prop · GS0358 · 2004-12-17 00:00:00 — Några av remissinstanserna har tillstyrkt förslaget men med synpunkter. Jord- bruksverket befarar att det kommer att bli ineffektivt då de flesta kända fallen av exploaterade förvärv finns i storleksklassen . i anser också att lagen skulle bli effektivare om sänkningen gjordes till , men påpekar att mot en sådan sänkning talar det merarbete som uppkommer för såväl skogs- ägarna som skogsvårdsstyrelserna. Världsnaturfonden anser att dispenser från ransoneringsreglerna bör kunna tillgripas även för fastigheter mellan 50 och . i och i tillstyrker förslaget under förutsättning att det inte leder till hämmande effekter på virkesförsörjningen. Några remissinstanser har avstyrkt förslaget eller varit huvudsakligen negativa. Skogsindustrierna pekar på att en skärpning av ransonerings- reglerna innebär betydande inskränkningar i äganderätten för skogsägare. En skogsägare kan tvingas spara skog som är lämplig att avverka och skogsindustrins virkesförsörjning kan påverkas negativt. i anser att ytterligare skärpta regler skulle försvåra för den enskilde skogsägaren i högre utsträckning än vad de vinster som skulle uppnås med en jämnare virkesförsörjning. Föreningen framhåller att nuvarande regler är tillräckliga. LRF Skogsägarna anser att förbisett de ändrade kon- kurrensförutsättningar som blir följden av förslaget och förordar i stället en höjning av den aktuella gränsen till . Skälen för regeringens bedömning: Av 11 § skogsvårdslagen följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, i fråga om större skogsinnehav, för att främja en jämn åldersfördelning av skogen föreskriva att högst en viss andel av en brukningsenhets skogs- marksareal får avverkas . I fråga om övriga skogs- innehav får sådana föreskrifter innebära att avverkning inte får ske i sådan utsträckning att mer än hälften av brukningsenhetens produktiva skogsmarksareal kommer att bestå av kalmark och yngre skog. Enligt 12 § skogsvårdsförordningen får på brukningsenheter större än skogsmark föryngringsavverkning inte ske i sådan utsträckning att mer än hälften av brukningsenhetens produktiva skogsmarksareal kommer att bestå av kalmark och skog . Detsamma gäller brukningsenheter eller mindre som genom fastighetsbild- ning bildats eller tillförts mark från en enhet större än och mindre än förflutit därefter. För brukningsenheter större än gäller ytterligare begränsningar enligt föreskrifter. förslag innebär att möjligheten för att utfärda föreskrifter ändras från att gälla brukningsenheter större än till brukningsenheter större än . Regeringen kan å ena sidan dela bedömning att en skärpning av skogsvårdslagens ransoneringsregler skulle kunna bidra till att motverka möjligheterna för de oseriösa aktörerna att utföra exploate- rande avverkningar. Å andra sidan skulle en sådan regeländring innebära ett antal negativa effekter. Avverkningsmöjligheterna för ett stort antal skogsägare skulle påverkas. Skärpta ransoneringsregler skulle innebära betydande inskränkningar av skogsägarens rätt att disponera sin fastighet, som industrins virkesförsörjning kortsiktigt skulle kunna på- verkas negativt. En skogsägare skulle även kunna bli tvungen att spara skog som utifrån belägenhet eller värdetillväxt vore lämplig att avverka. En sådan regeländring skulle också kräva ökade resurser för skogsvårds- organisationens tillsyn. Som påpekats av flera remissinstanser finns det dessutom mycket som talar för att en ändring av ransoneringsreglerna, för att verkligen bli ett effektivt medel mot s.k. exploaterade avverkningar, skulle behöva om- fatta även enheter som har en areal . Om även sådana brukningsenheter skall omfattas skulle emellertid de nämnda nega- tiva effekter som det föreliggande förslaget kan föra med sig bli avsevärt större. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att förslaget inte bör genomföras. Straffansvar vid handel m.m. med skogs- Regeringens bedömning: Någon ändring i frågan om straffansvar för den som bryter mot sådana föreskrifter om produktion av, handel med och införsel av skogsodlingsmaterial som meddelats med stöd av 7 § andra stycket skogsvårdslagen bör inte göras . Regeringen avser att återkomma i frågan . förslag: Straffbestämmelsen i 38 § första stycket 1 ändras så att överträdelser av föreskrifter meddelade med stöd av 7 § andra stycket skogsvårdslagen omfattas av straffansvaret. Remissinstanser: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt förslaget eller inte haft några invändningar mot det. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 38 § första stycket 1 skogsvårdslagen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 § första stycket, 10 § andra stycket, 11 §, 20 § eller 29 § första stycket till böter eller fängelse . Fram till kunde regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde enligt 7 § första stycket, om det var påkallat från skogsvårdssynpunkt, meddela föreskrift som förbjuder eller ställer upp villkor för dels användning av visst slag av skogsvårdsmaterial av inhemskt eller utländskt ursprung vid anläggning av skog, dels handel med sådant material. Enligt andra stycket fick regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämde även meddela föreskrifter för att främja, garantera och kontrollera äkthet och kvalitet vid framställning och handel med skogsodlingsmaterial. Genom en ändring av 7 § (SFS 2002:614) som trädde i kraft utvidgades rätten att meddela föreskrifter till att även om- fatta produktion och införsel av skogsvårdsmaterial. I den nya lydelsen av paragrafen kom det första stycket att omfatta användning av skogs- vårdsmaterial, medan föreskrifter rörande handel med, liksom produktion och införsel av, skogsvårdsmaterial placerades i paragrafens andra stycke. Att den nämnda ändringen av 7 § kom att inskränka det straffbara området som anges i 38 § första stycket 1 kommenterades inte i samband med ändringen. Som framgått ovan skulle en utvidgning av straffansvaret till att även omfatta föreskrifter meddelade med stöd av 7 § andra stycket innebära en utvidgning av det straffbara området jämfört med vad som gällde före den senaste ändringen av 7 §. Enligt den tidigare lydelsen omfattades bara föreskrifter rörande användning av och handel med skogsodlings- material av straffbestämmelserna medan den nya därutöver omfattar även föreskrifter avseende produktion och införsel av skogsodlingsmaterial. Mot bakgrund av att en sådan utvidgning av straffansvaret inte närmare har belysts i anser regeringen att frågan om en utvidgning av straffansvaret kräver ytterligare överväganden. Regeringen avser därför att återkomma i frågan . Konsekvenser och ikraftträdande m.m. Konsekvenser för det allmänna De föreslagna ändringarna bedöms inte medföra några nämnvärda eko- nomiska konsekvenser för skogsvårdsstyrelserna. När det gäller förslaget rörande ekonomisk säkerhet för återväxt- åtgärder torde den precisering som föreslås av när säkerhet får krävas väntas medföra å ena sidan något färre ärenden men å andra sidan att vissa ärenden kommer att bli mer komplicerade än . Skillnaden be- döms dock bli marginell ur kostnadssynpunkt. Förslaget borde också medföra en mer enhetlig tillämpning mellan de olika skogsvårds- styrelserna av i vilka fall som säkerhet krävs. Förslaget om att förvärvstillstånd, i de fall där det krävs, skall vara meddelat innan avverkning får påbörjas kan för komma att innebära ett visst merarbete. Merarbetet består i huvudsak av kontroller av anmälningar och ansökningar rörande föryngringsavverk- ning mot länsstyrelsernas ansökningar om förvärvstillstånd enligt jord- förvärvslagen och underställningsärenden enligt fastighetsbildningslagen. Antalet ärenden bedöms emellertid inte bli fler än att de endast kan med- föra en marginell kostnadspåverkan för skogsvårdsstyrelserna. Förslaget om att utvidga undantagen från kravet på att avverkning av skogsmark skall vara ändamålsenlig för återväxt eller främja skogens utveckling till att även omfatta