prop · GS0313 · 2004-10-20 00:00:00 — I andra meningen stadgas ett undantag härifrån. Det kan här erinras om att för telefonförsäljning gäller särskilda bestämmelser (se 4 §). Den i första stycket angivna informationen och avtalsvillkoren skall ges i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är till- gänglig för konsumenten. Lokutionen i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten skall för- stås på samma sätt som i de övriga sammanhang i lagen där den används, se t.ex. 2 kap. 7 § första stycket. Det hänvisas därför till kommentaren till den bestämmelsen. Överlämnandet av informationen och avtalsvillkoren i varaktig form skall ske i rimlig tid innan ett distansavtal ingås (jfr den i första respektive tredje stycket angivna tidpunkten). Om näringsidkaren har gett informationen i annan form, t.ex. på en öppen hemsida på Internet, måste den alltså ges på nytt. Om näringsidkaren däremot redan från början ger informationen i den föreskrivna formen, behöver den inte ges igen. Från denna huvudregel uppställs i andra meningen ett undantag. Regle- ringen innebär att informationen i sådan mer varaktig form får lämnas efter avtalsslutet, om distansavtalet skall ingås genom ett medel för distanskommunikation som inte tillåter att informationen och avtals- villkoren innan avtalsslutet ges på det sätt som anges i första meningen. Som exempel på ett sådant fall som omfattas av undantagsregeln kan nämnas avtal som skall ingås genom utväxlande av SMS-meddelanden. Om avtalet skall ingås på ett sådant eller liknande sätt, är det normalt inte möjligt för näringsidkaren att ge informationen i enlighet med det som sägs i första meningen. Näringsidkaren kan då i stället ge informationen och avtalsvillkoren i varaktig form efter avtalsslutet. Kravet inne- bär att näringsidkaren normalt bör lämna eller sända informationen till konsumenten i sådan form som avtalet ingås. Det kan tilläggas att det motsvarande undantaget för telefonförsäljning (se 4 § andra stycket) med nuvarande teknikförhållanden har en större praktisk betydelse. Särskilda informationskrav vid telefonförsäljning 4 § Vid telefonförsäljning skall näringsidkaren i början av varje samtal ge konsu- menten information om sin identitet och namnet på den person som är i kontakt med konsumenten och dennes relation till näringsidkaren. Näringsidkaren skall då också informera om samtalets syfte. Om konsumenten uttryckligen samtycker till det, behöver näringsidkaren inte ge all den information som anges i 3 § första stycket utan endast information enligt 3 § första stycket 36, 8 och 15. Näringsid- karen skall dock upplysa konsumenten om att ytterligare information finns tillgäng- lig på begäran samt ange vad denna information avser. Det som sägs i 3 § andra Prop. 2004/05:13 stycket gäller också vid telefonförsäljning. efter det att avtalet har ingåtts skall näringsidkaren ge konsumenten all den information som avses i 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsu- menten. Paragrafen innehåller en särreglering av informationsskyldigheten för telefonförsäljning. Paragrafen genomför artiklarna 3.3, 5.1 och 5.2 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.1. För en kommentar om den närmare innebörden av telefonförsäljning hänvisas till författningskommentaren till 2 kap. 6 § tredje stycket. I första meningen sägs att näringsidkaren i början av varje samtal skall ge konsumenten information om sin identitet och namnet på den person som är i kontakt med konsumenten och om dennes relation till näringsidkaren (jfr 3 § första stycket 1). Enligt andra meningen skall näringsidkaren informera om samtalets syfte. Regleringen är identisk med vad som gäller vid telefonförsäljning av varor och icke finansiella tjänster (2 kap. 6 § tredje stycket). Här hänvisas därför till kommentaren till den bestämmelsen. Tredje meningen innehåller en regel om vissa lättnader i informations- kravet jämfört med vad som normalt