prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — I 13 §§ ges grundläggande bestämmelser om formen för och verkningarna av förmånstagarförordnanden. Regler om tolkning av förordnanden finns i 46 §§, och i 7 § upptas en regel om förordnandets verkan mot dödsbodelägare. I 8 och 9 §§ behandlas förmånstagarens förfoganderätt, i 10 § verkan av förfogande till förmån för flera, i 11 § presentation av försäkringsbrev som utgör värdepapper, i 12 § verkan av förfogandet på förmånstagares rätt och i 13 § panthavares rätt. I 14 och 15 §§, slutligen, finns regler om förfoganden i strid mot inkomstskattelagens bestämmelser respektive förverkande av förmånstagarrätt. Rätten att göra, ändra och återkalla ett förmånstagarförordnande 1 § Försäkringstagaren har rätt att själv förfoga över en personförsäkring genom förmånstagarförordnande. Det som sägs i 9 kap. 1 § och 13 kap. 2 och 3 §§ om rätt att göra testamente och om testamentes ogiltighet gäller också i fråga om förmånstagarförordnande. För förmånstagarförordnande till den som inte är född eller avlad när förordnandet skall tillämpas första gången gäller lagen (1930:106) om vissa rättshandlingar till förmån för ofödda. 2003/04:150 14 kap. (Jfr 15 kap. 1 § promemorian och 6 kap. 1 § PFL.) Paragrafen, som utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, tar upp försäkringstagarens rätt att förfoga över försäkringen genom ett förmånstagarförordnande. Den behandlar också frågan om hur gammal någon måste vara för att ha rätt att göra ett förmånstagarförordnande liksom verkningarna av att förordnandet har tillkommit under påverkan av en psykisk störning eller under inflytande av tvång, svek m.m. Vidare anger den vad som gäller om ett förordnande som görs till annan än den som är född m.m. Paragrafen har, som framgår av inledningen till kapitlet, ingen motsvarighet vid skadeförsäkring. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.1. Paragrafen har viss motsvarighet i 102 § första meningen FAL. Förmånstagarförordnande får anses vara ett självständigt rättsinstitut, fristående från t.ex. instituten gåva och testamente. kan visserligen paralleller dras från reglerna om sådana förfoganden, men i andra fall där avtalsförhållandet mellan försäkringstagaren och försäkringsbolaget står i blickfältet får man snarare se förordnandet som en till försäkringsbolaget riktad betalningsanvisning. Försäkringstagaren har rätt att genom ett förmånstagarförordnande bestämma vem som skall ha försäkringen eller utfallande belopp. ringsbolaget kan alltså inte genom en villkorsbestämmelse hindra försäkringstagaren från denna form av förfogande. Förordnandet kan gälla till förmån för fysisk eller juridisk person. Förordnandet kan vara avsett att tillämpas vid försäkringsfall som kan vara livsfall eller dödsfall och det kan gälla för försäkringstagarens död även om dödsfallet inte är försäkringsfall, främst när försäkringen är tecknad på någon annans liv eller hälsa. I praxis har fastslagits att ett förmånstagarförordnande som regel skall antas avse inte bara det avtalade försäkringsbeloppet utan även sådana belopp som betalas ut i form av återbäring eller premiereglering (rättsfallet NJA 1977 s. 587). Någon ändring av denna praxis är inte avsedd. Liksom försäkringstagaren kan dela upp det egentliga försäkringsbeloppet mellan flera förmånstagare kan han också förordna att försäkringsbeloppet skall tillfalla en person och återbäringen någon annan. Rätten att utse förmånstagare tillkommer vid individuell försäkring försäkringstagaren, dvs. den som har ingått försäkringsavtalet med försäkringsbolaget. Rätten är dock av personlig art för försäkringstagaren. Därför övergår inte rätten att utse förmånstagare och därmed inte heller rätten att återkalla eller ändra ett förordnande till t.ex. försäkringstagarens dödsbo eller konkursbo. För tydlighetens skull har förhållandet markerats genom att försäkringstagaren sägs ha rätt att själv förfoga över försäkringen. En annan sak är att den som genom bodelning eller arv eller