prop · GS0347 · 2004-12-17 00:00:00 — Den nationella samordnaren skall kartlägga och analysera förekomsten av asylsökande barn med svåra stressreaktioner som uppgivenhet, avskärmning och regressiva symtom. Samordnaren skall kontinuerligt tillsammans med berörda aktörer inom hälso- och sjukvården, , skolan och statliga myndigheter m.fl. verka för att utveckla metoder för att tidigt upptäcka de asylsökande barn som riskerar att utveckla svåra stressreaktioner. samordnaren även beakta de erfarenheter som t.ex. tidigare redovisat beträffande hälsosamtalets betydelse för bedömningen av allvarlig ohälsa. Vidare skall samordnaren tillsammans med berörda aktörer utveckla metoder för att tidigt möta barnens och familjernas behov för att om möjligt förhindra att barn utvecklar svåra stressreaktioner. skall också uppmärksamma berörda aktörer på åtgärder som kan behövas för att dessa barn samt verka för att förebyggande insatser vidtas. Samordnaren skall för förordnandet stimulera till en utveckling av samarbetsformer mellan berörda aktörer, bland annat för att få till stånd en skyndsam prövning av dessa familjers asylärenden. Samordnaren skall för förordnadet likaså kartlägga och sprida internationella erfarenheter av asylsökande barn med svåra Den nationella samordnaren skall fortlöpande informera regeringen om sitt arbete och kan därvid lyfta fram eventuella förslag på ytterligare åtgärder som bör vidtas inom asylprocessen. Samordnaren skall verka fram till samt redovisa sitt uppdrag i en slutrapport senast . för asylsökande (prop. 2004/05:28, bet. 2004/05:SfU7, rskr. 2004/05:113). Bostadsersättning skall inte längre lämnas, annat än i särskilda fall, till asylsökande och utlänningar med tillfälligt skydd som väljer att själva ordna sitt boende. Ändringen föreslås träda i kraft den När bostadsersättningen infördes var syftet att främja att asylsökande i större omfattning skulle kunna ordna sitt boende på egen Bostadsersättningen var inte avsedd att täcka den faktiska När bostadsersättningen infördes var bedömningen att av de asylsökande skulle komma att ordna sitt boende på egen hand. I praktiken har det blivit en betydligt större andel. bodde av de asylsökande i eget boende. Det egna boendet har också visat sig ha flera negativa effekter. Regeringen gör bedömningen att möjligheterna att utnyttja asylsökandes svaga ställning på bostadsmarknaden minskar om bostadsersättning inte Vidare kommer bruket av felaktiga adresser i avsikt att till exempel undvika nedsättning av eventuellt försörjningsstöd att minska. Därutöver är regeringen av den uppfattningen att förslaget om att avskaffa bostadsersättningen skulle kunna underlätta för en värdfamilj att hänvisa till av anvisat boende i de fall en sådan lösning framstår som ett bättre alternativ för värdfamiljen. det även antas att flera personer kommer att välja boende anvisat av om rätten till bostadsersättning avskaffas. en större andel asylsökande i av anvisat boende till viss del kunna bidra till att asylprocessen effektiviseras och att väntetiderna i mottagandesystemet blir kortare för den asylsökande. Regeringens förslag att avskaffa bostadsersättningen kan dock inte motverka samtliga problem som uppstått till följd av det egna boendet. Regeringen fortsätter därför att följa frågan och avser återkomma med har en utredare fått i uppdrag att närmare undersöka för- och nackdelar med det egna boendet. utgångspunkt från uppföljningen skall även möjligheterna ses över att i ökad utsträckning styra boendet under asylprövningen i riktning mot av Mottagandet av minderåriga utan legal vårdnadshavare 311 minderåriga utan medföljande legal vårdnadshavare, s.k. ensam- kommande barn, kommit till . ensamkommande barn i , vilket kan jämföras med 454 ensamkommande barn . De flesta barnen kommer från men även barn från och utgör en stor grupp. kommer barnen tillsammans med syskon eller någon vuxen person, ofta en släkting, men det förekommer också att barnen kommer helt Det