prop · GR03170 · 2004-06-18 00:00:00 — Som framgår av 11 § andra stycket 3, skall dessa åtgärder, sammantagna, innebära en ökad effektivisering av företagets elanvändning, som i stort sett motsvarar vad som skulle ha uppnåtts om en energiskatt i nivå med per MWh hade tillämpats under hela programperioden. Genom bestämmelsen i andra stycket får ett företag även fastställa åtgärder med en längre återbetalningstid, om det behövs för att uppnå en sådan effektivisering som avses i 11 § andra stycket 3. Detta kan vara fallet om företaget inte funnit ett tillräckligt antal åtgärder som uppfyller kraven enligt första stycket. Med återbetalningstid enligt tredje stycket avses den tid som krävs för att en investering skall bli lönsam för företaget. Återbetalningstiden beräknas utan ränta och baseras på den investeringskostnad som åtgärden kommer att medföra, det genomsnittliga elpris som företaget har betalat under det år då åtgärdsförteckningen fastställs och den förväntade minskade elanvändning som åtgärden kommer att medföra vid en oförändrad produktionsvolym. Med investeringskostnad avses företagets investeringsbelopp, inklusive eventuella kostnader för installation, under- håll och övriga relevanta kostnader som är förknippade med åtgärdens genomförande, exklusive avdragsgill mervärdesskatt, i enlighet med hur sedvanliga investeringskalkyler görs. Att återbetalningstiden skall beräknas för en oförändrad produktionsvolym innebär att om åtgärden påverkar produktionsvolymen, så måste en korrigering göras för en sådan volymförändring. De åtgärder som företagen fastställer i en sådan åtgärdsförteckning, skall, såsom ovan nämnts, innebära en sådan effektivisering av företagets elanvändning som avses i 11 § andra stycket 3 och skall genomföras , för att företaget skall få en fullständig befrielse från skatten på elektrisk kraft enligt bestämmelser i 14 § och i lagen (1994:1776) om skatt på energi. Detta utvecklas närmare i kommentaren till 11 § andra stycket 3 och 14 §. I enligt med vad som förordats av Lagrådet har utan att någon änd- ring i sak åsyftats en omformulering av paragrafen gjorts. De grundläggande kraven på rutiner som skall finnas i ett energi- ledningssystem finns i 6 § 5. Vid projekteringar, ändringar och reno- veringar av företagets anläggningar ställs ytterligare krav i denna paragraf. Sådana förändringar i företagets anläggningar innebär att före- taget ställs inför en mängd valsituationer i olika skeden av planering- och arbetsprocessen. Syftet med bestämmelsen är att företaget skall överväga olika lösningar och i varje valsituation värdera vilken effekt respektive lösning har på företagets energieffektivitet. Ju tidigare en sådan av- vägning görs, desto större möjligheter har företaget att påverka energi- effektiviteten i sin framtida anläggning. Bestämmelsen innebär således att företaget, vid projekteringar, ändringar och renoveringar av företagets anläggningar skall tillämpa rutiner som säkerställer att man identifierar flera lösningar och uppmärksammas på vilken betydelse respektive lösning får för den framtida energikostnaden, vilket i sin tur kan leda till att företaget i högre utsträckning väljer mer energieffektiva lösningar. Sådana valsituationer kan beröra exempelvis dimensioneringen, bränsle- sammansättningen eller utformningen av den framtida anläggningen. Även i detta fall skall ett systemperspektiv anläggas, som innebär att företaget bedömer hur olika lösningar samverkar med övriga delar av företagets befintliga anläggning, för att på så sätt uppnå energi- effektivitet. Att beakta en lösnings livscykelkostnad innebär att företaget inte bara ser till den investering som lösningen innebär, utan även till den kostnad för energianvändning som den medför under sin förväntade brukstid. Med investeringskostnad avses företagets investeringsbelopp, inklusive eventuella kostnader för installation, underhåll och övriga relevanta kostnader som är förknippade med lösningens genomförande, exklusive avdragsgill mervärdesskatt, i