efter exekution blivit ny ägare till försäkringen i denna egenskap har rätt att själv utse ny förmånstagare. Rätten enligt försäkringsavtalet kan även övergå till någon annan genom frivillig överlåtelse från försäkringstagaren och genom tillämpning av ett förmånstagarförordnande. Den som har förvärvat försäkringen på något av dessa sätt har rätt att själv utse ny förmånstagare (jfr 1 kap. 4 § andra stycket). Möjligheten till detta kan dock vara begränsad genom att ett tidigare förordnande gjorts oåterkalleligt (se 2 och 12 §§). Ett förordnande, som upptar flera förmånstagare med rätt efter varandra, kan också vara utformat så att den i första hand utsedde förmånstagaren inte får rätt att bestämma vem som skall ha de belopp som kan utfalla när hans egen rätt har upphört. Ett förmånstagarförordnande innebär att försäkringstagaren själv bestämmer vem som i hans ställe skall ha försäkringen eller utfallande belopp. Ett förordnande som går ut på att försäkringstagaren uppdrar åt någon annan att helt efter eget gottfinnande bestämma vem som skall ha försäkringen saknar därför verkan. Försäkringsbeloppet får alltså då fördelas på samma vis som när inget förordnande alls har gjorts. I fråga om behörigheten att utse förmånstagare hänvisas här till regler om rätt att göra testamente. Hänvisningen avser till att börja med 9 kap. 1 § . Såvitt angår underåriga kan alltså den som har fyllt och som förvärvsarbetar sätta in förmånstagare till en tjänstegrupplivförsäkring som gäller för honom, liksom han kan använda en del av sina inkomster till att teckna en frivillig gruppförsäkring eller en individuell försäkring och själv utse förmånstagare. 2003/04:150 14 kap. Av 9 kap. 1 § framgår vidare att den som är har rätt att göra förmånstagarförordnande. Förutsättningen är att förord- nandet inte upprättas under inflytande av en psykisk störning (13 kap. 2 § Vidare är förordnandet ogiltigt om det har tillkommit under inflytande av tvång, svek eller liknande (13 kap. 3 § ). Någon hänvisning till 13 kap. 1 § har inte ansetts erforder- Att ett förmånstagarförordnande är ogiltigt i sådana fall som avses i den paragrafen framgår med tillräcklig tydlighet av hänvisningen till 9 kap. 1 § och 3 § i förevarande kapitel om formen för Lika litet som i fråga om testamenten är ogiltigheten självverkande i den bemärkelsen att försäkringsbolaget utan vidare skall vägra att följa ett förordnande som upprättats t.ex. av en underårig. nandets giltighet bestrids av någon som annars skulle ha rätt till försäk- ringsbeloppet, skall förordnandet följas. Som Lagrådet har förordat regleras förordnanden till förmån för ofödda direkt av den särskilda lagen om sådana rättshandlingar. 2 § Försäkringstagaren kan, innan försäkringsersättningen skall betalas, ändra eller återkalla ett förmånstagarförordnande. Detta gäller dock inte om han gentemot förmånstagaren har utlovat att förordnandet skall stå fast (oåterkalleligt förmånstagarförordnande). (Jfr 15 kap. 2 § promemorian och 6 kap. 2 § PFL.) Paragrafen reglerar rätten att ändra och återkalla ett förmånstagarförordnande. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.1 och 9.5.3. Paragrafen har viss motsvarighet i 102 § FAL. En skillnad görs mellan vanliga förmånstagarförordnanden och oåterkalleliga sådana. Försäkringstagaren kan när som helst ändra eller återkalla sitt förordnande, om han inte har lovat förmånstagaren att förordnandet skall stå fast. Återkallelse eller ändring kan dock bara göras före den tidpunkt då försäkringsersättningen förfaller till betalning. Skälet för regeln är att det bl.a. med tanke på förhållandet till borgenärerna bör stå klart efter ett försäkringsfall vem som är rätt mottagare av beloppet. Med tidpunkten då ersättningen skall betalas avses vid försäkring med engångsbelopp försäkringsfallet; man bortser alltså från den tid som försäkringsbolaget enligt 16 kap. 1 § kan ha på sig innan ersättningen måste betalas ut. Vid försäkring med periodisk utbetalning avses i stället var och en av de överenskomna