är främst barn () som kommer till och drygt hälften av det totala antalet av ensamkommande barn är pojkar. De barn och unga som kommer till utan legal vårdnadshavare befinner sig i en mycket utsatt situation och det är därför viktigt att mottagandet utformas på bästa möjliga sätt. Mottagandet av dessa barn är en prioriterad fråga för regeringen och ett förändringsarbete har inletts. gav regeringen och i uppdrag att förbättra mottagandet av de ensamkommande barnen. Myndigheterna redovisade sina förslag till förbättringar i rapporten i mottagandet av barn från annat land som kommer till utan medföljande legal vårdnadshavare (s.k. ensamkommande barn) (UD2002/271/MAP). arbetsgrupp inom ansvarar för den fortsatta beredningen med syftet att förbättra mottagandet för de ensamkommande barnen, bl.a. vad gäller behovet av boende, omvårdnad och skydd, samt fördelningen av ansvar mellan stat och kommun. promemoria beräknas föreligga vid slutet av . hade sammanlagt 14 gruppboenden för ensamkommande barn. Personaltätheten har ökat och antalet barn i varje boendeenhet har minskat. Verket har utarbetat riktlinjer för hur verksamheten vid boendena skall bedrivas. Dessa riktlinjer har stora likheter med föreskrifter och allmänna råd om hem för vård eller boende (SOSFS 2003:20). Det enskilda barnet skall utredas och följas av vars uppgift är att se till att barnets behov Dessutom har särskilda barnhandläggare utbildats inom och ytterligare utbildningsinsatser pågår. därutöver initierat en intern uppföljning av verksamheten som kommer regleringsbrev gav regeringen i uppdrag att pröva frågan om uppehållstillstånd för ensamkommande barn inom tre Den genomsnittliga handläggningstiden i denna typ av ärenden har därefter kortats /2004, till 192 regeringens mål kommer att uppnås . I delbetänkandet God man för ensamkommande flyktingbarn (SOU 2003:51), som överlämnades till regeringen , föreslås åtgärder för att stärka skyddet för de ensamkommande barnen. föreslår bl.a. att en ny lag stiftas för god man för ensamkommande barn. Betänkandet har remissbehandlats och regeringen avser att lämna en proposition (se kapitel 1.1 Migrationspolitiska frågor, God man för ensamkommande asylsökande barn). Inom ramen för Östersjösamarbetet har antagits en handlingsplan för att hjälpa ensamkommande barn och motverka människohandel med barn. Det är Östersjöstaternas Råd och Working Group for Cooperation on Children at Risk som har arbetat fram planen som bl.a. har inneburit att nationella kontaktpunkter (National Contact Points, NCP) inrättats för ensamkommande barn och barn som utsatts för Alla Östersjöstater samt , och har kontaktpunkter vid respektive lands ansvariga departement utom vars kontaktpunkt är knuten till en Kontaktpunkterna skall bistå sociala myndigheter och tjänstemän vid polis och migrationsmyndigheter med motsvarande kontakter i andra länder i syfte att trygga förhållandena för barnen i såväl värdlandet som i ursprungslandet och förebygga fortsatt människohandel. Det faktiska arbetet har inletts med ett antal myndighetskontakter inom landet och genom ett ökat samarbete mellan de nationella kontaktpunkterna. uppbyggnadsskede och mer konkreta resultat kan inte förväntas förrän Ett antal barn har dock återvänt hem genom kontaktpunkternas Genom vidarebosättning erbjuder skydd för personer som befinner sig i tredje land och inte har tillgång till någon annan långsiktig I första hand erbjuds vidarebosättning till personer som FN:s flyktingkommissarie () har rekommenderat för överföring. Vidare kan vittnen vid internationella tribunaler och som behöver skydd i tas emot inom ramen för flyktingkvoten. antingen genom s.k. delegationsuttagning eller genom dossieruttagning. Delegationsuttagning innebär att flyktingarna tas ut i det land där de befinner sig efter att ha intervjuats på plats av utsända personer från Vid dossieruttagning skickar UNHCR sin utredning till som fattar beslut på detta underlag. har anvisat medel motsvarande kostnaderna för vidarebosättning av 1 840 personer . 