enlighet med vad som anges i kommentaren till 8 §. Med brukstid avses den tidsperiod som företaget bedömer att utrustningen kommer att vara i bruk. De grundläggande kraven på rutiner som skall finnas i ett energi- ledningssystem finns i 6 § 5. Vid inköp av elkrävande utrustning till företagets anläggningar ställs ytterligare krav i denna paragraf. Begreppet elkrävande utrustning finns definierat i 2 § och med sådan avses en ut- rustning som beräknas använda el och kan vara exempelvis motorer, drivutrustningar och belysningsutrustning. Ett företag har stora möjligheter att påverka energieffektiviteten i sin anläggning då det köper ny utrustning. En elkrävande utrustning har ofta en brukstid . Då sådan utrustning skall bytas ut, eller då en ny utrustning skall införskaffas, är det viktigt att företaget är upp- märksamt på vilken energieffektiv utrustning det kan välja, för att lång- siktigt öka energieffektiviteten och därmed få en lägre elanvändning. Bestämmelsens syfte är därför att företaget, vid inköp av elkrävande utrustning, skall jämföra olika alternativ för sitt behov och välja den mest energieffektiva utrustningen, om merkostnaden för en sådan utrustning inte är så hög, att den inte blir lönsam för företaget förrän . De bedömningar som företaget kan göra i en sådan situation är att jämföra den nya, energieffektivare utrustningens merkostnad i förhållande till kostnaden för att köpa en utrustning som är likvärdig den befintliga eller, vid en nyinvestering, att köpa en utrustning med konventionell teknik. En utrustnings energieffektivitet kan bedömas antingen utifrån en energiklassificering, om sådan finns, eller genom att företaget beräknar utrustningens livscykelkostnad. Med mest energieffektiv utifrån energi- klassificering avses högsta klass vid en energiklassificering som är beslutad av EG eller . Exempel på sådana klassifice- ringar är EG:s klassificering av elmotorer, Eurodeem, och Energi- myndighetens programkrav. Finns inte en sådan klassificering får före- taget i stället jämföra de olika utrustningarnas livscykelkostnad. Att företaget jämför olika utrustningars livscykelkostnad innebär att företaget inte bara ser till den investering som utrustningen medför, utan även till den kostnad för elanvändning som den medför under utrust- ningens förväntade brukstid. Med brukstid avses den tidsperiod som företaget bedömer att utrustningen kommer att vara i bruk. Med nuvärde avses det värde som en framtida betalning har om den värderas till dagens värde, genom att den framtida betalningen diskonteras med kalkylräntan. Vid beräkningen av ett rakt nuvärde räknas alla framtida betalningar om till samma tidpunkt som investeringen, för att möjliggöra en bedömning av om det är en lönsam investering. Vid beräkning med annuitet gör man tvärt om och fastställer hur stora löpande framtida inbetalningar som krävs för att investeringen skall vara lönsam. Kalkylräntan är det pris som sätts på de pengar som omfattas av in- vesteringen, för att kunna avgöra om det lönar sig att använda dem för den aktuella investeringen. Ett riktmärke vid valet av kalkylränta är att skillnaden mellan kalkylräntan och inflationen inte bör vara större än . Den valda utrustningens återbetalningstid skall beräknas på i princip samma sätt som enligt 8 §, dvs. utan ränta och baseras på den investeringskostnad som utrustningen kommer att medföra, det genomsnittliga elpris som företaget betalat under det år då inköpet görs och den förväntade minskade elanvändning som utrustningen medför vid oförändrad produktionsvolym. Med investeringskostnad avses företagets investeringsbelopp, inklusive eventuella kostnader för installation och underhåll samt övriga relevanta kostnader som är förknippade med inköpet av utrustningen, exklusive avdragsgill mervärdesskatt, i enlighet med vad som anges i kommentaren till 8 §. Att återbetalningstiden skall beräknas för en oförändrad produktionsvolym innebär att om åtgärden påverkar produktionsvolymen, så måste en korrigering