsvaras av den frigjorda resursen. I rapporten finns ingen uppskattning av hur många vägtransportledare det finns behov av, men med utgångspunkt från att det årliga antalet transporter med krav på eskort kan uppskattas till omkring 1 000, blir det sannolikt fråga om en relativt begränsad krets av vägtransportledare. De uppgifter som ankommer på bedömer regeringen där- för som marginella i sammanhanget. De kostnader som uppstår bör finansieras genom att det införs en avgift för en ansökan om förordnande som vägtransportledare. uppgift kommer i huvudsak att avse utbildningsverksam- heten. Verket har en väl utvecklad utbildningsadministration genom Vägsektorns utbildningscentrum, VUC. Kostnaderna, såväl för grundutbildningen som för fortbildningen, föreslås finansieras genom en avgift som tar ut av varje deltagare. beslut föreslås kunna överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. Överklagandebestämmelsen i den föreslagna lagen om vägtransportledare medför att de allmänna förvaltningsdomstolarna till- förs en ny målgrupp. Den begränsade mängd mål som det kan antas bli fråga om för domstolarnas del torde emellertid rymmas inom domstols- väsendets befintliga ekonomiska ramar. I rapporten görs bedömningen att tiden för genomförandet av det nya systemet, med utveckling av utbildning och nödvändig administration, uppgår till . Med beaktande av den tid som behövs för kom- pletterande föreskrifter i förordning och på myndighetsnivå, anser reger- ingen att en lämplig tidpunkt för lagens ikraftträdande är . Till förslaget att upphäva 8 § lagen (1987:24) om parkeringsövervakning m.m., bör fogas en övergångsbestämmelse som sägs i avsnitt 11.3.9. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Författningskommentaren är disponerad på så vis att den följer proposi- tionens avsnittsindelning. 12.2Författningskommentar till lagförslagen som behandlas i avsnitt 9 12.2.1Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1998:488) Paragrafen har redigerats i förtydligande syfte. Den innehåller numera enbart de mer allmänna kraven på den som vill utöva uppsikt under övningskörning. Paragrafen är ny och reglerar vad som krävs för att få utöva uppsikt under övningskörning inom polisväsendet eller Försvarsmakten. I första stycket första och andra punkterna anges de ålders- respektive förarbehörighetskrav som återfinns i nuvarande 4 kap. 5 § 1. I första stycket tredje punkten införs ett nytt krav på tid för ett sammanlagt körkortsinnehav om för fordon av det slag körningen avser. Vid bedömningen av om detta krav är uppfyllt räknas alla innehavsperioder. Ett avbrott i körkortsinnehavet har därför, i motsats till vid gällande krav på ett obrutet körkortsinnehav, ingen annan betydelse än att någon tid inte räknas. I andra stycket finns bestämmelser om i vilka fall uppsikt under övningskörning inom polisväsendet eller Försvarsmakten inte får utövas. I andra stycket första punkten föreskrivs att en körkortsåterkallelse av där angiven typ förhindrar utövandet av uppsikt. Härvid skall noteras att uppsikt inte får utövas av den som har sitt körkort villkorligt återkallat enligt 5 kap. 12 § körkortslagen i och med att denne har haft körkortet återkallat tills vidare enligt 5 kap. 5 § samma lag. Villkorlig återkallelse kan inte komma i fråga när en återkallelse är slutligt avgjord. I andra stycket andra punkten anges att körkortshavaren inte får utöva uppsikt om denne har haft körkortet återkallat på där angivna grunder med en sammanlagd spärrtid som överstiger . Vid beräkningen av den sammanlagda spärrtiden skall således beaktas samtliga återkallelser av de slag som anges i punkten och den spärrtid som bestämts efter var och en adderas. Om summan av dessa, eller längden av en enstaka spärrtid, överstiger får uppsikt under övningskörning inte utövas. I tredje stycket anges att det med återkallelse i andra stycket även skall förstås återkallelse tills vidare enligt 5 kap. 5 § körkortslagen. Vidare anges att även giltighetstid som beslutats enligt samma lagrum skall räknas vid avgörandet om den sammanlagda spärrtiden överskridit . I den sammanlagda spärrtiden kan således exempelvis ingå en spärrtid om en månad och en giltighetstid . Anledningen till att spärr- och giltighetstider jämställs är att möjliggöra en beräkning dels när fattat ett beslut om att ytterligare ingripande inte skall ske enligt 5 kap. 10 § första stycket körkortslagen, dels i de fall styrelsen ännu inte fattat ett sådant beslut. Den