prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — Paragrafen är tillämplig inte bara vid direktkrav mot försäkringsbolaget utan också i andra fall och gäller då sådan ersättning som är avsedd för den skadelidande oavsett om den har utbetalats till den försäkrade. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen har ingen motsvarighet FAL. Bestämmelsen anger hur försäkringsersättning skall beräknas för de skadelidande som är kända för försäkringsbolaget. Förutsättningen för att den skall tillämpas är att det gäller skadestånd som skall betalas till den skadelidande på grund av försäkringen. Att anspråket skall vara berättigat innebär att det belopp en skadelidande kan konkurrera med bara är vad som enligt en rättslig bedömning skall utgå från ansvarsförsäkringen. Uppgörelser om utbetalningar ex skall inte kunna försämra andra Det ersättningsanspråk som skall tas med i beräkningen avser belopp som framkommit efter eventuell jämkning på grund av medvållande enligt 6 kap. 1 § skadeståndslagen. Avsikten är däremot att man inte skall ta hänsyn till möjligheten att skadeståndet eventuellt kan komma att jämkas på den grund att det är oskäligt betungande (6 kap. 2 § samma lag), eftersom denna jämkning till stor del beror just av frågan om skadeståndet omfattas av en ansvarsförsäkring. I detta hänseende får den skadelidande tillgodoräknas beloppet utan reduktion. jämkning enligt 3 kap. 6 § samma lag. fastslagits genom dom, är det utdömda beloppet som ligger till grund för Sedan de olika anspråken bestämts på detta sätt, kan försäk- ringsbolagets skyldighet att betala ersättning beräknas. lidande har rätt att få ut så stor del av sitt anspråk som motsvarar för- hållandet mellan försäkringsbeloppet och summan av de ersättningar som skall betalas enligt försäkringsavtalet. I första meningen regleras situationen när försäkringsbolaget är skyldigt att betala ut viss ersättning på grund av ansvarsförsäkringen som andra ersättningsanspråk kan befaras bli framställda, vilka skall täckas av samma försäkringsbelopp. Det krävs en ganska stark sanno- likhet för att försäkringsbolaget skall ta hänsyn till denna möjlighet. viss risk för att andra skadeståndskrav kan bli aktuella t.ex. när en viss typ av olycka erfarenhetsmässigt kan medföra småningom framträdande skador är alltså inte tillräcklig, utan det fordras ett konkret stöd för ett antagande om det. Förhållandena i det speciella fallet skall tyda på att andra skador kan hålla på att utveckla sig vilka den försäkrade är Det är också tänkbart att en av de skadelidande som kräver ersättning senare kan visa sig drabbad av ytterligare skada som omfattas av samma försäkringsbelopp. Även den situationen faller under bestäm- Av andra meningen framgår att om den försäkrades ekonomi rimligen bör tillåta att sådana framtida skador som angetts betalas av honom själv och alltså inte av någon skadelidande försäkringsbolaget inte kan låta bli att betala ut ersättningsbeloppet beträffande kända skade- Om den försäkrades ekonomi inte kan bedömas vara så stark, får försäkringsbolaget söka göra en kalkyl över hur stor del av försäkrings- beloppet som dessa skadelidande kan väntas bli berättigade till och hur mycket den försäkrade kan klara att betala. Det är motiverat att denna bedömning görs med en viss försiktighet. Sedan väl förflutit efter det först anmälda skadeståndsanspråk som skall täckas av försäkrings- beloppet, har försäkringsbolaget under alla förhållanden rätt att i fråga om kända skadelidande betala ut ersättningar som sammanlagt uppgår till Anmäls senare anspråk som faller under samma belopp, får de skadelidande hänvisas till att kräva den försäkrade. I första meningen i tredje stycket anges påföljden av att försäkringsbolaget betalar ut större belopp än andra stycket tillåter, med följd att försäkringsbeloppet inte räcker till för senare anmälda ersättningsanspråk. Förutsättningen för att försäkringsbolaget skall ansvara för sådan ersättning är att den felaktiga betalningen