gäller enligt 3 §. Om konsumenten uttryckligen samtycker till det, behöver näringsidkaren under samtalet endast ge information om den finansiella tjänstens eller det finansiella instrumentets huvudsakliga egenskaper (punkten 3), priset, med uppgift om att det kan tillkomma ytterligare kostnader (punkterna 4 och 5), de särskilda risker som i förekommande fall följer med det finansiella instrument som avtalet avser (punkten 6), ångerrätten (punkten 8) och på vilket språk avtalsvillkoren och tillkommande information tillhandahålls (punkten 15). Kravet på uttryckligt samtycke är uppfyllt om konsumen- ten under samtalet svarar nej på näringsidkarens fråga om konsumenten vill få den ytterligare informationen. Enligt fjärde meningen skall dock näringsidkaren alltid upplysa konsumenten om att ytterligare information finns tillgänglig på begäran samt ange vad denna information avser. är det naturligtvis i näringsidkarens eget intresse att själv- mant ge ytterligare information. Regleringen innebär sammanfattningsvis att näringsidkaren skall underrätta konsumenten om vilken information som finns tillgänglig men att parterna under samtalet kan komma överens om att informationen skall begränsas till att avse det minimiinnehåll som sagts. Om kon- sumenten under samtalets gång ändrar sig och vill ha information i något av de ytterligare hänseenden som omfattas av 3 § första stycket, skall även denna information lämnas. Av andra stycket följer att all information enligt 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor till syvende och sist måste lämnas också vid telefonförsäljning. Det kan anmärkas att informationskraven enligt förevarande paragraf skiljer sig från vad som gäller för telefonförsäljning av varor och icke finansiella tjänster, där näringsidkaren alltid skall ge all information Prop. 2004/05:13 under samtalet (se 2 kap. 6 §). I andra stycket kompletteras informationskraven enligt första stycket. Till skillnad från i första stycket uppställs här också ett krav på att informa- tionen skall ges i viss form. Regleringen avviker i systematiskt hänseen- de från de övriga informationsbestämmelserna i 3 kap. För telefonförsälj- ningens del uppställs här nämligen en regel om efterhandsinformation. Den avvikande ordningen har sin grund i att det normalt inte är möjligt för näringsidkaren att ge information till konsumenten i varaktig form när avtalet skall ingås vid telefonförsäljning. Enligt bestämmelsen skall näringsidkaren vid telefonförsäljning sna- rast efter det att avtalet har ingåtts ge konsumenten all den information som avses i 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsu- menten (jfr t.ex. 2 kap. 7 § första stycket). Bestämmelsen kompletterar informationskraven enligt första stycket. Oberoende av om näringsidkaren under samtalet och före avtalsslutet endast har lämnat den minimiinformation som anges i första stycket eller om han lämnat ytterligare information, skall han alltså efter avtalsslutet ge konsumenten all den information som avses i 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor i varaktig form. Kravet innebär att näringsidkaren normalt bör lämna eller sända informationen till konsu- menten i sådan form som avtalet ingås. Tillhandahållande av avtalsvillkoren , m.m. 5 § Konsumenten har rätt att när som helst på begäran få del av avtalsvillkoren i en handling. Konsumenten har rätt att ändra det medel för distanskommuni- kation som används, om inte detta är oförenligt med avtalet eller den finansiella tjänstens beskaffenhet. Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om parternas kontakter m.m. . Den gäller även vid telefonförsäljning. Paragrafen genomför artikel 5.3 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Som en ytterligare garanti för att konsumentens behov av information säkerställs i praktiken föreskrivs i första stycket att konsumenten har rätt att när som helst på begäran få del av avtalsvillkoren i en handling. Med handling avses här liksom annars i lagen pappers- form. Bestämmelsen kan komma att få betydelse t.ex. om konsumenten av förbiseende eller till följd av ett programfel eller annat datafel har förlorat tillgången till den information som lämnades i anslutning till avtalsslutet. Näringsidkaren får inte ta betalt för att ge informationen i en handling, och konsumenten har rätt att få en sådan handling om han begär det. Enligt andra stycket har konsumenten en normalt ganska självklar rätt att ändra det medel för distanskommunikation som används, om inte detta är oförenligt med avtalet eller den finansiella tjänstens beskaffen- Prop. 2004/05:13 het. Ett sådant behov kan uppkomma om konsumenten inte längre har tillgång till ett visst kommunikationsmedel, t.ex. en dator med Internet- uppkoppling eller en telefon. Det krävs dock inte att konsumenten skall kunna åberopa några särskilda skäl för sin önskan att byta kommunika- tionsmedel. En förutsättning är emellertid att ett sådant byte är förenligt med avtalet. Det är således möjligt att i avtalet föreskriva att någon sådan rätt inte skall finnas. Även i de fall avtalet inte uttryckligen uppställer några hinder mot bytet, kan ett sådant ändå vara uteslutet på grund av det inte skulle vara förenligt med den finansiella tjänstens beskaffenhet, t.ex. om avtalet avser just banktjänster över telefon eller över Internet. Påföljd vid utebliven information 6 § Om näringsidkaren inte ger information i enlighet med 35 §§, skall mark- nadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Information enligt 35 §§ skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsförings- lagen. Paragrafen ger en hänvisning till marknadsföringslagens påföljdssystem. Den har stöd i artikel 11 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. Bestämmelsen överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelse vid distansavtal om varor och icke finansiella tjänster (2 kap. 8 §). Här hänvisas därför till kommentaren till den bestämmelsen. 7 § Konsumenten har rätt att frånträda distansavtalet (ångerrätt) genom att till näringsidkaren lämna eller sända ett meddelande om detta från den dag som anges i 8 § (ångerfrist). Vid distansavtal om livförsäkring eller privat individuellt pensionssparande är ångerfristen dock . I paragrafen ges den grundläggande rätten för konsumenten att frånträda ett ingånget avtal. Den genomför artikel 6.1 första stycket i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.1. Paragrafen motsvarar i huvudsak vad som enligt 2 kap. 9 § gäller för andra distansavtal och det hänvisas därför till den kommentaren. Till skillnad från 2 kap. 9 § finns det dock ingen regel om att ångerfristen alltid är ; det nya direktivet hindrar en sådan regel. En sär- bestämmelse om ångerfristen gäller för distansavtal om livförsäkring eller privat individuellt pensionssparande, t.ex. enligt lagen (1993:931) om sådant sparande. Ångerfristen skall vid dessa avtal vara . Denna längd för ångerfristen överensstämmer med uppsägningsfristen enligt EG:s andra livförsäkringsdirektiv och 97 a § försäkringsavtals- lagen. 8 § Ångerfristen börjar löpa den dag då distansavtalet ingås. Vid distansavtal om livförsäkring börjar ångerfristen dock löpa den dag då konsumenten får kännedom om att försäkringsavtalet kommit till stånd. Ångerfristen börjar löpa tidigast den dag då information och avtalsvillkor enligt Prop. 2004/05:13 3 § fjärde stycket eller 4 § andra stycket kommer konsumenten till handa. I paragrafen anges vilken dag ångerfristen börjar löpa. Den genomför artikel 6.1 andra stycket i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.1. Av första stycket framgår att startdagen för ångerfristen som huvud- regel är den dag då avtalet ingås. Vid distansavtal om livförsäkring börjar dock fristen inte löpa förrän konsumenten får kännedom om att avtalet kommit till stånd, vilket är i linje med regleringen i andra