prop · GR03150 · 2004-06-10 00:00:00 — Som nämndes bör en hälsoförsämring inte få beaktas, men det kan inte uteslutas att den försäkrades individuella förhållanden i övrigt kan få bety- delse. Vad som närmast kommer i fråga är att den försäkrade går över till ett farligare yrke. En ändring bör vidare få göras bara i samband med att premie förfaller till betalning och alltså aldrig avse en slutbetald försäkring. Försäkringstagaren bör inte behöva ta ställning till en sådan åtgärd för vilken han redan har betalat premie. Rätten att ändra livförsäkringsvillkor bör alltså inte vara oinskränkt och ovillkorlig, och framför allt vid försäkring som löper saknas det anledning att tillåta ändring. Inte heller bör en ändring kunna stödjas enbart på lagen. Det bör fortfarande krävas att försäkringsbolaget har förbehållit sig ändringsrätt i det ursprungliga avtalet. Försäkringsbolagets rätt att säga upp en sjuk- och olycksfallsförsäkring Till skillnad från vid livförsäkring bör försäkringsbolaget vid sjuk- och olycksfallsförsäkring kunna förbehålla sig att försäkringen skall upphöra . betonat bör man dock i allmän- het vara försiktig med att godta villkor som innebär att försäkringen skall upphöra automatiskt, utan uppsägning. Det finns en risk för att försäk- ringstagaren kanske svävar i en oriktig föreställning att det finns ett försäkringsskydd. Om det inte är alldeles klart för försäk- ringstagaren att skyddet upphör när en viss händelse inträffar, bör det naturliga vara att han får en underrättelse om att det sker för att kunna inrätta sig efter detta. Något förbud mot villkor om automatiskt upp- hörande bör dock inte införas. En uppsägning (automatisk eller inte) bör få ske bara i samband med att en premie förfaller till betalning och bör aldrig få avse en slutbetald försäkring. Ändring av premien och andra villkor vid sjuk- och olycksfallsförsäkring Vid sjuk- och olycksfallsförsäkring är det uppenbart att man måste medge försäkringsbolagen samma möjligheter att ändra villkoren som vid livförsäkring. Skälen är starkare vid dessa försäkringar, eftersom en relativt fri tillgång till ändringsförbehåll förhoppningsvis kan leda till en önskvärd utveckling mot längre försäkringsformer. Inte heller här bör dock hälsoförsämring få utgöra grund för villkorsändringar, men andra ändringar i den försäkrades förhållanden kan väntas få större betydelse än vid livförsäkring. I viss utsträckning får man räkna med att även andra villkor än premien kan beröras. Information om förbehåll om uppsägning och ändring Försäkringsbolagets tillgång till förbehåll av de nu angivna slagen påkallar också en del andra regler till försäkringstagarnas skydd. Redan vid avtalsslutet bör försäkringstagaren få klart för sig att avtalet avviker från det vedertagna mönstret för bindande avtal. Om uppsägning eller ändring kan förekomma, bör detta särskilt framhävas i försäkringsbrevet. Vidare bör försäkringstagaren ha möjlighet att själv säga upp försäk- ringen när försäkringsbolaget ändrar premien eller andra villkor. Som har framgått av det föregående vill regeringen lagfästa den vittgående allmänna rätt att säga upp avtal om personförsäkring som redan finns. Någon särskild bestämmelse om rätt till uppsägning i det nu aktuella fallet behövs därför inte. Inte heller fordras något speciellt stadgande om rådrum för försäkringstagaren att fatta ett beslut. Enligt förslaget skall nämligen information om de nya villkoren sändas ut tillsammans med premiekravet, och genom att försäkringstagaren alltid har minst en månad på sig att betala den nya premien får han också tillräcklig tid att överväga om han vill fortsätta försäkringen på de ändrade villkoren. För att försäkringstagaren skall få ett så gott beslutsunderlag som möjligt innehåller förslaget en särskild regel om att sådana ändringar som begränsar försäkringsskyddet skall vara särskilt framhävda i informa- tionen (10 kap. 6 § första stycket i förslaget). Villkorsändring vid förnyelse av en tidsbegränsad