sistnämnda situationen kan exemplifieras enligt följande. En körkortshavare har fått körkortet omhändertaget och återkallat tills vidare på grund av en misstänkt hastighetsöverträdelse. Giltighetstiden för beslutet bestäms . Eftersom körkortshavaren inte godkänner det utfärdade strafföreläggandet kommer ansvarsfrågan att prövas i domstol. Detta sker efter det att giltighetstiden för beslutet har gått ut. har i ett sådant fall inte möjlighet att avgöra körkortsärendet slutligt förrän det finns en lagakraftvunnen dom. Innan så är fallet och ett beslut om ej ytterligare ingripande är fattat vill körkortshavaren, som återfått sitt körkort, utöva uppsikt under övningskörning inom Försvarsmakten. Vid bedömningen av om denne får utöva sådan uppsikt skall giltighetstiden beaktas vid prövningen av om den tillåtna sammanlagda spärrtiden överskridits. Det bör erinras om att i de fall en körkortshavare friats från misstankar skall, som sägs i avsnitt 9.2.1, en därmed sammanhängande giltighetstid inte räknas vid en bedömning av om den sammanlagda spärrtiden över- skridits. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen är ny och i den finns bestämmelser om vilka krav som gäller för att godkännas som handledare vid privat övningskörning och att endast handledare får utöva uppsikt under sådan körning. Bestäm- melserna om godkännande av handledare har redigerats på så vis att det nu med tydlighet framgår att godkännandet förutsätter uppfyllandet av de specifika krav som anges i första stycket första till fjärde punkterna. I första styckets första och andra punkter finns bestämmelser som motsvarar ålders- och körkortskraven i nuvarande 4 kap. 5 § 3. I första stycket tredje punkten införs ett nytt krav på tid för ett sammanlagt körkortsinnehav, för fordon av det slag körningen avser, om minst fem av . Det minsta sammanlagda körkortsinnehavet som erfordras beräknas på samma sätt som angivits i kommentaren till 6 §. I första stycket fjärde punkten uppställs ett krav som enbart gäller vid privat övningskörning för förarbehörigheten B. I ett sådant fall förutsätter ett godkännande som handledare att den presumtive handledaren har genomgått en introduktionsutbildning i sin helhet tillsammans med den som skall övningsköra. Varför utbildningsobligatoriet enbart avser förarbehörighet B har berörts i allmänmotiveringen. vad som anges om möjligheter till undantag från utbildningsobligatoriet i kommentaren till 10 kap. 1 §. I andra stycket finns en bestämmelse som anger att vad som sägs i 6 § andra och tredje styckena utgör hinder för godkännande som handledare enligt 7 § första stycket. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om i vilka fall ett godkän- nande som handledare upphör att gälla. Enligt första stycket upphör ett godkännande som handledare om handledarens körkort återkallas enligt 5 kap. 3 § körkortslagen eller åter- kallas tills vidare enligt 5 kap. 5 § samma lag. Bestämmelsen avser att garantera att de hinder för meddelande av godkännande som anges i 7 § andra stycket alltid gäller efter återkallelse av körkort. Av andra stycket följer att skall upphäva ett godkännande som handledare på begäran av endera handledaren eller den som övningskör. Något krav på en gemensam begäran är det således inte fråga om. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen är ny och reglerar givande av tillstånd att bedriva introduktionsutbildning som anges i 4 kap. 7 § första stycket 4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen är ny och reglerar återkallande av tillstånd att bedriva introduktionsutbildning som anges i 4 kap. 7 § första stycket 4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om tillsynen över introduktionsutbildning som anges i 4 kap. 7 § första stycket 4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I första stycket införs en hänvisning till de nya paragraferna 4 kap. 6 8 §§. I första stycket andra meningen införs en möjlighet att överklaga beslut att inte meddela eller att återkalla tillstånd att bedriva sådan introduktionsutbildning som anges i 4 kap. 7 § första stycket 4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I första stycket införs en ny fjärde punkt. Genom punkten bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva att priset för deltagande i introduktionsutbildning inte får överstiga en viss nivå. Avsikten är visserligen att prissättningen i första hand skall hanteras av marknaden. Möjligheten till prisreglering skall