942 uppehållstillstånd för vidarebosättning och sammanlagt överfördes 890 personer till . har beviljat 1 741 uppehållstillstånd för vidarebosättning och antalet överförda personer uppgår till 1 434. sammanlagt cirka 1 700 personer att ha överförts . 2004/05:47 året har genomfört fyra uttagningsresor varvid huvudsakligen afghanska, iranska och burmesiska flyktingar uttagits för vidarebosättning. Resan hit anordnas genom IOM eller svensk utlandsmyndighet. För anhöriga till konventionsflyktingar som inte kommer hit i nära anslutning till flyktingens ankomst men som har en önskan att återförenas med sin släkting i , gäller generellt att kan ge ett behovsprövat bidrag för resan hit. Detta sker med stöd av förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till . När det gäller inriktning på arbetet med och policyfrågor kring vidarebosättning samråder de nordiska regeringarna regelmässigt inom ramen för den Nordiska samrådsgruppen på hög nivå för flyktingfrågor (NSHF). Härunder finns också en arbetsgrupp bestående av tjänstemän från de nordiska länderna som träffas två till för att utbyta information om vidarebosättning och förbereda eventuella nordiska inlägg vid on Resettlement (WGR). Flyktingstatus för personer förföljda på grund av kön eller sexuell läggning Enligt nuvarande bestämmelser i utlänningslagen kan den som riskerar förföljelse på grund av kön eller homosexualitet beviljas uppehålls- tillstånd som skyddsbehövande i övrigt, det vill säga inte som flykting enligt Genèvekonvention. En särskild utredare tillkallades med uppdrag att föreslå de författningsändringar som är nödvändiga för att personer som känner en välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning skall kunna betraktas som flyktingar enligt Genèvekonvention (dir. 2002:49 av ). Det s.k. skyddsgrundsdirektivet innehåller en liknande bestämmelse (se kapitel 1.2 Asylpolitiska frågor, Skyddsgrunder). I tilläggsdirektiv utvidgades därför utredningens uppdrag till att ta hänsyn till rådets direktiv (dir. 2003:109 av ). Utredningen presenterade sina förslag till ändringar i utlänningslagen i betänkandet Flyktingskap och könsrelaterad förföljelse (SOU 2004:31). I betänkandet föreslås att den s.k. könsbestämmelsen i 3 kap. 3 § första stycket 3 utlänningslagen utgår och att det direkt av lagtexten i stället skall framgå att det vid prövningen av en asylansökan skall beaktas att förföljelse som har sin grund i en utlännings kön eller sexuella läggning kan ligga till grund för flyktingskap. Förslagen har remissbehandlats och bereds inom . antog Europeiska unionens råd direktiv /83/EG om miniminormer för när medborgare i tredje land och statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl Skr. 2004/05:47 behöver internationellt skydd (EUT L 304, 30.9.2004, s. 12). Det s.k. skyddsgrundsdirektivets huvudsakliga syfte är att garantera att medlemsstaterna tillämpar gemensamma kriterier för att fastställa vilka tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som behöver internat- ionellt skydd samt att garantera att en miniminivå av förmåner är tillgängliga för dessa personer. Ett långsiktigt syfte är också att begränsa asylsökandes förflyttningar mellan medlemsstaterna när sådana endast motiveras av rättsliga skillnader, något som tillnärmning av reglerna om erkännande och innebörd av flyktingstatus och status som alternativt skyddsbehövande bidrar till. Direktivet inleds med ett antal definitioner av vilka bl.a. framgår att samlingsbegreppet internationellt skydd i direktivets mening innebär flyktingstatus och status som alternativt skyddsbehövande. Direktivets definition av flykting utgår från den definition som återfinns i , vilken alla medlems- stater är bundna av. Med alternativt skyddsbehövande menas i korthet den som vid ett återsändande till hemlandet skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada i form av bl.a. dödsstraff, tortyr eller allvarligt