försäkring En särskild fråga är försäkringsbolagets möjlighet att ändra och villkor i samband med förnyelse av avtalet. Som tidigare redovisats föreslår regeringen en speciell regel om förnyelse av tidsbegränsad försäkring. Om försäkringsbolaget inte vill gå med på förnyelse, måste det säga upp försäkringen med minst en månads uppsägningstid. Om ingen av parterna har sagt upp försäkringen vid avtalstidens slut, förnyas avtalet automatiskt . Det blir då ett nytt avtal som reglerar förhållandet mellan parterna, låt vara att det nya avtalet kommer att hämta det mesta av sitt innehåll från det föregående avtalet. Förslaget innebär att försäkringsbolaget får avslå en ansökan om en ny försäkring bara om det finns försäkringstekniska eller andra särskilda skäl för avslaget, och där det inte finns skäl för avslag på en ansökan om ny försäkring skall försäkringsbolaget inte heller kunna vägra förnyelse av en tidsbegränsad försäkring. Försäkringstagarens ställning skall alltså vara densamma i båda fallen. Denna princip kommer att bestämma också vad som bör gälla om försäkringsbolagets möjligheter att ändra villkoren för försäkringen i samband med förnyelse. Försäkringstagaren måste då, liksom vid nyteckning, godta de allmänna försäkringsvillkor som försäkringsbolaget tillämpar för den aktuella typen av försäkring och acceptera den premie och de eventuella förbehåll som kan påkallas av hans hälsotillstånd m.m. Systemet innebär att försäkrings- bolagen har en ganska långtgående rätt till villkorsändring i detta läge. Men naturligtvis kan försäkringsbolaget lika litet här som vid nyteckning göra negativa avvikelser från normalvillkoren utan att det finns särskilda skäl för det, t.ex. när anledningen är en personlig misstro mot kunden utan stöd av några påtagliga omständigheter. ningar av försäkringsbolagets möjligheter att ändra villkoren i samband med förnyelse behövs alltså inte i lagen. 9.2.6Försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna utformas på motsvarande sätt som föreslås för konsumentförsäkringens del. Konkursboet skall dock inte ha någon rätt att säga upp en livförsäkring. 11 kap. 810 §§ förslaget till ny försäkringsavtalslag. Promemorians förslag: Promemorian innehåller inget förslag. Remissinstanserna: Frågan berörs inte särskilt. Skälen för regeringens förslag: I enlighet med vad som tidigare föreslagits (avsnitt 9.2.4) bör försäkringstagaren alltid ha rätt att omedel- bart säga upp en personförsäkring att upphöra . Till skillnad från skadeförsäkringen behövs det alltså inga särskilda bestämmelser som ger försäkringstagaren rätt att säga upp försäkringen vid försäkringsbolagets konkurs m.m. (jfr avsnitt 6.2.6). Däremot bör lagen ge försäkringstagaren och andra rätt till skadestånd ifall en personförsäkring sägs upp på sådan grund, liksom föreslås för skadeförsäkringen. När det gäller sjuk- och olycksfallsförsäkringar bör konkursboets upp- sägningsrätt regleras på samma sätt som för skadeförsäkringen. Konkurs- boet bör alltså ha rätt att säga upp en sådan försäkring med fjorton dagars uppsägningstid. Däremot bör lagen inte innehålla någon regel som ger konkursboet rätt att säga upp en livförsäkring. Livförsäkringar löper som regel och innefattar ett sparande. Om ett liv- försäkringsbolag skulle gå i konkurs, är den lämpligaste lösningen typiskt sett inte att försäkringsförhållandet upphör utan att försäk- ringsskyddet kan fortsätta hos ett annat bolag. Situationen vid ett liv- försäkringsbolags konkurs och likvidation bör därför i stället liksom regleras av försäkringsrörelselagen. Har ett livförsäkringsbolag försatts i konkurs eller trätt i likvidation, skall enligt den lagen beståndet av livförsäkringar om möjligt överlåtas till ett eller flera andra försäk- ringsbolag (14 kap. 26 §). Om överlåtelse inte kommer till stånd från likvidations- eller konkursbeslutet, får tillgångarna säljas och medlen fördelas mellan försäkringstagarna. 