livförsäkrings- direktivet och 97 a § försäkringsavtalslagen. Även om avtalet har kommit till stånd och konsumenten fått kännedom härom, börjar enligt andra stycket ångerfristen aldrig löpa förrän infor- mation och avtalsvillkor enligt 3 § fjärde stycket eller 4 § andra stycket har kommit konsumenten till handa. Ångerfristen börjar med andra ord aldrig löpa förrän näringsidkaren har gett konsumenten den föreskrivna informationen och samtliga avtalsvillkor i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Detta motsvarar vad som gäller för andra distansavtal, och det hänvisas till kommentaren till 2 kap. 10 § andra stycket. Regleringen får till följd att den tid under vilken konsumenten har rätt enligt denna lag att frånträda avtalet i praktiken kan komma att utsträckas betydligt längre än de som anges i 7 §. Som närmare har utvecklats i över- vägandena (se avsnitt 5.5.1) gäller enligt 3 kap. och 4 kap. inte heller någon lagfäst yttersta tidsfrist för att utöva ångerrätten (jfr 2 kap. 11 §). Näringsidkarens rätt enligt 11 § att kräva ersättning av konsumenten för den del av tjänsten som faktiskt ha tillhandahållits när ångerrätten utövas är dock inte begränsad till att gälla för de 14 eller som anges i 7 § utan avser hela den tidsperiod som tjänsten har tillhandahållits enligt avtalet. Verkan av att konsumenten utövar sin ångerrätt 9 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt, skall konsumenten och senast betala tillbaka de belopp och sända tillbaka det material som konsumenten har erhållit från näringsidkaren. Tiden skall räknas från den dag då konsumenten lämnade eller sände sitt meddelande om att avtalet frånträds. Paragrafen anger vilka skyldigheter som åvilar konsumenten när han har utövat ångerrätten. Den genomför artikel 7.5 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.2. Om konsumenten utövar sin ångerrätt uppkommer en skyldighet för honom att och senast lämna eller sända tillbaka de belopp, t.ex. det kreditbelopp som erhållits, och det material som motta- gits, t.ex. säkerhetsutrustning för elektronisk identifiering (digipass eller dosa), gireringsblanketter eller liknande. Hur detta skall ske är upp till konsumenten att avgöra. Precis som enligt huvudregeln i 2 kap. får kon- sumenten stå de eventuella kostnader som kan uppstå för att återsända eller återlämna pengar och annat till näringsidkaren. Konsumenten skall vidta dessa åtgärder efter det att han avgav sitt meddelande till näringsidkaren om avtalet frånträds. skall det ske från det att meddelandet om utövandet av Prop. 2004/05:13 ångerrätten lämnades eller sändes till näringsidkaren. vad som gäller vid utövande av ångerrätten vid andra distansavtal (2 kap. 13 §) finns det alltså här en i lagen bestämd tidsfrist inom vilken konsu- menten skall fullgöra skyldigheten. Vilka påföljder som inträder om konsumenten inte fullgör sina skyl- digheter i dessa avseenden regleras inte i lagen utan följer av avtalet och lagstiftningen i övrigt. Om konsumenten dröjer för länge med att åter- lämna ett kreditbelopp som erhållits enligt ett distansavtal som sedermera frånträtts, blir han skyldig att erlägga dröjsmålsränta enligt räntelagen. 10 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt, skall näringsidkaren och senast betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren, med avräkning för vad näringsidkaren får kräva enligt 11 §. Tiden skall räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträds. Paragrafen anger vilka skyldigheter som åvilar näringsidkaren om konsu- menten utövar sin ångerrätt enligt lagen. Den genomför artikel 7.4 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.2. Om konsumenten utövar sin ångerrätt enligt lagen, skall näringsidka- ren till konsumenten återbetala det som denne har erlagt i enlighet med avtalet. Återbetalningsskyldigheten gäller dock bara den överskjutande del som återstår sedan näringsidkaren har tillgodoräknat sig den ersätt- ning