hot mot liv eller lem vid en internationell eller nationell väpnad konflikt. Direktivet behandlar vidare förutsättningarna för att betraktas som flykting eller alternativt skyddsbehövande. Direktivets andra del reglerar innebörden av internationellt skydd, dvs. vilka rättigheter och förmåner som är knutna till den beviljade statusen. I dessa bestämmelser behandlas rätten till uppehållstillstånd och resedokument. Vidare berörs rättigheter och förmåner för familjemedlemmar, rätten till tillträde till arbets- marknad och utbildning, sociala förmåner, rätten till hälso- och sjukvård samt bostad och rätten till fri rörlighet. Medlemsstaterna skall införliva direktivet i sin lagstiftning . En särskild utredare skall ta ställning till hur direktivet skall genomföras i (dir. 2004:114 av ). Utredaren skall även redovisa hur andelen personer som beviljas flyktingstatus eller status som skyddsbehövande i övrigt i förhåller sig till motsvarande andel i vissa utvalda länder och analysera vad eventuella skillnader beror på. Uppdraget skall redovisas . Verkställigheter av avvisnings- och utvisningsbeslut gav regeringen och Rikspolis- styrelsen i uppdrag att se över samordningen mellan myndigheterna när det gäller arbetet med att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut. redovisade ovanstående myndigheter den nuvarande samordningen och samarbetet dem emellan. Redovisningen innehåller även pågående och planerade insatser med anledning av förslagen som lämnats i betänkandet Verkställighet vid oklar identitet m.m. (SOU 2003:25) och det uppdrag som regeringen gav myndigheterna med anledning av betänkandet. Regeringen har för avsikt att lämna kompletterande uppdrag till myndigheterna i samband med har tagit fram en handlingsplan för hur återvändande- arbetet skall utvecklas och effektiviseras och ett antal åtgärder har Åtgärderna syftar bl.a. till att ta fram enhetliga rutiner och säkerställa uppföljning av återvändandeärenden. som samtalar med den sökande om återvändande har genomförts. har barnperspektivet i återvändandearbetet uppmärksammats och det finns inom en samordningsgrupp för barnfrågor i återvändandet vars uppgift är att ge stöd åt handläggarna i detta arbete. I arbete med återvändande är utlandsmyndigheterna en viktig part. Exempelvis arbetar en tjänsteman vid den svenska ambassaden i med placering i med uppgift att underlätta återvändandet till provinsen . Som ett led i att effektivisera återvändandet av personer som meddelats lagakraftvunna avvisnings- och utvisningsbeslut antogs 2003 rådets direktiv /110/EG om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg (EUT L 321, 6.12.2003 s. 26). syftar till att underlätta transitering av tredjelandsmedborgare som skall återsändas till hemlandet via en flygplats i en annan medlemsstat än den som har fattat beslutet om avvisning. Direktivet skall vara genomfört i Hur detta skall ske på bästa sätt Återtagandeavtal har blivit ett allt vanligare instrument för Det gäller inte bara för . EU är en av orsakerna till denna utveckling. I återtagandeavtalen regleras procedurer och kriterier för att den ena parten skall återta personer som vistas utan tillstånd på den andra partens Avtalen omfattar normalt återtagande av egna medborgare, tredjelandsmedborgare, statslösa samt transitering. De tjänar även som en grund för ett vidare samarbete i migrationspolitiska frågor mellan har ingått återtagandeavtal med , , , , , , , , , och , och . återtagandeavtal är även färdigförhandlat med och avses undertecknas under slutet av . Ett s.k. Memorandum of Understanding (MoU), om återtagande av personer till provinsen i och , har ingåtts Förhandlingar om återtagandeavtal pågår dessutom med Vidare har utarbetat en informell överenskommelse med rörande återvändande av bosniska medborgare som innehar utgångna hemlandspass eller identitetskort och som önskar återvända till hemlandet. inleddes en dialog mellan och angående praktiskt samarbete för att identifiera