göras för en sådan volymförändring. Inköp av ifrågavarande utrustningar sker ibland i paket, så att ett in- köp inkluderar en mängd utrustningar för ett visst ändamål. De bedöm- ningar och beräkningar som anges i paragrafen avser en utrustning och de skall således göras beträffande varje utrustning för sig. I enlighet med vad som förordats av Lagrådet har delvis i överens- stämmelse med förslaget till utformning av 8 § en omformulering av paragrafen gjorts. Redovisning och tillsynsmyndighetens bedömning av företagens åtaganden Genom paragrafen uppställs ett krav om att de företag som deltar i ett program för energieffektivisering skall lämna en redovisning av sitt del- tagande efter programmets inledande . En sådan delredovisning skall ges in till tillsynsmyndigheten den in- ledande tvåårsperioden av programmet gått till ända. Förutsättningarna för att få redovisning fastställd av myndigheten följer av punkterna 14. Enligt punkten 1 skall företaget tillämpa ett standardiserat energi- ledningssystem och ge in ett certifieringsintyg från ett ackrediterat certifieringsorgan, som visar att energiledningssystemet uppfyller de krav som anges i 6 §. Begreppen certifieringsintyg och ackrediterat certifieringsorgan finns kommenterade under 5 §. Enligt punkten 2 skall företaget ha genomfört och givit in en kartlägg- ning och analys som uppfyller de krav som följer av 7 §. Enligt punkten 3 skall företaget ha upprättat en sådan särskild åtgärds- förteckning som avses i 8 §. Som framgår av 8 § gäller en sådan åtgärds- förteckning eleffektiviserande åtgärder. Begreppet eleffektiviserande åtgärd finns definierat i 2 §. De krav som ställs på företagen i fråga om sådana åtgärder har utformats i enlighet med energiskattedirektivets krav. Enligt energiskattedirektivet får medlemsstaterna tillämpa skattenivåer ned till noll på energiprodukter och elektricitet som används i energi- intensiva företag, under förutsättning att det ingås avtal eller införs system för handel med utsläppsrätter eller likvärdiga arrangemang, som leder till att miljöskyddsmål uppnås eller till att energieffektiviteten för- bättras (se artikel 17.1 b och 17.2). Enligt artikel 17.4 måste emellertid avtalen, systemen för handel med utsläppsrätter eller likvärdiga arrangemang leda till att miljömål eller ökad energieffektivitet uppnås, i stort sett motsvarande vad som skulle ha uppnåtts om gemenskapens vanliga minimiskattesatser hade iakttagits. Den bedömning som det enskilda företaget och myndigheten har att göra är således vilken styreffekt den nämnda skattesatsen hade gett om den tillämpats och hur stor den eleffektivisering skall vara som i stort sett motsvarar denna styreffekt. Syftet är att ersätta ett styrmedel skatten med ett annat programmet för energieffektivisering och att effekten av deltagandet i programmet i stort sett måste vara minst densamma som om skatten hade tillämpats. Den bedömning som det enskilda företaget och tillsynsmyndigheten har att göra är således vilken styreffekt som en tillämpning av den nämnda skattesatsen hade inneburit om den hade tillämpats . För förfluten tid i programmet får denna bedömning bygga på den faktiska elanvändningen och hur stor skatten varit om den hade tillämpats, medan bedömningen för den resterande tiden i programmet får bygga på en prognos av företagets elanvändning. Därefter skall det konstateras vilka effektiviseringsåtgärder som har identifierats och som skall genomföras . Slutligen skall bedömas hur stor eleffektivisering åtgärderna beräknas medföra och om de i stort sett motsvarar den styreffekt som skatten skulle ha haft, om den tillämpats. Begreppet i stort sett är hämtat från direktivet och bör i detta fall ge vissa, men inte särskilt stora, marginaler i fråga om bristande uppfyllelse. medger det en viss flexibilitet med hänsyn till att de åtgärder i syfte att uppnå eleffektiviseringar som kan finnas tillgängliga för de enskilda företagen kan vara av väsentligt olika karaktär. Förutsätt- ningarna för effektiviseringsåtgärder