avverkningar som syftar till att bevara och utveckla natur- eller kulturmiljövärden kommer att förbättra natur- och kulturmiljövården. Den vanligaste tillämpningen av undantagsregeln be- döms avse skogar som kräver aktiv skötsel för att natur- eller kulturmiljövärdena skall bevaras och/eller utvecklas. Även skogsskötsel anpassad för t.ex. tätortsnära skogar som nyttjas i frilufts-, natur- och kultursyfte blir möjliga att genomföra i större omfattning . I vissa situationer kan regeln även behöva tillämpas vid avverkning i kon- tinuitetsskogar. Den kostnad som förslaget kan medföra i form av lägre framtida virkesproduktion torde vara ringa i jämförelse med de vinster för natur- och kulturmiljövården som förslaget ger möjlighet till. Sammantaget leder inte regeringens förslag och bedömningar i denna proposition till behov av ytterligare statliga resurser utan kommer att rymmas inom givna anslagsramar. Konsekvenser för småföretag m.fl. För enskilda skogsbrukares del innebär förslaget om en precisering av i vilka fall som en skogsvårdsstyrelse skall få kräva säkerhet att färre skogsägare än kommer att omfattas av bestämmelserna. innebär förslaget om en utvidgning av en tidigare ägares ansvar för åter- växtåtgärder att denne även efter en överlåtelse av en fastighet kan komma att stå kvar med ett ekonomiskt ansvar för åtgärderna eller att en förvärvare av fastigheten tvingas att ställa säkerhet i stället för den tidi- gare ägaren. För de förvärvare av skogsfastigheter som är beroende av förvärvstill- Prop. 2004/05:58 stånd, och som kommer i besittning av fastigheten innan det givits, kommer förslaget om att tillståndet skall vara meddelat innan avverkning får påbörjas att innebära merarbete i form av ansökan om undantag från avverkningsförbud. I de fall som inte medger undantag får skogsägaren merarbete i form av uppvisande av förvärvstill- stånd. Detta kan leda till viss försening av planerade avverkningsåt- gärder. Problemet torde dock vara av mycket ringa omfattning, då de allra flesta överlåtelsehandlingar innehåller villkor om att förvärvarens tillgång till fastigheten är beroende av att förvärvstillstånd givits. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . De nya bestämmelserna om en tidigare ägares ansvar för återväxtåt- gärder skall, som Lagrådet föreslagit, endast tillämpas för säkerhet som har beslutats av efter ikraftträdandet. Skogsmarkens ägare är ansvarig för anläggning och vård av ny skog. Om säkerhet ställts för fullgörande av återväxtåtgärder enligt 36 § och den skogsmark på vilken åtgärderna skall vidtas överlåts genom försäljning, byte eller gåva, är den som ställt säkerhet solidariskt med en senare ägare ansvarig för kostnader som uppkommer om åt- gärderna efter beslut av enligt 35 § fjärde stycket utförs på ägarens bekostnad. Ansvar enligt andra stycket är begränsat till det belopp för vilket säkerhet ställts. Ansvaret för den som ställt säkerhet upphör om en ny ägare ställer säkerhet för de ifrågavarande återväxtåtgärdernas full- görande och säkerheten godkänns av . Om det finns särskilda skäl får i andra fall än som anges i tredje stycket besluta att en tidigare ägares ansvar för åter- växtåtgärderna skall bortfalla. (Jfr 8 § i förslag och 8 § i utredarens rapport.) I paragrafen regleras ansvaret för anläggning och vård av ny skog. Ändringen i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.2. Bestämmelsen i andra stycket innebär att en ägare som ställt säkerhet för återväxtåtgärder enligt 36 §, under vissa förutsättningar, även efter det att fastigheten överlåtits skall svara för kostnaderna för de återväxtåt- gärder som omfattas av säkerheten. Därmed kommer säkerheten att gälla för de kostnader som hänför sig till dessa återväxtåtgärder, även om de genomförs efter det att fastigheten överlåtits till en ny ägare. Ett sådant ekonomiskt ansvar för den tidigare ägaren skall bara inträda om överlåtelsen sker genom försäljning, byte eller gåva. Ansvaret skall dessutom vara solidariskt för en