prop · GR03124 · 2004-04-02 00:00:00 — Rådsförordningen är införlivad i svensk lagstiftning genom artskyddsförordningen (1998:179). utgör handeln med valprodukter ett återkommande diskussionsämne. , och har reservationer mot export- förbudet. Detta möjliggör handel mellan dessa länder och de agerar såväl inom CITES som inom IWC för att häva förbudet mot handel med valprodukter. 5.2.5Bonnkonventionen och överenskommelsen om bevarandet av småvalar i , Nordöstra , och Valarna berörs av Bonnkonventionen för bevarandet av migrerande djurarter, CMS. Några valarter tas upp i Appendix I om hotade arter, för vilka särskilda skyddsåtgärder föreskrivs beträffande deras habitat och vandringsvägar, samt beträffande åtgärder mot olika former av hot. Dessutom omfattas dessa arter av särskilt strikta begränsningar vad gäller jakt och fångst. Flera valarter tas upp i Appendix II (arter med ofördelaktig bevarandestatus), vilket inkluderar bl.a. tumlaren. För dessa arter föreskrivs internationellt samarbete och upprättandet av överens- kommelser för deras bevarande och förvaltning. En sådan överenskommelse om bevarandet av småvalar i och fastställdes (ASCOBANS) inom ramen för CMS och trädde i kraft . Överenskommelsens mål är att uppmuntra samarbete mellan länder för att uppnå en tillfredsställande beståndssituation för småvalarna i regionen innebärande att bestånden skall restaureras till av deras naturliga storlek. ASCOBANS omfattar efter en utvidgning hav (inkl ) från SV-spets norrut till 62 gr. N ut till 15 gr. W, vilket motsvarar östligaste del, men exklusive ekonomiska zon. var aktiv i förhandlingarna om ASCOBANS, men har inte tillträtt överenskommelsen som part. I och finns en motsvarande organisation , vars område direkt ansluter till ASCOBANS område. 5.2.6Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö antogs 1979 och trädde i kraft för del 1983. Dess syfte är att skydda europeiska arter av vilda djur och växter samt deras levnadsområden. Till konventionen anslutna stater skall vidta lämpliga och nödvändiga lagstiftande och administrativa åtgärder för att uppnå detta. Särskild vikt läggs vid skyddet av arter som är hotade och sårbara och vid skydd av områden som är viktiga för dessa arter. 30 valarter är upptagna på konventionens Appendix II, däribland stor- valarna och tumlaren. För dessa gäller särskilt starkt skydd, innebärande bl.a. att det skall vara förbjudet att jaga eller fånga dem, avsiktligt störa dem, samt att inneha eller handla inom landet med dem. Övriga valarter är upptagna i Appendix III, vilket innebär krav på bl.a. regleringar av nyttjande för att hålla populationerna utom all fara. Dess- utom ingår krav på regleringar av tider och områden för jakt samt av handel. för skydd av miljö, HELCOM, utgör en samarbetsorganisation för miljöfrågor rörande . HELCOM antog 1996 en rekommendation (17:2) rörande Skydd för tumlare i . Högsta prioritet i rekommendationerna till staterna gavs att undvika bifångst av tumlare. Vidare uppmanades staterna att samarbeta med of the Sea (ICES) i insamling av data, och att skyddade områden bör övervägas inom HELCOM:s program för skyddade områden (BPSA - Baltic Sea Protected Area). HELCOM har särskilt erkänt ASCOBANS kompetens och ansvar för bevarande av småvalar, och överlåtit huvudansvaret för utarbetandet av en aktionsplanen för tumlare till denna organisation. 5.2.8Konventionen för nordatlantiska däggdjur NAMMCO Nordatlantiska däggdjurskommissionen (NAMMCO) bildades formellt 1992 utifrån ett memorandum för att genom regionalt samarbete bevara, rationellt förvalta och studera däggdjur i Nord- . Organisationens tillkomst sammanfaller med tidpunkten för moratoriets omprövande och förlängning. De västnordiska länderna och områdena hänvisade till NAMMCO, som ett möjligt alternativ för regional förvaltning av valar. Förutom bevarande betonar organisationens grundläggande överenskommelse det optimala nyttjandet av levande havsresurser i enlighet med allmänt accepterade principer för internationell rätt som de återspeglas i havsrätts- konvention. Om inte en överenskommelse om nya regler för hållbar valjakt kan nås och länder därför lämnar IWC, kan NAMMCO bli ett regionalt alternativ till IWC för länder som önskar bedriva valjakt. Deltagande länder och självstyrande områden är , , och . Organisationen är öppen för andra länder efter signa- turmakternas godkännande. är inte medlen av organisationen. deltar dock som observatör. 