dokumentlösa ryska medborgare som saknar uppehållstillstånd i och som skall återvända till Dialogen har resulterat i ett protokoll om samarbete mellan och rörande bl.a. dokumentation av Skr. 2004/05:47 ryska medborgare. Protokollet omfattar t.ex. rutiner för att fastställa identitet och medborgarskap samt utfärdande av resedokument vid verkställighet. Regeringen gav i uppdrag att utveckla sitt arbete inom ett antal områden. Det gäller enhetligheten i beslutsfattandet, arbetssättet vid asylutredningar, utredningar av barns asylskäl och länderinformation. I uppdraget anges att den utbildning i barnfrågor som pågick skall fortsätta så att särskild barnkompetens skall finnas på samtliga enheter som utreder asylärenden som omfattar barn. skall också vidta åtgärder för att säkerställa att barn kommer till tals och att deras situation redovisas i ärendena. har i en delrapport (UD2004/48211/MAP) redovisat dittills vidtagna åtgärder på följande områden. En försöksverksamhet med ett nytt arbetssätt vid asylutredningar har bedrivits av , bl.a. i Region . Det nya arbetssättet planeras vara infört i hela verket senast . Arbetssättet innebär bl.a. att sökanden och dennes biträde får en mer aktiv roll. Den skriftliga processen bör användas i så stor utsträckning som möjligt, men den information som verket avser att lägga till grund för beslutet skall klargöras och redovisas för den sökande i ett så tidigt skede som möjligt och senast under den muntliga delen så att sökanden har möjlighet att ta del av och bemöta materialet. utredningsskyldighet kvarstår självfallet. De synpunkter som framkommit om arbetssättet från personal och offentliga biträden är över lag positiva. har kommit fram till att allmänheten bör få tillgång till delar av verkets land- och praxisinformation (Lifos) genom verkets webbplats på Internet. En rad tekniska frågor kvarstår dock att lösa, t.ex. sökning och lagring av informationen. Tolkar och översättare i asylutredningar har i interna direktiv fastställt höga krav på tolktjänsternas kvalitet. För att säkerställa kvalitetskravet har verket bland annat utformat de flesta avtalen med tolkförmedlingar så att tolkning i första hand skall ske med auktoriserad tolk. Vidare arbetar regionerna med att utveckla nya rutiner för uppföljning och säkerställande av kvaliteten i tolkarbetet, vilket t.ex. är nödvändigt inför har undersökt sitt beslutsfattande i asyl- och tillståndsärenden för att se om det finns väsentliga skillnader i likartade ärenden. Verket fann tecken på att beslutsfattandet i olika regioner i vissa avseenden skiljer sig åt, bl.a. när det gäller statslösa palestinier. Verket har vidtagit åtgärder för att uppnå en ökad enhetlighet och förutsebarhet i beslutsfattandet. I detta sammanhang bör nämnas att i syfte att bli en mer enhetlig myndighet beslutat att avskaffa indelningen av myndigheten i regioner (se kapitel 1.9 Samordningsansvar i migrationsprocessen, ). 1.5Ny instans- och processordning i utlänningsärenden Regeringen förbereder en omfattande reform för att få till stånd en tydligare lagstiftning, skapa en totalt sett effektivare ordning på utlänningsrättens område och, framförallt, stärka rättssäkerheten vid prövningen av utlänningsärenden. Förväntan är att reformen kommer att öka de sökandes och allmänhetens tilltro till asylprövningssystemet. Regeringen avser att lämna en proposition till med förslag till en ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden. Utgångspunkten för propositionsarbetet är det betänkande som en tidigare parlamentarisk kommitté, NIPU, lade fram , Ökad rättssäkerhet i asylärenden (SOU 1999:16). NIPU föreslog en ny instans- och processordning som innebar att överprövningen av beslut skulle ske i tre särskilt utsedda länsrätter och i en kammarrätt som tredje instans. Centralt i förslaget till reform är att införa en tvåpartsprocess i domstol med ett ökat inslag av muntlighet, framförallt i asylärenden. En ny instans- och processordning skall