förfallodagarna. En utfästelse om oåterkallelighet skall göras till förmånstagaren. Det ställs inte upp något formkrav för oåterkallelighetsförklaringen, och inte heller behövs det någon anmälan till försäkringsbolaget för att utfästelsen skall vara bindande för försäkringstagaren. Eftersom den som påstår att ett förordnande till hans förmån har gjorts oåterkalleligt har bevisbördan för att så verkligen är fallet, finns det anledning att tro att förklaringen utan något krav i lagen i de allra flesta fall dokumenteras på tillförlitligt Och som framgår av 10 § måste förmånstagaren ibland anmäla sin rätt till försäkringsbolaget om han vill vara skyddad mot nya förfoganden från försäkringstagarens sida. Formkrav för ett förmånstagarförordnande 3 § Ett förmånstagarförordnande och en återkallelse eller ändring av ett sådant förordnande skall för att vara gällande göras genom ett egenhändigt undertecknat meddelande till försäkringsbolaget. Ett förmånstagarförordnande kan också göras genom att det tas in i försäkringsvillkoren. Ett sådant förordnande förlorar sin verkan om ett nytt förordnande görs enligt första stycket. Första och andra styckena gäller också ett villkor enligt 7 kap. 2 § 5 om att ett försäkringsbelopp eller en försäkring skall vara förmånstagarens enskilda egendom och en återkallelse eller ändring av sådant villkor. (Jfr 15 kap. 3 § promemorian och 6 kap 3 § PFL.) Paragrafen behandlar formkravet för förmånstagarförordnande samt för återkallelse och ändring av ett sådant förordnande. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.2. Paragrafen har en motsvarighet i 103 § FAL. Paragrafens första stycke har förtydligats i enlighet med I första stycket anges det sätt att göra förmånstagarförordnande som består i ett egenhändigt undertecknat meddelande till försäkringsbolaget. Detta är en regel av praktisk betydelse, som kan undanröja oklarheter när svårtolkade papper anträffas hos en avliden person. Regeln ter sig också naturlig med tanke på det liknande formkravet vid testamente. I kravet på skriftligt meddelande till försäkringsbolaget ligger att meddelandet skall vara riktat till försäkringsbolaget och att försäkringstagaren skall ha vidtagit ändamålsenliga åtgärder för att få meddelandet överbringat till bolaget, t.ex. postat det. Giltigheten är inte beroende av att förordnandet på något sätt blivit registrerat hos försäkringsbolaget. Det är inte heller nödvändigt att förordnandet har kommit in till bolaget när försäkringsfallet inträffar. Däremot har ett förordnande inte någon verkan om försäkringstagaren bara har upprättat det och sedan låtit det ligga i en skrivbordslåda. Vilka åtgärder försäkringstagaren måste ha vidtagit för att få fram meddelandet till försäkringsbolaget får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Bestämmelsen innehåller inte någon motsvarighet till 10 kap. 3 § om nödtestamenten, men skriftliga förordnanden som försäkringstagaren gör under sådana förhållanden som avses i det lagrummet bör ibland kunna behandlas som meddelanden som är avsedda för försäkringsbolaget (jfr rättsfallet NJA 1982 s. 390). Däremot kan ett muntligt förordnande inte göras giltigt genom att försäkringsbolaget antecknar det i försäkringsbrevet. Försäkringstagaren kan inte heller göra ett giltigt förmånstagarförord- nande genom ett testamente. Ett testamente kan dock ha viss betydelse för fördelningen av försäkringsbeloppet. ett förmånstagarförordnande underrätta försäkringsbolaget om att den person som anges i hans testamente skall vara förmånstagare. skall föreligga ett tillräckligt preciserat förordnande torde det dock krävas att det testamente som avses har blivit angivet med t.ex. datum (om inte testamentet bifogas förordnandet). ett vanligt förmånstagarförordnande, kan han dock inte ändra eller återkalla det genom ett testamente (jfr rättsfallet NJA 1976 s. 24). Däremot är det ju möjligt att testamentet kan bidra till tolkningen av förmånstagarförordnandet, särskilt om testamentet har tillkommit vid ungefär som