tidigare och en senare ägare och inte överstiga det belopp som säkerheten har ställts för. Ansvaret skall bara kunna göras gällande i samma situation som den ställda säkerheten skulle komma att tas i anspråk, dvs. för det fall tvingas vidta åtgärderna på ägarens bekostnad. Hur en eventuell kostnad skall fördelas mellan en tidigare och en senare ägare och i vad mån den ena har rätt till regress mot den andra om han eller hon själv får stå för hela eller delar av kostnaden får bli beroende av parternas överenskommelse. Det skall också uppmärksammas att om en tidigare ägare står kvar med ett solidariskt ansvar och låter utföra återväxtåtgär- der på ägarens, eller en tidigare ägares, bekostnad blir den tidigare ägaren part i ärendet. Av tredje stycket framgår att om en senare ägare av fastigheten ställer ny säkerhet, i stället för den som en tidigare ägare ställt, som godkänns av bortfaller det solidariska ansvaret för den tidigare ägaren och säkerheten kan återlämnas. Hur det i praktiken skall gå till vid ställandet av en ny säkerhet får lösas avtalsvägen mellan parterna. Själva ställandet av säkerhet torde inte skilja sig från de fall där säkerhet ställs som en följd av ett beslut om säkerhet enligt 36 §. Den enda skillnaden är att säkerheten inte ställs som en följd av beslut. Exempelvis kan överlåtare och förvärvare ange i överlåtelsehandlingarna att förvärvets bestånd är villkorat av att säkerhet ställs och godkänns av . Ett annat sätt är att säkerheten ställs direkt i sam- band med att överlåtelsehandlingarna undertecknas. En tidigare ägare får då tillbaka sin säkerhet när har godkänt den säkerhet som förvärvaren ställt. Om det, innan återväxtåtgärderna har vidtagits, sker ytterligare överlåtelser innebär det inte att det solidariska ansvaret upphör. En tidigare ägare står kvar med ansvaret till dess åtgärderna har vidtagits eller att befriar honom eller henne från det solidariska ansvaret i enlighet med fjärde stycket. För det fall en ny ägare ställer säkerhet för återväxtåtgärder, i stället för en tidigare ägare, blir denne i sin tur solidariskt ansvarig om han eller hon överlåter fastigheten innan åtgärderna har vidtagits. Om det skulle inträffa att en tidigare ägare står kvar med ett ekono- miskt ansvar även efter överlåtelsen och det därefter skulle inträffa någon händelse som medför att det skulle anses som stötande om det solidariska ansvaret kvarstod, har enligt fjärde stycket möjlighet att befria en tidigare ägare från detta ansvar. För att markera att det skall röra sig om skäl av betydande vikt skall det krävas särskilda skäl för en sådan eftergift. En sådan eftergift från en skogsvårdsstyrelse har inte någon betydelse för eventuella avtal som en överlåtare och förvärvare har träffat med varandra om ansvar för kostnaderna, regressrätt m.m. Lagrådet har framfört önskemål om konkreta exempel på när det skulle vara stötande att det solidariska ansvaret kvarstod. Det är svårt att närmare ange i vilka fall som det kan bli aktuellt att befria en tidigare ägare från ett solidariskt ansvar. Avsikten är dock att det i det enskilda fallet skall finnas någon speciell omständighet som medför att säkerheten inte längre anses nödvändig. Att det förflutit från det att den ur- sprungliga säkerheten ställdes eller att det skett ytterligare överlåtelser utöver den varigenom det solidariska ansvaret uppstod är emellertid om- ständigheter som, var för sig eller tillsammans, skall kunna tillmätas betydelse vid en sådan bedömning. Avverkning på skogsmark skall vara ändamålsenlig för återväxt av ny skog eller främja skogens utveckling. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får till skydd för den yngre skogen föreskriva att trädbestånd under en viss ålder inte får avverkas samt meddela föreskrifter om hur avverk- ning skall bedrivas för att tillgodose kraven enligt första stycket. För att möjliggöra försöksverksamhet eller för att bevara och ut- veckla natur- eller kulturmiljövärden får i sär- skilda fall medge undantag från första stycket. (Jfr förslag 10 §) I paragrafen anges på vilket sätt avverkning får företas på en fastighet. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 6. Enligt tredje stycket får undantag medges även för att bevara och ut- veckla natur- eller kulturmiljövärden. Det gäller t.ex. för bestånd som i en s.k. grön skogsbruksplan åsatts målklassen Naturvård skötsel. I fort- sättningen kommer en skogsvårdsstyrelse t.ex. att kunna medge gallring m.m. för att bevara eller återställa hagmark som har särskild betydelse för att bevara natur- eller kulturvärden. Även skogsskötsel anpassad för Prop. 2004/05:58 tätortsnära skogar som nyttjas för rekreationssyfte bör kunna medges i Om tillstånd enligt jordförvärvslagen (1979:230) krävs vid förvärv av fastighet, får förvärvaren inte påbörja avverkning förrän sådant till- stånd meddelats. Om det finns särskilda skäl får medge undantag från första stycket. (Jfr förslag 10 a §) I paragrafen anges att i de fall som ett förvärv av en fastighet är be- roende av förvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen får, som huvudregel, avverkning inte ske innan sådant tillstånd meddelats. Frågan har be- handlats i avsnitt 5.2. Paragrafen är ny. Genom den föreslagna paragrafen försvåras den möjlighet som finns att genomföra exploaterade förvärv genom att en förvärvshandling kan utformas så att förvärvaren får avverka skogen på fastigheten trots att förvärvstillstånd inte har erhållits. Förslaget innebär att avverkning inte får påbörjas om förvärvstillstånd inte har meddelats i de fall det krävs enligt jordförvärvslagen. Om det i ett enstaka fall inträffar att en avverkning fördröjs på grund av lång handläggningstid avseende frågan om förvärvstillstånd får medge undantag från kravet på att sådant tillstånd skall ha meddelats före avverkning. Undantag bör emellertid bara komma i fråga då det är klarlagt att förvärvstillstånd kan beviljas och förvärvaren kan påvisa stor nytta av att avverkningen kan tidigareläggas. Det bör framhållas att en skogsvårdsstyrelse bara i undantagsfall kan antas ha sådan kännedom om förhållandena i ett enskilt fall att man utan särskilda utredningsåtgärder kan avgöra om förutsättningarna för att medge undantag är uppfyllda. Det bör uppmärksammas att en ansökan om förvärvstillstånd inte nöd- vändigtvis behöver göras hos tillståndsmyndigheten inom den sex- veckorsperiod inom vilken har att hantera en an- mälan om föryngringsavverkning enligt skogsvårdslagen. I vissa fall kan därför behöva göra ytterligare utredningsinsatser för att klarlägga om det fastighetsförvärv som anmälan om avverkning avser omfattas av ett krav på förvärvstillstånd eller inte. Om en avverkning föranleder förhållandevis dyra återväxtåtgärder i större omfattning, får i samband med avverk- ningen besluta att säkerhet skall ställas för fullgörandet av åtgär- derna, om det skäligen kan befaras att åtgärderna annars inte blir vid- tagna. Säkerheten skall avse de kostnader som får ta ut enligt 8 § andra stycket och 35 § fjärde stycket. Säkerhet får även krävas som villkor för tillstånd enligt 16 § eller enligt 27 § första stycket. Har enligt första stycket beslutat att säkerhet skall ställas, får avverkningen inte påbörjas förrän säkerheten har ställts och godkänts av . Ställs inte säkerhet i fall som avses i första stycket, får skogsvårds- styrelsen meddela förbud att avverka skog på brukningsenheten utan tillstånd (Ändringen saknar motsvarighet i förslag. Jfr 36 § i utredarens rapport.) I paragrafen regleras i vilka fall som en skogsvårdsstyrelse får besluta om att en skogsägare skall ställa säkerhet. Ändringen i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.3 och 4.4. Ändringen i första stycket innebär större restriktivitet i fråga om förut- sättningarna för när en skogsvårdsstyrelse får besluta om säkerhet i sam- band med en avverkning. I fortsättningen bör säkerhet bara få krävas om det, förutom att det skall vara fråga om en avverkning av större omfattning