skett uppsåtligen eller oaktsamt. Det får därvid beaktas att det som regel är fråga om en vansklig bedömning där det finns utrymme för ursäktliga misstag. Ansvar enligt tredje stycket torde normalt endast bli aktuellt när försäkringsbolaget med ganska stor säkerhet borde ha kunnat förutse nya skadeståndsanspråk som jämte de tidigare anmälda skulle överstiga försäkringsbeloppet och inte kunde utges av den försäkrade. Typiskt sett tar bestämmelsen sikte på det fallet att en viss utbetalning i och för sig varit befogad men att försäkringsbolaget betalat för mycket. Som framgår av lagtexten skall försäkringsbolaget då betala vad som skulle ha utgått till den skadelidande om man tillämpat första stycket, med avdrag för vad denne redan fått ut. Eftersom tillämpningen av första stycket ju beror på vissa ganska osäkra kalkyler, blir det även här ofta fråga om skönsmässiga uppskattningar av det belopp som försäkringsbolaget skall betala ut. Anmäls ytterligare okända skador efter den nya skaderegleringen, får man göra en liknande bedömning av försäkringsbolagets handlande som vid tidigare utbetalningar. Sannolikheten för att detta skall bli aktuellt torde dock inte vara så stor, med tanke på att det bara gäller skadeanmälningar inom tvåårsfristen. För vad som utbetalats utöver försäkringsbeloppet skall försäkringsbolaget enligt styckets andra meningen ha regressrätt mot den försäkrade. I vissa fall kan ett krav som faller utanför försäkringsbeloppet framstå som föga rimligt, t.ex. med hänsyn till den försäkrades ekonomi och den tid som gått sedan skadan uppkom. Är kravet oskäligt betungande, kan den försäkrade då åberopa 6 kap. 2 § skadeståndslagen till sitt skydd. 2003/04:150 9 kap. Bestämmelserna i 10 kap. innehåller allmänt hållna regler om försäkringsbolagets informationsskyldighet vid personförsäkring. De har utformats i linje med informationsreglerna vid skadeförsäkring men har anpassats till personförsäkringens särart. Kapitlet har vid konsumentförsäkring sin motsvarighet i 2 kap. I fråga om företagsförsäkring, se 8 kap. 13 §§. Kapitlet har ingen motsvarighet FAL. Bestämmelserna i 10 kap. har väsentligen marknadsrättslig karaktär. Liksom vid skadeförsäkring gäller vid personförsäkring dessutom ett civilrättsligt ansvar i vissa fall. Kapitlet omfattar tolv paragrafer. Det har samma uppbyggnad som 2 kap. En skillnad är dock att 10 kap. innehåller bestämmelser om information i det fall då en försäkring erbjuds eller har tecknats av en annan person än en konsument eller ett dödsbo. I en inledande paragraf slås fast att försäkringsbolaget i princip har en informationsskyldighet och också de formkrav som gäller för den. I 2 4 §§ behandlas försäkringsbolagets skyldighet att lämna information innan ett försäkringsavtal ingås och därefter. I 58 §§ föreskrivs vilken information som skall lämnas , i samband med förnyelse och vid villkorsändring samt i samband med ett försäkringsfall. Därefter följer fyra paragrafer som behandlar sanktionerna vid brott mot informationsplikten. Av 9 § framgår att ett försäkringsbolag kan drabbas av en civilrättslig påföljd enligt lagen om föreskriven information inte har lämnats. Av 10 § framgår att marknadsföringslagen skall tillämpas om försäkringsbolaget vid försäkring som tecknas av en konsument eller ett dödsbo inte lämnar den information som föreskrivs i avtalslagen. Enligt 11 § kan ett försäkringsbolag åläggas att lämna information också när det är fråga om försäkring som tecknas av näringsidkare. Den avslutande paragrafen, 12 §, innehåller bestämmelser om förfarandet vid prövningen av en talan om ett sådant åläggande. Försäkringsbolagets skyldighet att lämna information 1 § Försäkringsbolaget är skyldigt att lämna information enligt detta kapitel. Informationen skall, i den mån det är möjligt, lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för mottagaren. Informationen skall vara klar och tydlig och avfattad på svenska. Den får lämnas på ett annat språk om mottagaren begär det. Detta