förordnandet. Vidare får naturligtvis ett testa- mente betydelse för fördelningen av försäkringsbeloppet om det gäller ett förmånstagarförordnande till förmån för dödsboet efter försäkrings- I andra stycket ges försäkringsbolaget möjlighet att på eget initiativ ordna ett lämpligt förordnande. En förutsättning är att förordnandet tas in Försäkringstagaren kan emellertid ändra förord- nandet genom ett nytt förordnande enligt första stycket. Samma regler som för ett förmånstagarförordnande gäller om villkor att ett försäkringsbelopp eller en försäkring skall vara enskild egendom. Tolkning av ett förmånstagarförordnande § Vid tolkningen av ett förmånstagarförordnande gäller det som sägs i 5 och §§, om inte annat med hänsyn till omständigheterna får (Jfr 15 kap. 4 § promemorian och 6 kap. 4 § PFL.) Paragrafens materiella innehåll är att ange att ett förmånstagarförordnande skall tolkas med ledning av de två följande paragraferna i kapitlet om inget annat får anses framgå. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.4. Paragrafen har en viss motsvarighet i 105 § första stycket FAL. I 5 och 6 §§ ges ett antal regler om hur förmånstagarförordnanden skall tolkas i olika fall. Reglerna gäller både för vanliga förordnanden och för oåterkalleliga sådana. I förevarande paragraf anges den gemensamma förutsättningen för att reglerna skall bli aktuella, nämligen att inte annat med hänsyn till omständigheterna får anses framgå av förordnandet. När det finns utredning som med rimlig grad av säkerhet tyder på att försäkringstagaren har haft en annan avsikt med sitt förordnande, skall presumtionen ge vika. Tolkningsreglerna skall bara fungera som hjälp- regler när individuella tolkningsdata saknas. tolkning är det bara försäkringstagarens avsikter vid förordnandets till- komst som kan tillmätas betydelse (jfr rättsfallet NJA 1976 s. 24). 5 § Vid försäkring på försäkringstagarens liv eller hälsa gäller ett förmåns- tagarförordnande bara för försäkringstagarens död. Om vid försäkring på annans liv försäkringstagaren avlider före försäkrings- fallet, övergår försäkringstagarens rätt till försäkringen genast till förmånstagaren. Detsamma gäller när annars försäkringsbeloppets utbetalande enligt villkoren beror av annat än försäkringstagarens död. Kan ett förmånstagarförordnande inte verkställas såvitt angår en viss förmåns- tagare, gäller förordnandet till förmån för hans avkomlingar, om de i fråga om arv efter försäkringstagaren eller den försäkrade hade haft rätt att träda i förmånstaga- Om sådana avkomlingar saknas men det finns andra förmånstagare, tillfaller hela försäkringen dem. Tredje stycket gäller inte vid en sådan pensionsförsäkring som avses i 58 kap. 2 § första stycket inkomstskattelagen (1999:1229). nande i ett sådant fall inte verkställas såvitt angår en förmånstagare men det finns andra förmånstagare, tillfaller hela försäkringen dem. (Jfr 15 kap. 5 § promemorian och 6 kap. 5 § PFL.) Paragrafen innehåller presumtionsregler om när ett förmånstagarförord- nande skall gälla. Vidare anges vad som skall gälla när försäkrings- tagaren avlider i visst fall samt om ett förordnande inte kan verkställas. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.4. Första stycket motsvarar i sak 107 § och andra stycket 110 § FAL. Tredje stycket ligger i linje med 11 kap. 6 och 7 §§ , som avser testamente. Regeln i detta stycke tar i första hand sikte på försäkring för både döds- fall och livsfall, s.k. sammansatt kapitalförsäkring, som skall betalas ut antingen vid försäkringstagarens död eller när han uppnår en bestämd Den gäller också för andra försäkringar av blandad karaktär, t.ex. en olycksfallsförsäkring som innehåller ett dödsfallsmoment. tionen innebär att försäkringstagaren i dessa fall anses ha avsett att själv uppbära de belopp som kan utbetalas under hans livstid. Bestämmelsen gäller för såväl återkalleliga som oåterkalleliga förord- Den gäller däremot inte försäkring på annans liv. Andra stycket innehåller en motsvarighet till 110 § FAL. paragrafen