ses mot bakgrund av att utbildningen är ett obligatorium, varför det kan finnas ett behov av att kunna sätta ett pristak i situationer med en icke fungerande marknad. Det bör dock nämnas att sanktionen för över- skridande av ett eventuellt pristak är offentligrättslig i form av förlust av tillstånd att bedriva utbildning, vilken kan följa efter tillsyn. I sammanhanget kan även noteras att regeringen genom lagrummets andra stycke har möjlighet att meddela undantag från utbildningsobligatoriet, vilket t.ex. kan komma att aktualiseras i vissa glesbygder där utbildning inte kan erbjudas. De bör också noteras att befintliga bemyndiganden ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer rätt att föreskriva om innehållet i och formerna för introduktionsutbildning samt om utfärdande av bevis om genomgången utbildning. Detsamma gäller föreskrifter om tillstånd att bedriva utbildningsverksamhet och tillsynen över denna. De föreslagna reglerna träder ikraft . För att ge tid att förbereda auktorisation av utbildare m.m. bör emellertid bestämmelserna i 4 kap. 911 §§, 8 kap. 2 § första stycket andra meningen samt 10 kap. 1 § första stycket 4 tillämpas . Bestämmelsen i 4 kap. 7 § första stycket 4 bör tillämpas . Bestämmelserna har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:493) om I första stycket andra punkten införs ett krav på minsta sammanlagt körkortskrav motsvarande det som gäller enligt körkortslagen (1998:488). Det minsta sammanlagda körkortsinnehavet som erfordras beräknas på samma sätt som angivits i kommentaren till 4 kap. 6 § körkortslagen. I paragrafen införs ett nytt andra stycke som hänvisar till vad som föreskrivs i 4 kap. 7 § andra stycket körkortslagen och gör sistnämnda stycke tillämpligt vid meddelandet av godkännande som trafiklärare eller utbildningsledare. Att lagrummet inte innehåller någon motsvarighet till 4 kap. 8 § första stycket körkortslagen skall ses mot bakgrund av den lämplighetsprövning som görs enligt 6 § lagen om trafikskolor. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 12.3Författningskommentar till lagförslagen som behandlas i avsnitt 10 12.3.1 Förslag till ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om beslut om förskott för överlastavgift, hur förskottet skall beräknas och vem det skall betalas till. Första stycket reglerar att polisman skall besluta om förskott för överlastavgift om den som enligt 7 § lagen (1972:435) om överlastavgift skall påföras överlastavgift inte har hemvist i . bedömning av en fordonsägares hemvist faller det sig naturligt att fordonets registrering får en stark presumtiv verkan. denna verkan måste emellertid kunna tillåtas genom att föraren av fordonet eller någon annan visar för polisen att personen som är ansvarig för överlastavgiften har hemvist i något av de länder som finns uppräknade i paragrafen och är undantagna från bestämmelsen om uttag av förskott, trots att fordonet inte är registrerat i det landet. Vid bedömningen av en fordonsägares hemvist, och även av vem fordonsägaren är, kommer betydelse också att tillmätas det registrerings- bevis som en förare, vid färd med ett fordon i internationell vägtrafik i , är skyldig att medföra enligt 6 kap. 11 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Beviset skall bl.a. visa namn och adress beträffande den person som det har utfärdats för. paragrafs tredje stycke skall beviset på begäran överlämnas till polisman Om fordonsägaren har hemvist utanför skall polisman ta ut ett förskott för den överlastavgift som kan förväntas komma att påföras av Något skönsmässigt eller annat utrymme för polismannen att avstå från att ta ut förskottet finns således inte. I andra stycket anges hur förskott för överlastavgift skall beräknas. Polisman skall härvid tillämpa bestämmelserna i 25 §§ lagen om överlastavgift och göra en beräkning på platsen för kontrollen av fordonet. Som nämnts i avsnitt 10.2.3 får en polisman vid tillämpningen av bestämmelsen i 5 § andra stycket om förhöjd avgift vid upprepade fall av överlastning inhämta relevant information genom kontakt med i . Polisen saknar till skillnad från möjlighet att meddela beslut om nedsättning eller eftergift av en överlastavgift. En fordonsägare som anser att han eller hon på grund av särskilda omständigheter bör ursäktas från en överlastavgift får därför som göra gällande sin sak för . I tredje stycket finns en bestämmelse om att förskott för överlastavgift skall betalas till polismyndigheten. I avsnitt 10.2.3 har vissa praktiska frågor i samband med betalningen berörts. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen är ny. Den reglerar att ett förskott för överlastavgift skall betalas och följderna av om så inte sker, dvs. när en polisman skall fatta beslut om hinder av fortsatt färd. Paragrafen anger också huvudregeln för ett sådant besluts giltighet i tiden. För i vilka situationer kan upphäva ett beslut om hinder av fortsatt färd hänvisas till kommentaren till 8 d §. En fråga i aktuellt sammanhang är hur ett beslut om hinder av fortsatt färd enligt första stycket förhåller sig till ett beslut om hinder av fortsatt färd som polisman kan fatta enligt annan författning, t.ex. 14 kap. 15 § trafikförordningen (1998:1276). Eftersom syftet med ett beslut enligt 8 b § är att verkställa en överlastavgift kommer beslutet att gälla så länge betalning av förskott för överlastavgift inte skett. Ett sådant beslut kan alltså hindra fortsatt färd trots att det kan föreligga särskilda skäl för att tillåta fortsatt färd enligt 14 kap. 15 § andra stycket trafikförordningen. I en annan situation kan exempelvis överlasten vara så betydande att fortsatt färd av trafiksäkerhetsskäl hindras enligt nämnda lagrum i trafikförordningen, trots att förskottet för överlastavgiften är betalt. För att fortsatt färd skall tillåtas måste alltså samtliga grunder för hinder av fortsatt färd vara undanröjda. I sammanhanget kan också nämnas att när det i 6 § lagen om överlastavgift talas om att en polisman förbjudit fortsatt färd är det enbart ett beslut om hinder av fortsatt färd enligt 14 kap. 15 § andra stycket trafikförordningen som avses (jfr. 1972:81 s. 73). Att trafiksäkerheten måste beaktas vid uppställandet av ett fordon har berörts i avsnitt 10.2.5. I första stycket finns även en bestämmelse som ger polisman möjlighet att underlåta att fatta ett beslut om hinder av fortsatt färd om det föreligger synnerliga skäl. Bestämmelsen är, som angivits i avsnitt 10.2.5, avsedd att tillämpas med stor restriktivitet. Det bör först framhållas att det förhållandet att lasten kan fara illa eller förstöras vid hinder av fortsatt färd i normalfallet inte är ett synnerligt skäl för att underlåta att fatta ett sådant beslut. Inte heller kan en uppgift om betalningssvårigheter på grund av likviditetsproblem eller liknande anses vara ett synnerligt skäl. Däremot kan som ett exempel på vad som utgör synnerliga skäl nämnas att lasten helt eller delvis utgörs av levande djur vilka skulle fara illa av att den fortsatta färden hindras. Situationen torde vara mycket ovanlig i sig och den lär, om den förekommer, kunna undvikas genom olika arrangemang och därigenom inte utgöra ett synnerligt skäl. Ett ytterligare exempel på ett synnerligt skäl är att lasten av någon anledning är farlig för omgivningen och att fordonet eller fordonståget inte kan uppställas på ett säkert vis. Av andra stycket följer att ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller till dess att full betalning för förskottet eller den påförda överlastavgiften erläggs. Något ytterligare beslut från polisen är då inte erforderligt. Om helt eller delvis nedsätter ett förskott påverkar detta beslutet om hinder av fortsatt färd på så sätt att sistnämnda beslut inte längre gäller när förskottet helt har nedsatts eller, om partiell nedsättning har skett, när det nedsatta beloppet har betalats. kan också, som nämnts inledningsvis, enligt 8 d § i vissa situationer upphäva ett beslut om hinder av fortsatt färd. Paragrafen är ny. I den finns en bestämmelse som anger att ett beslutat förskottsbelopp för överlastavgift utgör ramen för den avgift som läns- styrelsen kan påföra. Regeln är motiverad av såväl verkställighets- mässiga som pedagogiska skäl. Om en trafikant blir avkrävd ett förskott för överlastavgiften av polis på kontrollplats kan trafikanten således i praktiken anse ärendet avslutat genom att betala förskottet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om att en polismans verkställighetsbeslut skyndsamt skall underställas pröv- ning. Det regleras också att styrelsen skall pröva om ett sådant beslut skall bestå. Vidare ges bestämmelser om och polisens handläggning av överlastavgiftsärenden i de fall ett beslut om hinder av fortsatt färd gäller enligt lagen om överlastavgift. Slutligen införs en bestämmelse om att kan upphäva ett beslut om hinder av fortsatt färd efter det att den beslutat i ett ärende om påförande av överlastavgift.