9.2.7Rätten till försäkringens värde och premiereduktion Regeringens förslag: När en försäkring upphör skall det göras en avräkning mellan parterna och försäkringens värde betalas ut till försäkringstagaren. Ansvaret och rätten till premie skall följas åt. Premien skall alltså justeras om försäkringsbolaget har varit fritt från ansvar på grund av premiedröjsmål. 11 kap. 11 § förslaget till ny försäkringsavtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, dock att det finns en särskild avräkningsregel för det fall en försäkring sägs upp med stöd av en ångerfrist (se promemorian s. 304). Remissinstanserna: Förslaget i denna del lämnas i allmänhet utan erinran av remissinstanserna, dock förekommer invändningar om sättet att tillgodoräkna försäkringstagaren försäkringens värde, speciellt beträf- fande den särskilda avräkningsregeln. Skälen för regeringens förslag: Vid personförsäkring uppkommer ofta efter hand hos försäkringsbolaget ett tillgodohavande som inte har tagits i anspråk för att täcka den försäkrade risken eller för att betala kostnader. Detta kan inträffa på flera olika sätt. Det tillhör den traditionella tekniken för livförsäkring för dödsfall att försäkringstagaren betalar lika stora , trots att risken för dödsfall är mindre i början av försäkringstiden än . Vidare måste en buffert alltid skapas vid sådana försäkringsformer där utbetalning av försäkrings- belopp är garanterad, t.ex. den vanliga s.k. sammansatta kapitalförsäk- ringen (detta gäller främst vid s.k. konventionell försäkring och i mindre grad vid fondförsäkring, där försäkringstagaren ofta själv bär hela den finansiella risken). I dessa fall uppgår det uppsamlade beloppet vid slutet av försäkringstiden till försäkringsbeloppet. Bara vid ren riskförsäkring med s.k. naturliga förbrukas hela premien fortlöpande. Även sådan försäkring kan dock ha ett visst värde, om försäkringen upphör mitt för vilken premie redan har betalats. Allmänt gäller att försäkringens värde tillhör försäkringstagaren och skall tillgodogöras denne eller hans rättsinnehavare senast när försäk- ringen upphör. De förut omtalade reglerna om uppgörelsen vid återköp och fribrev får anses som ett uttryck för detta. Även i övriga situationer bör principen gälla, oavsett om det är försäkringstagaren eller försäk- ringsbolaget som säger upp försäkringen och oavsett om anledningen är kontraktsbrott från någondera sidan. Reglerna om personförsäkring bygger vidare på grundtanken att premien och ansvaret skall följas åt. Försäkringstagaren är i princip skyldig att betala premie för den tid då han varit skyddad men inte för tid då försäkringsbolaget har varit utan ansvar, närmast på grund av premie- dröjsmål. Den viktigaste konsekvensen blir att premien bör jämkas om försäkringsbolaget på grund av premiedröjsmål har varit fritt från ansvar under någon del av försäkringstiden. I lagen bör tas in en paragraf som i enlighet med det sagda reglerar försäkringstagarens rätt till försäkringens värde när en personförsäkring upphör och som anger att premien skall justeras när försäkringsbolagets ansvar har varit begränsat. När försäkringen upphör har försäkringsbolaget enligt allmänna prin- ciper rätt att tillgodoräkna sig inte bara den premie som belöper som bolaget har stått ansvar utan också kompensation i övrigt för de kostnader som försäkringsavtalet medfört, inbegripet provision till ombud. I lagrådsremissen föreslogs dock en särskild avräkningsregel för de fall där försäkringstagaren sade upp försäkringen efter det att försäkringsbolagets ansvar inträdde. Då skulle försäk- ringsbolaget bara få tillgodoräkna sig premien och värdeminskning på fondandelar. Särregeln motiverades av att bedömningen då gjordes att en sådan mera generös avräkning stod bäst i överensstämmelse med den bakomliggande uppsägningsrätten i EG:s andra och tredje livförsäkrings- direktiv (jfr 97 a § FAL). Motsvarande frågor har emellertid senare Prop. 2003/04:150 behandlats i EG:s direktiv om distansavtal för finansiella tjänster, där en ångerrätt