5.2.9Nordiska Rådet NR och NMR () bildades som ett parlamentariskt samarbets- organ mellan de nordiska länderna samt senare även , och . NR, liksom de nordiska regeringarnas samarbetsorgan (), som bildades , har utgjort den mer formella samlingspunkten för det nordiska samarbetet. I båda organisa- tionerna finns särskilda sektorsspecifika kommittéer som har inrättats för att handlägga frågor rörande miljö och fisk. Endast vid ett fåtal tillfällen har valar och deras nyttjande diskuterats i detta sammanhang. Bakgrunden till dessa diskussioner är att trots de stora likheterna mellan de nordiska länderna utgör just valar och deras nyttjande en starkt särskiljande faktor. och har förespråkat förbud mot kommersiell valjakt, medan och samt och intagit en motsatt ståndpunkt. Eftersom och utgör delar av det danska kungadömet har intagit en mellanställning i dessa frågor. Nästan hela spektrumet av globala stånd- punkter vad gäller valjakt finns således företrädda inom . har varit ett diskussionsämne i det nordiska samarbetet. kan dessa åsiktsskillnader utgöra en samlande kraft i det fortsatta arbetet inom IWC. principer om bevarande och hållbar utveckling ledde också till att de nordiska statsministrarna och de politiska ledarna för de självstyrande områdena initierade en nordisk strategi för Hållbar utveckling en ny kurs för . Denna strategi antogs 2000 och betonar hållbarhetsaspekterna för både mänskligt liv och ekosystemen i övrigt. Strategin innehåller mål och insatser för perioden 20012004 och mer långsiktiga mål . Bland de sektoriella delarna ingår fiske, fångst och akvakultur och inom tvärsektoriella områden ingår kapitel om havet och om biologisk mångfald. förbehöll sig i en fotnot rätten att exkludera valar i vissa texter rörande fångst och export. En reviderad, nordisk strategi för de kommande fyra åren är nu under utarbetande. 5.2.10EU, fiske och valpolitik EU är inte part till IWC och har inte aktivt deltagit i IWC:s arbete. Ingen koordinering förekommer mellan EU:s stater, varken före eller under mötena. Däremot företräds EU:s länder av ordförandelandet vid möten inom CITES, då handel med valprodukter diskuteras, och koordinering sker vid partsmöten med Bonn- och . Bifångster inom fisket utgör ett allvarligt problem för många val- bestånd. Det kommersiella fisket inom EU regleras genom EU:s gemen- samma fiskeripolitik (GFP). Med hänvisning till subsidiaritetsprincipen har dock bestämts att fisket inom eget territorialvatten tills vidare han- teras utifrån nationell lagstiftning. Fisket efter kvoterade arter, vilket är det fiske som främst påverkar valar, baseras på principen att fastställda kvoter och regler inte ensidigt kan ändras av enskilda nationer. beslutar därför om frågor som rör kommersiellt utnyttjande av fisk. EU är vidare observatör inom ASCOBANS, vilket innebär att EU:s direktorat för fiske företräder EU:s medlemsstater när t.ex. bifångster inom det kommersiella fisket behandlas. Tumlaren omfattas även av EU:s miljöpolitik genom Art- och habitatdirektivet (2 och 4), som kräver att medlemsstaterna skyddar arten genom bl.a. inrättandet av skyddade områden samt genom att bifångster övervakas och åtgärdas. Med anledning av detta har antagit en förordning för att minska bifångsterna av småvalar inom fisket (förordningsförslag 11838/03). Art- och habitatdirektivet utgör EU:s legala genomförande av . Inom IWC diskuteras att inom ramen för den inrättade prioritera arbetet med bifångster av valar i fisket. Detta kan innebär att EU:s roll kan komma att öka även inom IWC. EU:s nya förordning innebär att är fiske med drivgarn förbjudet i och detta fiske skall gradvis fasas ut . Ett övervakningssystem för bifångster av valar skall införas för fartyg 15 m inom nästan hela ASCOBAN:s område för vissa fisken enligt fastställt schema. Saknas tillräckligt underlag skall i stället pilotprojekt Ljudskrämmor skall bli obligatoriskt för vissa fisken på fartyg > 12m för sydvästligaste samt i inklusive och och vissa områden runt de . Vidare skall för de mindre fartygen utformas vetenskapliga program för insamling av bifångstdata för övriga fisken. form av vetenskapliga studier eller pilotprojekt skall vidtas för att öka kunskapen om ljudskrämmornas långtidseffekter i berörda fisken och Valarna i svensk lagstiftning Valar fredas mot jakt inom ekonomiska zon enligt 3 § jaktlagen (1987:259) i vilken allt vilt är fredat om inte något annat lagstiftats. Vidare framgår av 9 § jaktförordningen (1987:905), att valar inte får jagas från svenskt fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför 31 § jaktförordningen stadgar dock att viss jakt får medges av Natur- vårdsverket för bl.a. forsknings- eller utbildningsändamål, eller av om det behövs för att tillgodose viltförvaltningen, men då endast på enstaka exemplar. En förutsättning är också att inga andra lämpliga lösningar finns och att inte bevarandestatus försvåras. Enligt 33 § jaktförordningen är valar statens vilt, vilket innebär att djur som omhändertas, påträffas dött eller dödas tillfaller staten. gångssättet för anmälan och omhändertagande regleras i 3639 §§. 