träda i kraft . Den nya utlänningslagen skall träda i kraft . Utlänningslagstiftningen i ett domstolsperspektiv tillsattes en parlamentarisk kommitté med uppgift att bl.a. göra en översyn av utlänningslagstiftningen och anpassa vissa av utlänningslagens materiella regler för tillämpning i domstol (dir. 2003:28 av samt dir. 2003:147 av ). överlämnade kommittén sitt betänkande Utlännings- lagstiftningen i ett domstolsperspektiv (SOU 2004:74) till regeringen. betänkandet berörs i första hand de regler som gäller humanitära skäl, arbetstillstånd och visering, men även regeringens bemyndiganden och arbetssätt och beslutande har behandlats. har remissbehandlats och bereds inom . Prövning av verkställighetshinder i utlänningsärenden beslutade regeringen om propositionen Prövning av verkställighetshinder i utlänningsärenden (prop. 2003/04:59). propositionen föreslogs bl.a. att möjligheten att ge in nya ansökningar efter lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning skulle tas bort. 2004/05:47 Istället skulle pröva om verkställighetshinder före- föreslogs få möjlighet att stoppa en avvisning om något inträffat i det land som den avvisade skulle återvända till samt i vissa fall bevilja uppehållstillstånd om det skulle finnas bestående hinder för att verkställa en avvisning. Om det på verkställighetsstadiet anförs nya skyddsskäl skulle det finnas en möjlighet att få dessa skäl prövade på nytt. Om skulle finna att förutsättningar för att bevilja en ny prövning saknas skulle ett sådant beslut kunna överklagas. En avsikt med förslaget var att det skulle leda till en tydligare och effektivare asylprocess. I propositionen föreslogs även att en ny bestämmelse skulle införas i utlänningslagen som ger möjlighet att verkställa ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning, som inte har upphört att gälla, om utlänningen efter verkställighet återvänder till utan tillstånd. beslutade att avslå propositionen (bet. 2004/05:SfU3, rskr. 2004/05:110). Verkställighetshinder och muntlig förhandling i en ny instansordning De i propositionen Prövning av verkställighetshinder i utlännings- ärenden (prop. 2003/04:59) föreslagna bestämmelserna utformades efter den nuvarande ordningen där är överinstans. Bland annat av den anledningen utarbetades en promemoria inom (UD 2004/51921/MAP) för att kunna utgöra underlag för den kommande propositionen om ny instans- och processordning. I promemorian behandlas dels frågan hur bestämmelserna som rör prövning av verkställighetshinder som uppkommit eller åberopats av en utlänning på verkställighetsstadiet skall utformas i en ny instansordning, dels frågan hur en regel om muntlig förhandling i domstol skall utformas. Vad gäller den förstnämnda frågan utgår promemorian i stort från lagförslaget i propositionen Prövning av verkställighetshinder i utlänningsärenden (prop. 2003/04:59). Förslagen i promemorian syftar till att anpassa lagförslaget i propositionen till en ordning där beslut överklagas till domstol. Förslagen innebär i princip att ges en befogenhet att besluta om att ny prövning skall äga rum i fråga om uppehållstillstånd samt, i avvaktan på att en ny prövning slutförs, besluta om inhibition i verkställighetsärendet. När det gäller muntlig förhandling föreslås i promemorian bl.a. att sådan skall hållas i mål om avvisning och utvisning som rör frågor om skyddsbehov, om utlänningen begär det och förhandlingen inte är obehövlig och heller inte särskilda skäl talar mot det. Förslaget innebär en väsentlig utökning av antalet muntliga förhandlingar i förhållande till dagens situation. Ställda rättssäkerhets- och effektivitetskrav har härvid beaktats. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Den instans- och processordning som förbereds ställer höga krav på kvalificerad tolkning vid de många muntliga förhandlingar som kommer att äga rum främst i ärenden som rör utlänningars skyddsbehov. finns inte kvalificerade tolkar i den omfattning som kommer att behövas.