kapitel gäller inte i fråga om personförsäkring som tecknas av en näringsidkare till förmån för sitt företag, om det kan antas att näringsidkaren saknar behov av informationen. Kapitlet är inte heller tillämpligt på sådana understödsföreningar som står under begränsad tillsyn. (Jfr 11 kap. 1 § promemorian. Paragrafen saknar motsvarighet i PFL.) 2003/04:150 10 kap. Paragrafen ger vissa allmänna riktlinjer för försäkringsbolagets informationsskyldighet vid personförsäkring. Vad som är personförsäkring framgår av 1 kap. 2 §. Paragrafen har för konsumentförsäkring sin motsvarighet i 2 kap. 1 §. I fråga om företagsförsäkring, se 8 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1.1. Som framgår av det som sägs i kapitlets inledning har paragrafen ingen motsvarighet FAL. Av styckets första mening framgår att ett försäkringsbolag har en informationsplikt vars närmare innebörd anges i andra paragrafer i kapitlet. Bestämmelsen lägger ett ansvar på ett försäkringsbolag att säkerställa att försäkringskunderna, försäkringstagarna och vissa andra personer i förekommande fall får förskriven information också då försäkringsbolaget har gett andra personer i uppdrag att för sin räkning medverka vid tillkomsten av försäkringsavtal (t.ex. en bank eller ett s.k. försäkringsombud) eller i att genomföra avtalet. I de följande meningarna i stycket anges vilken form informationen skall ha. Av andra meningen framgår huvudregeln att all information skall lämnas i en handling. Men det görs ett undantag från kravet på skriftlighet för sådana fall då informationen av praktiska eller andra skäl inte kan ges i denna form eller på ett annat sätt som innebär att mottagaren har varaktig tillgång till den. Undantagsregeln tar närmast sikte på sådan information som skall lämnas innan ett försäkringsavtal ingås (enligt 2 §). Ett exempel är när en kund på eget initiativ per telefon tar kontakt med ett försäkringsbolag för att teckna en sjuk- eller olycksfallsförsäkring med omedelbar verkan. Men i ett sådant fall bör försäkringsbolaget, om inte situationen ändå är klar, utröna möjligheten att ge informationen så att kunden kan ta del av den i lugn och ro, t.ex. genom att genast skicka över den genom telefax eller elektronisk post eller läsa in den på telefonsvarare. Ett annat fall är om en försäkringstagare helt kort före ett årsskifte vänder sig till ett försäkringsbolag för att teckna en livförsäkring och är angelägen om att försäkringen skall träda i kraft när det nya året börjar. Det kan i en sådan situation vara svårt för försäkringsbolaget att presentera en behovsutredning av det slag som ofta förutsätts genomföras innan en sådan försäkring tecknas (se 2 § första stycket). Man kan också tänka sig en kombination av muntlig och skriftlig information. Om det innan en livförsäkring tecknas görs en behovsutredning, vars resultat redovisas i skriftlig form, lär det inte sällan vara naturligt att en företrädare för försäkringsbolaget (eller, om en försäkringsmäklare företräder kunden, försäkringsmäklaren) muntligen går igenom resultatet av utredningen med kunden. Skall det vara meningsfullt att få information, måste informationen naturligtvis utformas så att mottagaren förstår den. I den tredje meningen finns ett krav på klarhet och tydlighet liksom på att informationen i princip skall vara på svenska. Det kan förekomma fall då en person i inte har svenska som modersmål och därför föredrar att få information på ett annat språk. I en sådan situation har försäkringsbolaget fullgjort sin informationsskyldighet om det ger mottagaren föreskriven information på det språk som han önskar. Detta framgår av den fjärde meningen. Det som sägs där innebär 2003/04:150 10 kap. alltså inte att försäkringsbolaget är skyldigt att lämna information på ett annat språk än svenska men att det kan göra det om mottagaren begär I övrigt hänvisas till kommentaren till 2 kap. 1 §. Bestämmelsen i första meningen tar sikte på det fallet när en närings- idkare tecknar en försäkring till