i övrigt tolkningsregler som kan frångås när annat framgår av Tredje stycket handlar om vad som skall gälla när ett förmånstagar- förordnande inte kan verkställas beträffande en eller flera förmånstagare, t.ex. när förmånstagaren är avliden eller avstår från sin rätt. tillämpningsområde har enligt fjärde stycket undantagits sådan pensions- försäkring som avses i 58 kap. 2 § första stycket inkomstskattelagen. Stycket innehåller indirekt och tillsammans med 4 § en bestämmelse om att ett förordnande kan fortsätta att gälla, trots att det inte kan verk- ställas enligt sin ordalydelse, samt tolkningsregler för sådana fall. Bestämmelserna gäller för försäkring på eget eller annans liv och för både livsfalls- och dödsfallssituationer. Bestämmelsen i första meningen ger en s.k. representationsrätt och motsvarar det som gäller inom testamentsrätten (11 kap. 6 § ärvda- Regeln gäller för både livsfalls- och dödsfallssituationen, men man kan utgå från att presumtionen till förmån för lagens regel är svagare vid livsfallsutbetalning. Vid försäkring på annans liv kan det gälla ett förmånstagarförordnande för den försäkrades död. I denna situation skall enligt bestämmelsen en avliden förmånstagares avkomlingar träda i hans ställe, om de haft rätt till det i fråga om arv efter försäkringstagaren eller den försäkrade. ett par makar båda har egna barn från tidigare äktenskap men inga gemensamma, och mannen efter att ha tecknat en försäkring på hustruns liv sätter in sina egna barn som förmånstagare, får barnen till en avliden sådan förmånstagare träda i förmånstagarens ställe. Utser han i stället hustruns barn till förmånstagare, får på motsvarande sätt hennes barnbarn vara förmånstagare i andra hand. Regleringen gäller också vid utbetalning för livsfall från en försäkring på annans liv. Andra meningen motsvarar 11 kap. 7 § . de inte kan verkställas beträffande en av flera förmånstagare och första meningen inte kan tillämpas, får de övriga förmånstagarna dela på hela Förutsättningen är dock att försäkringstagaren inte har gjort något andrahandsförordnande för denna situation och att det inte heller får anses framgå att de övriga förmånstagarnas rätt under alla förhållanden skall vara begränsad till de belopp som för deras del har angetts i förordnandet. Fjärde stycket innehåller en särreglering för sådana pensionsförsäkringar som avses i inkomstskattelagen. Den är betingad av de skatterättsliga Om ett förmånstagarförordnande inte kan verkställas beträffande en av flera förmånstagare, får de övriga förmånstagarna dela på hela försäkringsbeloppet. Vid denna typ av försäkring blir det alltså inte aktuellt med någon sådan representationsrätt för förmånstagarens avkomlingar som gäller vid annan försäkring. Även vid sådan försäkring är förutsättningen dock att försäkringstagaren inte har gjort något andrahandsförordnande för denna situation och att det inte heller får anses framgå att de övriga förmånstagarnas rätt under alla förhållanden skall vara begränsad till de belopp som för deras del angetts i förord- 6 § Har försäkringstagaren till en försäkring som gäller på hans liv eller hälsa utan att namnge förmånstagaren använt någon av nedan angivna beteckningar, anses detta innebära följande: make: den som är gift med försäkringstagaren när förordnandet tillämpas; om det pågår mål om äktenskapsskillnad mellan makarna, gäller inte förordnandet, registrerad partner: den som är registrerad partner med försäkringstagaren när förordnandet tillämpas; om det pågår mål om upplösning av partnerskapet, gäller inte förordnandet, sambo: den som är sambo med försäkringstagaren när förordnandet tillämpas, barn: försäkringstagarens bröstarvingar, med fördelning av försäkringen efter vad som gäller i fråga om arvsrätt efter försäkringstagaren, make och barn: försäkringstagarens make är förmånstagare till halva försäkringen och hans bröstarvingar till återstoden; om försäkringstagaren efterlämnar bara make eller bara bröstarvingar, tillfaller hela försäkringen maken eller bröstarvingarna, arvingar: de som har arvsrätt efter försäkringstagaren, med fördelning av försäkringen efter vad som gäller för arvsrätten. 