som föranleder kostsamma återväxtåtgärder, skäligen kan befaras att åtgärderna annars inte blir vidtagna. Det går inte att ge en uttömmande beskrivning av vilka omständigheter som i ett enskilt fall skall medföra att ett sådant antagande kan göras. Bland de omständigheter som kan tänkas aktualisera frågan om säkerhet kan följande anföras. Om skogsägaren tidigare misskött sina skyldigheter att anlägga ny skog på brukningsenheten kan det befaras att han även efter den anmälda avverkningen kommer att missköta återväxten. Skogsägaren bör i sådana fall kunna avkrävas säkerhet som villkor för den anmälda avverkningen. En annan omständighet som bör kunna beaktas är omfattningen av tidigare avverkningar på brukningsenheten. Med detta avses främst att dessa varit så stora och/eller så frekventa att den anmälda avverkningen får ses som en sista möjlig avverkning och den sista avkastning som under överskådlig framtid kan utvinnas ur fastigheten. I en sådan situa- tion kan det, framför allt om skogsägarens ekonomi är dålig, finnas skälig anledning befara att skogsägaren kan komma att undandra sig ansvaret för återväxtåtgärderna. Skäl för att kräva säkerhet kan också aktualiseras med hänsyn till skogsägarens tidigare verksamhet. Om en skogsägare före det aktuella förvärvet har misskött återväxten på andra fastigheter kan det finnas an- ledning att skäligen befara att skogsägaren kommer att undandra sig sin skyldighet även i det aktuella fallet. Även i fall där ägaren har ägnat sig åt helt annan verksamhet som framstår som oseriös, t.ex. om den kantats av konkurser eller obetalda skatter kan det finnas anledning att befara att ägaren vill öka vinsten av en avverkning genom att slippa vidta återväxt- åtgärder. Hit bör också kunna räknas fall där ägaren inte har uppfyllt ett åtagande enligt jordförvärvslagen om bosättning på en fastighet enligt de bestämmelser som föreslås upphävas i propositionen om ändringar i jord- förvärvslagen. Andra situationer där det mer allmänt kan finnas anledning att över- väga säkerhet är då en avverkning medför särskilt dyra eller omfattande återväxtåtgärder eller om skogsägaren i fråga har en ekonomisk situation som är så svag att det kan ifrågasättas om han har tillräckliga resurser för Prop. 2004/05:58 att genomföra nödvändiga åtgärder. För att tydliggöra att säkerheten skall kunna täcka kostnader för åter- växtåtgärder som vidtas på en försumlig markägares bekostnad såväl enligt 8 § andra stycket som enligt 35 § fjärde stycket bör detta framgå direkt av paragrafen. Ändringen i tredje stycket är avsedd att tydliggöra att förbudet mot att påbörja en avverkning innan säkerhet har ställts och godkänts av skogs- vårdsstyrelsen bara avser fall där en skogsvårdsstyrelse fattat beslut om att säkerhet skall ställas. Till böter eller fängelse döms den som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet 1.bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 § första stycket, 10 § andra stycket, 11 §, 20 § eller 29 § första stycket, 2.bryter mot 10 § första stycket eller 10 a §, 3.bryter mot 16 § första stycket eller mot villkor som gäller avverk- ning och som har meddelats med stöd av 16 § tredje stycket, 18 § andra stycket eller 21 § tredje stycket, 4.bryter mot 36 § tredje stycket eller avverkningsförbud som avses i 36 § fjärde stycket, 5.inte fullgör anmälningsskyldighet som har föreskrivits med stöd av 14 §, 6.inte rättar sig efter ett föreläggande eller bryter mot ett förbud som har meddelats för att 31 § eller en föreskrift enligt 30 § skall följas, 7.genom avverkning eller andra åtgärder bryter mot 25 § första stycket första meningen, 27 § första stycket eller mot ett beslut om avverkning som har meddelats med stöd av 27 § tredje stycket. I ringa fall döms inte till ansvar. Den som inte har rättat sig efter ett vitesföreläggande eller som har överträtt ett vitesförbud döms inte till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. (Jfr 38 § i förslag och 38 § i utredarens rapport.)