förmån för sitt företag, t.ex. en s.k. kompanjonsförsäkring som skall göra det möjligt för näringsidkaren att driva företaget vidare om en delägare i företaget blir sjuk eller avlider. En annan situation är när företaget tecknar en försäkring som skall göra det möjligt att anställa eller utbilda personal för den händelse att en nyckelperson blir sjuk eller avlider. För försäkringar av sådant slag behöver ingen information lämnas enligt 10 kap., om det kan antas att näringsidkaren saknar behov av informationen. finns vid företagsförsäkring (8 kap. 1 §), och det hänvisas därför till författningskommentaren till denna. I andra meningen finns ett undantag i informationsskyldigheten för En liknande reglering finns i 2 kap. 1 § andra Undantaget är inriktat på sådana understödsföreningar som med- getts undantag enligt 2 § andra stycket lagen (1972:262) om understöds- Information innan en försäkring meddelas 2 § Innan en personförsäkring meddelas skall försäkringsbolaget lämna informa- tion som underlättar kundens bedömning av försäkringsbehovet och val av försäk- Informationen skall på ett enkelt sätt återge det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som kunden behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Viktiga begränsningar av försäk- ringsskyddet skall tydligt framgå. Detsamma gäller om försäkringsbolagets ansvar inträder först när premien betalas. Vid tidsbegränsad försäkring skall försäkringsbolaget också lämna information om försäkringstagarens möjligheter att förnya försäkringen. (Jfr 11 kap. 2 § promemorian och 2 kap. 1 § PFL.) Paragrafen, som utformats väsentligen efter Lagrådets förslag, handlar om den grundläggande information som försäkringsbolagen skall lämna innan försäkringsavtal ingås (s.k. förköpsinformation). Av 1 § första stycket framgår att informationen normalt skall ges i en handling. grafen har för konsumentförsäkring sin motsvarighet i 2 kap. 2 §. om företagsförsäkring, se 8 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt I första och andra styckena anges de olika syften som informationen skall Kunden skall med hjälp av informationen kunna bestämma om han alls skall teckna försäkring och vilken typ av försäkring som i så fall är lämplig att välja. Den första frågan är om kunden alls bör teckna en försäkring. Det kan finnas olika skäl att göra detta. Kunden kan behöva förbättra sin försörjning på ålderdomen. Kundens familjeförhållanden och ekonomiska förhållanden kan vara sådana att han behöver ett skydd mot de ekonomiska följderna av ett dödsfall, ett olycksfall eller en långvarig sjukdom. Och även om det inte finns sådana behov, kan försäkring vara en lämplig form av sparande för kunden. De olika skälen kan förstås finnas i kombination. Det kan inte generellt sägas något om hur omfattande informationen måste vara. Det ligger i sakens natur att en person som står i begrepp att teckna en personförsäkring behöver mera information, kanske i form av en särskild behovsutredning, om det gäller en komplicerad produkt, t.ex. en individuell livförsäkring, än när det handlar om en enkel och billig produkt. Sedan det väl har konstaterats att kunden har behov av försäkringsskydd i någon form, uppkommer frågan om valet av försäkringsform. Det kan handla om ett val mellan olika slag av individuell försäkring. Men det kan också tänkas avse ett val mellan olika former av gruppförsäkring eller mellan en individuell försäkring och en gruppförsäkring. Gäller valet en livförsäkring, kan valet stå mellan en konventionell sådan och en fondanknuten försäkring. Valet kan i detta fall också stå mellan en ren riskförsäkring och en försäkring med sparmoment, liksom mellan försäkringar som behandlas olika i skattehänseende. Valet kan avse och information behöva lämnas om också andra förhållanden. Det är uppenbart att situationerna kan variera starkt från fall till fall. Utgångspunkten är att det ankommer på försäkringsbolaget att göra en fackmässig bedömning av vilka faktorer som kan vara av betydelse