2003/04:150 14 kap. (Jfr 15 kap. 6 § promemorian och 6 kap. 6 § PFL.) Paragrafen anger den innebörd en rad beteckningar, som ofta används i förmånstagarförordnanden, skall anses ha, om inte annat får anses framgå av förordnandet (jfr 4 §). Övervägandena finns i avsnitt 9.5.4. Paragrafen har en motsvarighet i 105 § FAL. Paragrafen gäller bara vid försäkring på försäkringstagarens eget liv eller egen hälsa. Som en ytterligare förutsättning gäller att försäkringstagaren skall ha använt någon av de beteckningar som anges i paragrafen utan att namnge förmånstagaren. Inget hindrar dock att man i enskilda fall utanför det egentliga tillämpningsområdet hämtar ledning från lagens regler. Sådan tillämpning kan tvärtom ibland ligga nära till hands, t.ex. om försäkringstagaren vid försäkring på främmande liv har utsett den försäkrades arvingar till förmånstagare. Det är inte avsett att några motsatsslut skall dras för de situationer som faller utanför paragrafens tillämpningsområde. Ett förordnande till make gäller till förmån för den som är gift med försäkringstagaren när förordnandet skall tillämpas. Vid försäkringstagarens dödsfall avses den som han var gift med vid dödsfallet, även om detta upplöser äktenskapet (jfr 1 kap. 5 § ). Med sambo avses sambo i den allmänt tillämpliga betydelsen, alltså två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll (se 1 § första stycket sambolagen [2003:376]). Förmånstagarförordnandes verkan mot dödsbodelägare 7 § Är förmånstagare insatt, skall försäkringsbelopp som utfaller efter försäkringstagarens död inte ingå i dennes kvarlåtenskap. Om tillämpningen av ett förmånstagarförordnande som gäller för försäkringstagarens död skulle leda till ett resultat som är oskäligt mot en make eller bröstarvinge efter försäkringstagaren, kan förordnandet jämkas så att försäkringen helt eller delvis tillfaller maken eller bröstarvingen. Vid prövningen skall särskilt beaktas skälen för förordnandet samt förmånstagarens och makens eller bröstarvingens ekonomiska förhållanden. Har dödsfallet inträffat sedan det har dömts till äktenskapsskillnad mellan försäkringstagaren och hans make eller sedan talan om äktenskapsskillnad väckts men innan bodelning har förrättats, gäller i stället för det som sägs i första stycket att, om maken inte vid bodelningen kan få ut sin andel därför att försäkringen tillfaller någon annan som förmånstagare, denne är skyldig att avstå vad som fattas. Den som vill begära jämkning enligt första eller andra stycket skall väcka talan mot förmånstagaren från det att bouppteckning efter försäkringstagaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes. Väcks inte talan , är rätten till jämkning förlorad. Angående förordnandets verkan mot försäkringstagarens borgenärer finns bestämmelser i 15 kap. 2003/04:150 14 kap. (Jfr 15 kap. 1 och 7 §§ promemorian och 6 kap. 1 och 7 §§ PFL.) Paragrafen handlar om verkan av förmånstagarförordnande i vissa fall. Första stycket innehåller den viktiga regeln att utfallande försäkringsbelopp inte ingår i försäkringstagarens kvarlåtenskap. I andra till fjärde styckena anges förutsättningarna för att jämkning skall kunna ske och den frist inom vilken talan om jämkning måste väckas. Dessa frågor behandlas i avsnitt 9.5.5. Paragrafen motsvarar 104 § FAL. För en kommentar hänvisas till motiven till den paragrafen, prop. 1986/87:86. Paragrafen och dess rubrik har utformats i enlighet med 8 § Innan förmånstagarens rätt har inträtt får han inte genom överlåtelse, pantsättning eller på annat sätt förfoga över den rätt som förordnandet medför. (Jfr 15 kap. 14 § promemorian och 6 kap. 14 § PFL.) Bestämmelsen handlar om förutsättningen för att en förmånstagare skall kunna förfoga över den rätt som förmånstagarförordnandet medför. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.2. Paragrafen motsvarar väsentligen 109 § FAL (se NJA II 1927 s. 518).