gäller för försäkringsavtal (se avsnitt 4.4.2), och det står enligt regeringen nu klart att direktiven inte kräver en särregel om avräkningen. Lagrådet har satt i fråga om en generell reglering bör ges angående försäkringsbolagets rätt till premie när försäkringen upphör . Det är dock svårt att enkelt uttrycka i lagtext de försäkringstekniska beräk- ningar som här blir aktuella, och en lagreglering förefaller knappast behövlig från praktisk synpunkt. Övervägande skäl talar mot att tynga lagen med en komplicerad bestämmelse av detta slag. 9.3Begränsningar av försäkringsbolagets ansvar Regeringens förslag: Försäkringstagaren och den försäkrade skall vara skyldiga att lämna riktiga och fullständiga svar på de frågor som försäkringsbolaget ställer till dem i samband med att en försäkring tecknas, utvidgas eller förnyas. 12 kap. 1 och 2 §§ förslaget till ny försäkringsavtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se promemorian s. 158 f.). Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. anser att försäkrings- bolaget bör ha rätt att infordra erforderliga upplysningar från försäkrings- tagaren också när denne önskar utnyttja en optionsrätt i försäkringen att utan hälsoprövning utöka eller komplettera försäkringsskyddet i olika avseenden om en viss händelse inträffar. Förbundet förespråkar att försäkringsbolagets möjligheter att inhämta upp- lysningar inte skall vara begränsade till sjuk- och olycksfallsförsäkring. I den mån försäkringstagaren begär fortsatt försäkring bör upplysnings- plikt åvila inte bara försäkringstagaren utan även den försäkrade. Nuvarande ordning: FAL behandlar frågan om upplysningsplikt i 4 10 §§. Reglerna är i huvudsak tvingande. Om försäkringstagaren åsido- sätter upplysningsplikten svikligen eller under sådana omständigheter att det skulle strida mot tro och heder att åberopa försäkringen, blir försäk- ringen i enlighet med sedvanliga avtalsrättsliga principer ogiltig (4 §). Har de oriktiga uppgifterna lämnats i god tro, dvs. om försäkringstagaren varken insåg eller hade bort inse att uppgifterna var oriktiga, får de ingen betydelse för försäkringsbolagets ansvar för ett redan inträffat försäk- ringsfall. Däremot har försäkringsbolaget rätt att säga upp försäkringen till upphörande , dock ej om den avser personförsäk- ring (5 §). Om försäkringstagaren brister i sin upplysningsplikt utan att handla svikligen eller mot tro och heder men inte heller är i god tro, gäller särskilda regler. Försäkringsbolaget kan bli helt fritt från ansvar. Försäkringsbolaget kan också ha ett begränsat ansvar, jämkat i förhållan- de till vad som mot bakgrund av den erlagda premien skulle ha gällt om försäkringstagaren från början hade lämnat korrekta upplysningar (prorataregeln). Full ansvarsfrihet inträder om försäkringsbolaget över huvud taget inte skulle ha meddelat någon försäkring med kännedom om de rätta förhållandena (6 §). Även då försäkringstagaren förtiger eller underlåter att lämna uppgifter om förhållanden som han känner till och som han inser eller bör inse har betydelse för försäkringsbolaget, kan han ha ett endast begränsat ansvar eller vara helt fri från ansvar (7 §). Försäkringsbolagets ansvar bedöms på samma sätt som i 6 §. Som en förutsättning för att försäkringsbolaget inte skall vara helt ansvarigt gäller att förtigandet kan anses som en vårdslöshet på försäkringstagarens sida. Vill försäkringsbolaget på grund av att upplysningsplikten åsidosatts göra gällande att dess ansvarighet skall påverkas, åligger det bolaget att utan oskäligt uppehåll meddela försäkringstagaren detta. Görs inte det, får bolaget inte sedan åberopa att han fått felaktiga uppgifter såvida inte svek eller förfarande i strid mot tro och heder föreligger (8 §). Upplysningsplikt för försäkringstagaren gäller inte i fråga om sådana förhållanden som försäkringsbolaget ändå kände till eller bort känna till. Oriktiga uppgifter eller förtigande är också utan verkan om den omstän- dighet som uppgiften eller