för kundens val av försäkring och att lämna den information som kan behövas. Innan kunden tecknar försäkringen skall han, för att kunna bedöma kostnaden för och förmånerna av försäkringen, få klart för sig omfattningen av försäkringsbolagets åtagande. Vid livförsäkring bör kunden i samband med att han informeras om de olika alternativ som kan finnas och bestämmer sig för något av dem ges tydlig information om vad just detta innebär. Kunden bör alltså få information om vad det betyder att försäkringen är en dödsfallsförsäkring eller en livsfallsförsäkring eller en kombination av båda, vad det innebär att det är en försäkring med sparmoment osv. Är det fråga om en olycksfallsförsäkring, bör kunden få veta vilka situationer som täcks av försäkringen (liksom vilka som inte gör det). Vid sjukförsäkring bör kunden få klart för sig vid vilka sjukdomar försäkringsersättning kan utgå, osv. Till försäkringsskyddets omfattning hör också frågan till förmån för vilka personer försäkringen gäller, t.ex. förutom för försäkringstagaren själv också dennes familj. Försäkringsvillkoren kan ibland vara många, och det är viktigt att kunden inte får mer information än han kan tillgodogöra sig. Försäkringsbolaget får därför göra en fackmässig avvägning så att kunden får tillräcklig information för att kunna göra den bedömning som angavs 2003/04:150 10 kap. Informationen måste utformas så att den blir så lättillgänglig som möjligt utan att därför viktiga förhållanden inte blir belysta. Mest komplex lär situationen normalt vara vid livförsäkring med sparande. Här bör i princip sådana ekonomiskt betydelsefulla frågor som återbäring och försäkringens värde vid återköp eller belåning beröras särskilt liksom hur premien och utfallande belopp behandlas i skattehänseende. I fråga om återbäringen måste det av informationen i förekommande fall framgå om den är garanterad eller bara villkorad. Vidare är det naturligt att kunden får information om i vad mån försäkringen kan ändras i olika hänseenden längre fram, t.ex. dess värde flyttas till en annan försäkring hos samma bolag eller till ett annat försäkringsbolag. En ytterligare omständighet som försäkringsbolaget bör informera om är vad som gäller i fråga om utmätningsfrihet. Ett vinstutdelande bolag skall informera om att bolaget får dela ut vinst. Av informationen bör normalt framgå om ett antagande om framtida förmåner eller kostnader är säkert eller osäkert. Om kalkyler görs om en försäkrings ekonomiska utveckling, får det framgå i vad mån hänsyn har tagits till den inverkan som inflationen kan ha, liksom till att ändringar i skattesystemet kan förändra bilden. En information som måste lämnas vid alla försäkringstyper är vad som gäller om premien, såväl dess storlek som hur ofta den skall betalas. Kunden bör innan han binder sig för en försäkring få klart för sig om det finns viktiga situationer som inte täcks av försäkringen. Det är syftet med föreskriften om att viktiga begränsningar av försäkringsskyddet klart skall framgå av den information som lämnas innan försäkringsavtalet ingås. Med begränsningar av försäkringsskyddet avses alla typer av villkor som sätter en gräns för försäkringens omfattning. Hit räknas begränsningar i försäkringens giltighet eller rum. Försäkringsbolaget måste informera tydligt om när eller under vilka förutsättningar försäkringen upphör att gälla liksom att den inte täcker skador och förluster om den försäkrade exempelvis vistas utanför . Om vissa risker är undantagna från försäkringen en sjukförsäkring gäller inte vid vissa sjukdomar, en dödsfallsförsäkring gäller inte om den försäkrade befinner sig i ett land där det pågår krig osv. måste tydlig information också lämnas om detta. Ett annat exempel är information vid barnförsäkring om s.k. symtomklausuler. När försäkringsbolaget skall bedöma vilka begränsningar som är så viktiga att de måste tas upp särskilt i informationen får hänsyn i första hand tas till hur praktiskt betydelsefull begränsningen kan vara, om