som det finns rätt till enligt 11 §. När näringsidkaren mottar ett meddelande om att konsumenten utövar sin ångerrätt skall det således göras en avräkning i detta hänseende. Därvid skall konsumenten räknas till godo allt det som näringsidkaren har erhållit i enlighet med avtalet, oavsett om detta har avsett ränta, , avgifter eller annan ersättning. Från detta totalbelopp skall avräknas den sammanlagda ersättning som näringsidkaren är berättigad till enligt 11 §. Om det återstår något belopp, skall detta och senast från mottagandet av medde- landet återbetalas till konsumenten. Om det i något fall i stället är så att det totalbelopp som konsumenten har erlagt inte täcker näringsidkarens fordran på ersättning enligt 11 §, får näringsidkaren kräva att konsumen- ten erlägger mellanskillnaden. Vid distansavtal om kredit har kreditgivaren enligt 11 § rätt till avtalad ränta på det utlånade beloppet under hela den faktiska kredittiden, dvs. intill dess lånesumman är återbetald till fullo. I praktiken lär detta få till följd att kreditgivaren i de allra flesta fall kommer att avvakta med avräk- ningen tills konsumenten allra senast från det att konsu- menten lämnade eller sände sitt meddelande om att avtalet frånträds har återbetalt lånesumman. Vilka påföljder som inträder om konsumenten inte återbetalar lånet inom fristen får regleras av avtalet och styrs av lagstiftningen i övrigt, bl.a. räntelagens bestämmelser om dröjsmålsränta. Den eventuella kostnad som kan uppstå för en återbetalning till konsu- menten skall bäras av näringsidkaren. Kostnaden får alltså inte inräknas i näringsidkarens fordran på ersättning enligt 11 §, eftersom den inte är hänförlig till tiden före det att ångerrätten utövades. Om näringsidkaren inte betalar i rätt tid, har konsumenten som vanligt rätt till dröjsmålsränta enligt räntelagen. 11 § Näringsidkaren får kräva att konsumenten betalar för den del av en finansiell Prop. 2004/05:13 tjänst som har tillhandahållits enligt distansavtalet. Näringsidkaren har också rätt till ersättning för skäliga kostnader för tjänsten för tiden före det att näringsidkaren tar emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträds men inte för tiden där- efter. Näringsidkaren får inte kräva betalning enligt första stycket, om näringsidkaren 1.har underlåtit att lämna information enligt 3 § första stycket 8 om vad konsu- menten kan komma att få betala vid utövande av ångerrätten, eller 2.utan begäran från konsumenten har påbörjat fullgörandet av avtalet innan ångerfristen har löpt ut. Paragrafen innehåller bestämmelser om näringsidkarens rätt till ersätt- ning när konsumenten har utövat sin ångerrätt. Den genomför artikel 7.1 och 7.3 i det nya direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.2. Enligt 10 § skall näringsidkaren göra en avräkning vid mottagandet av konsumentens meddelande om att denne vill utöva sin ångerrätt. I föreva- rande paragraf anges under vilka förutsättningar näringsidkaren vid denna avräkning kan tillgodoräkna sig en fordran på ersättning från kon- sumenten och hur denna ersättning skall beräknas. Av första stycket framgår att rätten till ersättning gäller för den del av tjänsten som har tillhandahållits enligt avtalet. Uttrycket tillhandahållits innebär att näringsidkaren endast kan kräva ersättning för sådana moment av den avtalade tjänsten som faktiskt har utförts. Att konsumen- ten av någon anledning inte fullt ut har hunnit eller velat komma i åtnjutande av tjänsten hindrar däremot inte att denna är ersättningsgill. Avgörande är vad som har tillhandahållits, inte vad som har utnyttjats. Om tjänsten avser ett bestämt flertal specifika transaktioner eller upp- drag, får näringsidkaren tillgodoräkna sig ersättning för den eller de av dessa som tillhandahållits. Om det i stället handlar om en finansiell tjänst av viss varaktighet, t.ex. ett försäkringsavtal, ett kreditavtal eller ett kontoavtal, innebär regleringen att