förtigandet avsåg var utan betydelse för försäkringsbolaget eller i vart fall efter det försäkringen tecknades upp- hört att vara av betydelse (9 §). Skälen för regeringens förslag Skyldighet att lämna riktiga och fullständiga svar Som förut har framhållits har det väsentlig betydelse för försäkrings- bolagets åtagande att bolaget har tillgång till de uppgifter som behövs för att riskens storlek skall kunna beräknas. I all synnerhet blir detta aktuellt vid individuell livförsäkring, med dess utvecklade statistiska metoder som möjliggör att sannolikheten av försäkringsfall kan noga uppskattas, men detsamma gäller i stor utsträckning också beträffande individuell sjuk- och olycksfallsförsäkring. Det finns därför anledning att ställa särskilda krav på försäkringstagaren i fråga om upplysningsplikt i sådana förhållanden. FAL innebär att försäkringstagaren spontant skall lämna försäkrings- bolaget riktiga upplysningar om alla de förhållanden som han inser eller hade bort inse vara av betydelse för försäkringsbolagets bedömning av hans ansökan. Detta har emellertid i praktiken knappast någon själv- ständig betydelse. Upplysningar inhämtas i stället genom att försäkrings- tagaren får fylla i ett mer eller mindre utförligt frågeformulär, som försäkringsbolaget tillställer honom. Formuläret innehåller frågor om den försäkrades hälsotillstånd och de övriga förhållanden som bolaget anser ha betydelse för riskbedömningen. Det ligger nära till hands att uppfatta bruket av frågeformulär på det sättet att formuläret uttömmande anger vilka upplysningar bolaget anser sig behöva. Försäkringstagaren skulle alltså i allmänhet ha fullgjort sin upplysningsplikt när han har lämnat riktiga och fullständiga svar på frågorna i formuläret och, i förekom- mande fall, ställt sig till förfogande för läkarundersökning och därvid avgett särskild hälsodeklaration samt lämnat de tilläggsupplysningar som försäkringsbolaget finner anledning att begära. Den nya försäkringsavtalslagens bestämmelser bör inte fordra mer av försäkringstagaren än vad som framgår av denna praxis. Försäkrings- tagaren bör alltså inte ha någon självständig upplysningsplikt utan endast en skyldighet att riktigt och fullständigt besvara de frågor som försäk- ringsbolaget ställer. Vägrar han lämna de begärda uppgifterna, blir den enda sanktionen att försäkringsbolaget inte meddelar någon försäkring. Det får ankomma på försäkringsbolaget att formulera frågorna så att svaren ger de nödvändiga upplysningarna. Anser försäkringsbolaget sedan att ytterligare information behövs, får bolaget skaffa sådan antingen från försäkringstagaren själv eller från andra. För att bolaget skall få erforderligt underlag för sin bedömning är det då ofta nödvändigt att försäkringstagaren eller den försäkrade ger bolaget fullmakt att begära upplysningar om honom hos läkare, försäkringskassa m.fl. Härvid måste hänsyn tas till skyddet för den personliga integriteten. Självklart får försäkringsbolaget inte ställa frågor om sådant som inte kan ha någon betydelse för bedömningen av en försäkringsansökan. Däremot bör man inte begränsa upplysningsplikten till att avse bara uppgifter som efter vad försäkringstagaren själv inser kan ha betydelse för försäkringsbolagets bedömning. Om upplysningsplikten bara går ut på att försäkringstagaren skall besvara försäkringsbolagets frågor, bör man kunna kräva att han besvarar dessa riktigt, vilken mening han än kan ha om betydelsen av de begärda upplysningarna. Uppgifter om tillfälliga besvär och kortare sjukperioder, som för den enskilde framstår som tämligen betydelselösa, kan för en erfaren riskbedömare bilda ett mönster som ger anledning att undersöka den försäkrades hälsa närmare i något avseende. För att en sådan regel skall kunna upprätthållas i praktiken fordras det emellertid att frågorna är så konkret utformade att det inte kan råda någon tveksamhet om vad som i det enskilda fallet är rätt svar. Det torde i praktiken inte vara ovanligt att en presumtiv