kan bl.a. skilja mellan olika branscher, mellan företag som använder olika slag av processer och teknisk utrustning samt mellan företag som redan tidigare i olika grad har utvecklat sin energieffektivisering. De effektiviseringsåtgärder som finns tillgängliga för de enskilda företagen kan vidare bestå av olika proportio- ner mellan mindre åtgärder förenade med begränsade uppoffringar samt mer omfattande åtgärdspaket som kräver investeringar . Stora effektiviseringsresultat kan i vissa fall uppnås i sam- band med utbyte av grundläggande delar av företags produktions- utrustning, vilket i allmänhet sker med långa mellanrum. Begreppet till- godoser även de marginaler som krävs med hänsyn till osäkerhet i beräk- ningar, den eleffektiviserande effekt som beräknas uppnås genom en viss åtgärd eller prognoser om företagets produktion och elanvändning under den resterande programperioden, vilket är särskilt viktigt när tillsynsmyndigheten enligt 14 § skall pröva om företagen uppnått de eleffektiviseringar som är ett krav för skattebefrielsen. Sammanfattningsvis kan sägas att de företag som kommer att delta i programmet för energieffektivisering i allmänhet redan har uppnått en hög effektiviseringsgrad. Om skattens styreffekt i fråga om ett visst företag är liten, t.ex. därför att företaget redan har genomfört omfattande effektiviseringsåtgärder, bör kravet på ytterligare sådana åtgärder följaktligen kunna ställas lägre än de krav som bör ställas på ett företag med mer omodern utrustning och äldre teknik, som skall nå upp till en högre effektivisering för att motsvara lagens krav. Enligt punkten 4 skall företaget ha infört sådana rutiner som avses i 9 och 10 §§ och ge in en dokumentation som visar att rutinerna uppfyller de krav som följer av de nämnda paragraferna. om hur en redovisning skall vara utformad och vilka uppgifter den skall innehålla avses meddelas av regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer. Följderna av att ett företag inte får sin redovisning fastställd följer av 12 §. Bestämmelsen i punkten 3 har utformats i enlighet med Lagrådets för- slag. Ett deltagande i ett program för energieffektivisering är uppdelat i två perioder. Den första perioden kan ses som en inledande fas då företagen, genom att införa ett energiledningssystem, genom det särskilda kravet på kartläggning och analys och genom att införa rutiner, lägger en grund för den eleffektivisering som är kopplad till skattebefrielsen. Får ett företag inte sin redovisning enligt 11 § fastställd, är dessa grundläggande förut- sättningar för ett fortsatt deltagande i programmet inte längre för handen och tillsynsmyndigheten skall återkalla det tidigare meddelade god- kännandet enligt 3 § och besluta att företaget skall avbryta sitt deltagande i programmet. Det innebär också att företaget inte har rätt till den skatte- befrielse som följer av bestämmelser i lagen (1994:1776) om skatt på energi. Paragrafen har byggts ut och omformulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att ett företag, som fått eleffektiviserande åtgärder fastställda i ett beslut enligt 11 § andra stycket 3, kan ansöka om att inte behöva genomföra sådana åtgärder . En förutsätt- ning för bifall till en sådan ansökan är att det finns synnerliga skäl. Med sådana skäl avses t.ex. att omständigheter, som företaget inte haft anled- ning att räkna med när det lämnade sin redovisning enligt 11 §, inneburit att åtgärden blivit tekniskt omöjlig att genomföra eller att oväntade om- läggningar av produktionen eller förändringar i anläggningen såsom brand, maskinhaverier eller andra extraordinära händelser gjort åtgärden onödig. Av paragrafen framgår vidare att ett företag, som fått rutiner rörande projekteringar, ändringar eller renoveringar av företagets anläggningar eller inköp av elkrävande utrustning till dessa anläggningar fastställda i ett beslut enligt 11 § andra stycket 4, kan ansöka om att inte behöva tillämpa en sådan rutin i ett enskilt fall. En förutsättning för bifall