den del av ersättningen som är direkt hänförlig till den finansiella tjänsten, t.ex. riskpremien för ett försäk- ringsskydd eller räntan för en kredit, skall fastställas som en proportio- nell andel av priset vilken motsvarar den utförda delen av den tilltänkta avtalstiden. För försäkring med riskmoment skall det med andra ord utgå premie för den tid som försäkringsskyddet varit gällande enligt avtalet. För kredit skall avtalad ränta utgå för den faktiskt tillhandahållna kredit- tiden, dvs. för tiden intill dess kreditgivaren har återfått det utlånade beloppet, men inte för någon ytterligare del av den avtalade kredittiden. När det gäller ersättning för andra kostnader, dvs. utöver riskpremie, ränta och liknande, innebär regleringen att sådana omkostnader som är hänförliga till tiden före det att näringsidkaren mottar meddelandet om att ångerrätten utövas är ersättningsgilla fullt ut. Kostnaden skall dock vara skälig. Den får inte vara så stor att den i själva verket utgör en slags påföljd för att motverka ett utövande av ångerrätten. Kostnader som inte överstiger vad näringsidkare inom den aktuella branschen brukar ta ut för motsvarande moment får dock i allmänhet godtas. Kostnader som typiskt sett är hänförliga till ingåendet av avtalet, såsom uppläggnings- och ansökningsavgifter, får normalt anses vara hänförliga till tiden före utövandet av ångerrätten och därmed i den mån de är skäliga ersätt- ningsgilla fullt ut. Andra kostnader, t.ex. årsavgifter för ett bank- eller kreditkort och andra liknande administrationskostnader, får in dubio anses proportionellt hänförliga till avtalstiden. Näringsidkaren är alltså endast berättigad till ersättning för en proportionell andel av en sådan kostnad, om det inte kan visas att den helt och hållet är hänförlig till tiden före det att avtalet frånträddes. Det är således utan betydelse om den aktuella avgiften i och för sig har erlagts av konsumenten innan utövan- det av ångerrätten. Det väsentliga är om den kan anses hänförlig till tiden före det att näringsidkaren mottog konsumentens meddelande angående ångerrätten. Det sist sagda innebär en mindre avvikelse från den ordning som gäller vid en förtidsbetalning enligt 2024 §§ konsumentkreditlagen. I övrigt är dock beräkningen av näringsidkarens ersättning enligt förevarande para- graf vid avtal om en kredit med rörlig ränta i huvudsak i linje med vad som gäller vid en förtidsbetalning enligt konsumentkreditlagen. Däremot avviker regleringen beträffande krediter med bunden ränta från vad som gäller vid en förtidsbetalning enligt konsumentkreditlagen. Till skillnad från vid en sådan förtidsbetalning saknas nämligen här rätt till s.k. ränte- skillnadsersättning, eftersom en sådan ersättning inte kan anses vara hän- förlig till tiden före kreditavtalets återgång. Av 2 § 3 följer dock att den övervägande delen av krediter med bunden ränta krediter som säkras genom panträtt i fast egendom eller bostadsrätt är undantagen från ångerrätten över huvud taget. Om i ett visst fall det är aktuellt att tillämpa både reglerna om ångerrätt i distans- och hemförsäljningslagen och reg- lerna om förtidsbetalning enligt konsumentkreditlagen, skall avräkningen ske på det sätt som är mest förmånligt för konsumenten. I de allra flesta fall är en avräkning enligt distans- och hemförsäljningslagen det för kon- sumenten mest förmånliga alternativet. För försäkringar kan tilläggas att denna reglering av näringsidkarens rätt till ersättning ligger i huvudsaklig linje med vad som gäller vid en uppsägning av en försäkring enligt förslaget till ny försäkringsavtalslag (se prop. 2003/04:150). I andra stycket anges vissa ytterligare förutsättningar för att näringsid- karen skall ha rätt till ersättning. Enligt punkten 1 bortfaller rätten till er- sättning om näringsidkaren har underlåtit att informera konsumenten om vad denne kan komma att få betala vid utövande av ångerrätten (jfr 3 § första stycket 8).