försäkringstagare inte kommer ihåg eller kan i tiden precisera när han har varit sjuk eller inte kommer ihåg eller kan ange vad sjukdomen avsett. Detta är ett skäl för att försäkringsbolagets formulär klart anger vad försäkringstagaren skall göra i sådana fall. Lagrådet har satt i fråga om det inte dessutom bör införas en skyl- dighet för försäkringstagaren att rätta oriktiga eller ofullständiga uppgif- ter, åtminstone då det gällde ekonomiska förhållanden. Enligt rege- ringens mening bör det dock vara tillräckligt med den upplysningsplikt som i övrigt kan åvila försäkringstagaren i detta hänseende (jfr nedan). Som har nämnts i avsnitt 9.2.1 övervägs i om det bör införas begränsningar när det gäller försäkringsbolagens tillgång till patientjournaler. Tiden då upplysningsplikten gäller En särskild fråga är hur länge försäkringstagaren bör vara skyldig att lämna upplysningar till försäkringsbolaget. Det kunde till en början ifrågasättas att en sökande, som insjuknar efter det att han har genomgått läkarundersökning eller fyllt i frågeformuläret och avsänt det, skulle vara skyldig att upplysa försäkringsbolaget om sjukdomen. bolagets prövning bör dock genomgående avse den försäkrades hälso- tillstånd vid tiden för ansökan. Det saknas då anledning att begära att försäkringstagaren skall meddela försäkringsbolaget om en inträffad försämring. Såvitt gäller andra omständigheter av betydelse för prövningen (t.ex. yrke), där försäkringsbolaget skall ha rätt att ta hänsyn även till ändringar som inträffar mellan ansökningstidpunkten och avtalsslutet, bör det dock vara möjligt för försäkringsbolaget att i samband med ansökan ålägga sökanden en skyldighet att anmäla even- tuella förändringar. Någon förpliktelse att lämna kompletterande upplys- ningar helt spontant bör försäkringstagaren dock inte ha. Upplysningsplikten blir i första hand aktuell när parterna ingår det första avtalet om försäkringen. Men också inför förnyelsen av en tids- begränsad försäkring bör försäkringsbolaget ha rätt att begära uppgifter om den försäkrades hälsotillstånd m.m. Regeringen delar uppfattning att försäkrings- bolaget bör ha rätt att infordra erforderliga upplysningar från försäk- ringstagaren också när denne önskar utnyttja en optionsrätt i försäkringen att utan hälsoprövning utvidga försäkringsskyddet. Under löpande försäkringstid bör försäkringstagaren därutöver ha en upplysningsplikt bara i ett par speciella fall. Det ena fallet avser att försäkringsbolaget bör kunna fortlöpande inhämta uppgifter om den försäkrades inkomstförhållanden. förordat bör försäkringsbolagets rätt att inhämta sådana uppgifter gälla även annan försäkring än sjuk- och olycksfallsförsäkring. Det andra fallet där en något annorlunda utformning av reglerna föreslås avser en skyldighet för försäkringstagaren att under vissa förutsättningar anmäla ändringar i den försäkrades yrkesverksamhet m.m. (se avsnitt 9.3.5). Vad bör anses som brott mot upplysningsplikten? Den första förutsättningen för att en oriktig uppgift skall kunna få någon inverkan på försäkringsbolagets ansvar är naturligtvis att uppgiften har haft betydelse för bedömningen av försäkringsansökningen, dvs. att försäkringsbolagets beslut skulle ha blivit ett annat om riktiga uppgifter hade lämnats. Med denna allmänna begränsning är det främst försäk- ringstagarens subjektiva förhållande till oriktigheten hans uppsåt eller vårdslöshet som blir avgörande. Lika litet som enligt FAL och KFL bör någon överträdelse av upplys- ningsplikten anses föreligga om försäkringstagaren är i god tro i den bemärkelsen att han varken inser eller hade bort inse att uppgiften är oriktig. I enlighet med det föregående bör oriktigheten däremot alltid kunna åberopas om försäkringstagaren är medveten om att han lämnar en oriktig uppgift och detta även när han felaktigt tror att uppgiften inte har någon betydelse för försäkringsbolaget. Om han inser uppgiftens bety- delse för försäkringsavtalet, föreligger i allmänhet svek.