till en sådan ansökan, är att företaget även i detta fall kan visa att det föreligger synnerliga skäl. Exempel på sådana skäl är att rutinen i det enskilda fallet skulle ge en försämrad produktkvalitet eller försämrad teknisk tillförlit- lighet eller att förändringar i produktionen eller företagets anläggning medför att tillämpningen av rutinen skulle bli onödig eller av andra skäl tekniskt omöjlig att tillämpa. Bestämmelserna, som skall tillämpas restriktivt, syftar till att företagen under sådana mycket speciella omständigheter inte skall drabbas av att bli betalningsskyldiga för den skatt på elektrisk kraft som en bristande uppfyllelse av lagens krav enligt 14 § skulle medföra. I enlighet med Lagrådets förslag har begreppet särskilda skäl i paragrafen bytts ut mot synnerliga skäl, i syfte att markera den restriktiva tillämpning som avses. Genom paragrafen uppställs ett krav om att de företag som deltar i ett program för energieffektivisering skall lämna en slutlig redovisning av sitt deltagande i programmet när förflutit från godkännandet enlighet 3 § och att en sådan slutlig redovisning skall ha inkommit till myndigheten därefter. Enligt andra stycket skall tillsynsmyndigheten pröva om företagen uppnått en sådan ökad eleffektivisering som avses i 11 § andra stycket 3. Beträffande denna prövning, se kommentaren till det nämnda lagrummet. Till skillnad från den prövning som görs enligt 11 § 3, som bygger på beräkningar och prognoser i vissa delar, skall nu resultatet av de eleffektiviserande åtgärderna bedömas. Den prövning som görs bygger således på företagets faktiska elanvändning och åtgärdernas faktiska effekt. uppnått en eleffektivisering som i stort sett motsvarar den effektivisering som uppnåtts i fall skatten i stället hade tillämpats, har företaget fullgjort sina åtaganden enligt programmet. Begreppet i stort sett kan inte här anges i procentuella tal eller liknande, utan medger i stället en viss flexibilitet med hänsyn till exempelvis osäkerhetsfaktorer i beräkningar och åtgärdernas faktiska effekt. I de fall den faktiska effekten ännu inte med säkerhet kunnat fastställas, får beräkningar i stället tillämpas. Vid denna prövning skall, såsom anges i tredje stycket, sådana åtgärder anses genomförda som omfattas av ett beslut enligt 13 §. om hur en redovisning skall vara utformad och vilka uppgifter den skall innehålla avses meddelas av regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer. Paragrafen reglerar det förhållandet att en slutlig redovisning enligt 14 § inte har lämnats av företaget, eller att en lämnad redovisning har sådana brister, att den inte kan ligga till grund för en sådan prövning som anges i 14 § andra stycket, och ger tillsynsmyndigheten en rätt att i sådana situa- tioner besluta att företaget inte fullgjort sina åtaganden enligt pro- grammet. I enlighet med vad som förordats av Lagrådet har regeln i paragrafen fått en ny lydelse. Genom paragrafen ges företag, som deltagit i ett program för energi- effektivisering, möjlighet att delta i ett nytt program. för ett sådant nytt deltagande är att företaget ansöker om ett nytt godkännande enligt 3 §. För att ett glapp mellan det tidigare och det nya programmet inte skall uppstå, med skatteadministrativa problem som följd, skall ett sådant nytt beslut om godkännande, till skillnad från vad som gäller enligt 3 § andra stycket, gälla från den tidpunkt då den förra programperioden löpte ut. Återkallelse av beslut om godkännande och redovisningar Ett deltagande i ett program för energieffektivisering är frivilligt. Om ett företag vill avbryta sitt deltagande i ett program innan förflutit från ett godkännande enligt 3 §, eller om det ändrat sin verksamhet på ett sådant ingripande sätt att det kan anses uppfylla de krav som anges i 3 § första stycket, skall det enligt första stycket anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Denna situation gäller sådana ingripande förändringar i verksamheten som t.ex. inneburit att företaget sålt den