den går utöver vad som är vanligt vid försäkringar av det aktuella slaget och vad försäkringstagaren kan antas tro om skyddets omfattning. Informationsskyldighet gäller också för kontantklausuler. Om en försäkring är begränsad i tiden, måste kunden innan avtal ingås få information om sina möjligheter att förlänga försäkringen. Om rätten att förlänga försäkringen är oinskränkt, skall försäkringstagaren upplysas om detta. Om försäkringen kan förlängas på vissa villkor, skall kunden få information om det. Särskilt måste kunden få veta vilka ogynnsamma 2003/04:150 10 kap. omständigheter som kan leda till att bolaget vägrar förlängning. redan från början står klart att försäkringen inte kommer att kunna förlängas, måste kunden få klart besked under vilka förutsättningar försäkringsbolaget är berett att meddela en annan försäkring. Beträffande paragrafen hänvisas i övrigt till kommentaren till 2 kap. 3§ Information enligt 2 § behöver inte lämnas i den mån kunden avstår från den eller det möter hinder med hänsyn till förhållandena då försäkringsavtalet ingås. (Jfr 11 kap. 2 § tredje stycket promemorian och 2 kap. 1 § andra stycket PFL.) Paragrafen reglerar situationer där förköpsinformation inte behöver lämnas. Den har för konsumentförsäkringen sin motsvarighet i 2 kap. 3 §. I fråga om företagsförsäkring, se 8 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1.1. Det hänvisas till kommentaren till 2 kap. 3 §. Information när avtal har träffats 4 § efter avtalsslutet skall försäkringsbolaget tillställa försäkringstagaren en skriftlig bekräftelse på avtalet. Försäkringsbolaget skall också, om det inte skett tidigare, upplysa om försäkringsvillkorens innehåll och särskilt framhålla 1.villkor som med hänsyn till försäkringens beteckning eller övriga omständigheter utgör en oväntad och väsentlig begränsning av försäkringsskyddet, 2.förbehåll enligt 11 kap. 2 § andra stycket om att försäkringsbolagets ansvar inte inträder förrän premien betalas, 3.försäkringsbolagets rätt att säga upp försäkringen att upphöra eller att ändra den , om bolaget har förbehållit sig en sådan rätt, 4.villkor enligt 12 kap. 7 § om skyldighet att anmäla ändring av risken och följderna av en försummad anmälan, samt 5.utfallande försäkringsbelopp eller de huvudsakliga principerna för hur beloppet beräknas. (Jfr 11 kap. 3 § promemorian och 2 kap. 2 § PFL.) Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar försäkringsbolagets informationsskyldighet i samband med att ett försäkringsavtal har ingåtts (s.k. efterköpsinformation). Den har för konsumentförsäkringen sin motsvarighet i 2 kap. 4 §. I fråga om företagsförsäkring, se 8 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1.1. Så snart det låter sig göras sedan försäkringsavtalet har träffats, skall försäkringsbolaget tillställa försäkringstagaren ett försäkringsbrev eller en annan skriftlig bekräftelse på avtalet. För frågan om vem som har rätt att förfoga över försäkringen kan det ha betydelse om försäkringstagaren har fått ett försäkringsbrev eller i stället en bekräftelse av annat slag. efter avtalsslutet skall försäkringsbolaget också upplysa försäkringstagaren om avtalsvillkorens innehåll, såvida detta inte har skett tidigare. Vissa uppgifter skall framhållas särskilt i försäkringsbrevet eller bekräftelsen. Försäkringsbolaget är sålunda skyldigt att särbehandla vissa villkor som typiskt sett har särskilt stor vikt för försäkringstagarna. Det rör sig här om villkor som reglerar förutsättningarna för att försäkringstagaren skall ha ett försäkringsskydd liksom skyddets omfattning. Dessa villkor skall alltså framhållas särskilt. Detta innebär att denna information skall vara lätt att skilja från den övriga informationen. Om försäkringsbolaget underlåter att särskilt framhålla ett villkor av åsyftat slag, kan villkoret i vissa fall inte åberopas vid ett försäkringsfall (se 9 §). Punkt 1 tar sikte på förhållanden som avviker från vad en försäkringstagare i allmänhet kan ha anledning att utgå från.