energiintensiva delen av företaget eller förändrat inriktningen på sin produktion på ett sådant avgörande sätt, att dessa förutsättningar är för handen. Genom bestämmelsens krav om sådana förändringar i verksamheten gäller denna paragraf inte sådana situationer då företaget bara, genom energieffektiviseringar, kommit att hamna under den gräns för energiintensitet som anges i 4 §. Tillsyns- myndigheten kan även på andra sätt, genom sin tillsyn, få kännedom om att ett företag ändrat sin verksamhet på ett sådant sätt att det inte längre uppfyller kraven enligt 3 §. När tillsynsmyndigheten fått en sådan anmälan, eller fått sådan känne- dom, skall myndigheten enligt andra stycket återkalla det tidigare meddelade godkännandet enligt 3 § och besluta att företaget skall avbryta sitt deltagande i programmet. Ett sådant beslut skall gälla , om inte annat anges i beslutet. Paragrafen har omformulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke reglerar den situationen då ett företag lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter i en ansökan om godkännande enligt 3 § eller i en redovisning enligt 11 § och dessa haft betydelse för före- tagets rätt att delta i ett program för energieffektivisering. I 3 § första stycket anges de grundläggande förutsättningarna för att få delta i ett program för energieffektivisering. Är någon av dessa förutsättningar inte för handen när företaget ansöker om godkännande, men företaget lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter om sådana förhållanden i sin ansökan och de lämnade uppgifterna har en sådan betydelse, att de borde ha medfört att företaget inte skulle ha godkänts för att delta i programmet, skall tillsynsmyndigheten återkalla det tidigare meddelade godkännandet enligt 3 § och besluta att företaget skall avbryta sitt del- tagande i programmet. I 11 § anges förutsättningarna för att ett företag skall få sin redovisning fastställd av tillsynsmyndigheten. Om sådana lämnade uppgifter är oriktiga eller vilseledande och uppgifterna har en sådan betydelse att de borde ha medfört att tillsynsmyndigheten inte skulle ha fastställt redovisningen, skall myndigheten återkalla det tidigare meddelade godkännandet enligt 3 § och besluta att företaget skall avbryta sitt deltagande i programmet. Om ett företag enligt andra stycket lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter i en redovisning enligt 14 § och dessa uppgifter haft betydelse för tillsynsmyndighetens prövning enligt 1 4 § andra stycket, skall till- synsmyndigheten återkalla det tidigare meddelade beslutet enligt 14 §. Paragrafen har omformulerats i enlighet med Lagrådets yttrande och i konsekvens med de ändringar som följer av yttrandet beträffande 17 §. Som framgår av avsnitt 5 avser regeringen att utse Statens energi- myndighet till tillsynsmyndighet. Genom paragrafen ges tillsynsmyndigheten en rätt att få de uppgifter, handlingar eller upplysningar som behövs för tillsynen. Ett föreläggande kan riktas mot ett företag som deltar i ett program för energieffektivise- ring och ett sådant företags elleverantör, som har uppgifter om försälj- ningen av el till ett sådant företag. Myndighetens rätt begränsas till sådana uppgifter, handlingar och upplysningar som behövs för att myn- digheten skall kunna utöva tillsyn enligt denna lag. I enlighet med Lagrådets yttrande har paragrafens tillämpningsområde inskränkts. Genom paragrafen ges tillsynsmyndigheten en rätt att förelägga ett före- tag, som inte lämnar en redovisning enligt 11 eller 14 § i rätt tid, att lämna en sådan redovisning. Ett förläggande får också meddelas om den redovisning som ett företag lämnat är ofullständig. Med ofullständig av- ses att redovisningen inte uppfyller de formella krav som kommer att meddelas i verkställighetsföreskrifter rörande redovisningarnas utform- ning och vilka uppgifter som företagen skall lämna i dessa. Genom paragrafen ges tillsynsmyndigheten en rätt att få tillträde till företagens lokaler och områden som hör till sådana lokaler.