6 agerande i internationell valpolitik Valjakt har inte bedrivits i , bortsett från fångst av tumlare i de sydsvenska landskapen. och skiljer sig i dessa avseenden starkt från de jaktkulturer som finns i och på , och . Avsaknaden av valjaktstraditioner och direkta intressen i valfångst- industrin gjorde att inte deltog i ansträngningarna att reglera valjakten. började importera valolja för bl.a. margarintillverkning. Denna import ökade efter andra världs- kriget och beslöt 1948 att delta i IWC:s arbete för att få insikt i hur valjakten bedrevs. Till beslutet bidrog också en önskan att kunna reglera jakten på lämpligt sätt. Verksamheten inom IWC var emellertid ineffektiv. Efter att slutat importera valolja lämnade vi 1964 IWC. Ett ytterligare skäl var att ansträngningarna att minska jakten inte gav resultat. 6.1 Från till moratoriet Vid i blev valfrågan, bl.a. genom de ideella miljöorganisationernas engagemang, en viktig symbol för miljörörelsen. Mötet rekommenderade regeringarna, att stärka IWC och att överväga en internationell överenskommelse om ett 10-årigt mora- torium beträffande kommersiell valjakt. Japanska försök att inskränka rekommendationen endast till hotade arter misslyckades. Opinionen i västvärlden mot valjakt tilltog efter mötet i . Kravet på moratorium upprepades återkommande inom IWC och andra internationella organ och fick successivt allt starkare stöd. Detta berodde både på att flera valjaktsländer bytte ståndpunkt och på att nya be- varandevänliga länder anslöt sig till organisationen. skapades inom IWC en förbättrad förvaltningsplan för valar men den fungerade inte tillfredsställande och medförde fortsatt överexploatering. Den beslöt 1978 att påföljande år åter tillträda val- fångstkonventionen och bli medlem av IWC. Kommissionsmötet blev första möte efter återinträdet varvid inställning till valfångst presenterades på ett sätt som kan sägas vara giltigt även . I introduktionstalet förklarade i översättning, att den svenska opinionen, trots att vi har få däggdjur, är allvarligt oroad för valbeståndens situation. däggdjur är en del av världens gemensamma egendom och det är inte acceptabelt att ett fåtal länder exploaterar denna resurs så att den hotar att helt försvinna. IWC:s beslut att minska valjakten är steg i rätt riktning och vill fortsätta på denna väg. Jakt kan accepteras bara om det finns tillförlitligt biologiskt underlag genererat från allmänt accepterade undersökningar eller från väl kalibrerade modeller. saknas sådan kunskap varför förespråkar ett tillfälligt stopp för all valjakt. Detta stopp bör vara och kombineras med utökad forskning. Efter ett sådant moratorium är berett att diskutera återupptagandet av valjakt baserad på vetenskapligt underlag. Denna inställning ligger också i linje med vad som framförts beträffande valar i bl.a. Världsstrategin för Naturvård som antagits av , och i beslut inom CITES och IUCN. Trots moratoriet hyser förståelse för de traditionella och ursprungliga valjaktsrättigheter som vissa etniska grupper innehar. Vi tror det är möjligt att finna ett sätt på vilket dessa rättigheter kan tillgodoses inom ramen för ett moratorium. Försöken att få den nödvändiga, kvalificerade majoriteten för ett moratorium fortsatte inom IWC. stödde dessa ansträngningar utifrån regeringens målsättning och deltog aktivt i arbetet med att finna en kompromiss mellan de olika intressena. Ett nytt förslag presenterat av , , , och om ett moratorium mot kommersiell valjakt lades fram vid . Efter intensiva överläggningar, där aktivt deltog, enades parterna om att ett moratorium för kommersiell jakt skulle inledas först fr.o.m. säsongen 1985/86 för att möjliggöra valfångstländernas anpassning. Förslaget antogs med siffrorna 25 mot 7 (, , , , , och ). Moratoriet skulle omprövas 1990, efter en omfattande bedömning av beslutets effekter. Innebörden i detta begrepp har inte definierats. Härvid skulle införandet av nya fångstkvoter övervägas. Tekniskt innebar beslutet att alla jaktkvoter sattes till 0. Notwithstanding the other provisions of paragraph 10, catch limits for the killing for commercial purposes of whales from all stocks for the 1986 and the 1985/86 pelagic seasons and thereafter shall This provision will be kept under review, based upon the best scientific advice, and by 1990 at the latest the Commission will undertake a comprehensive assessment of the effects of this decision on whale stocks and consider modification of this provision and the of other catch limits. Reservationer inlämnades av , , och men efter bilaterala diskussioner med avstod senare och från sina reservationer. har som enda land senare fortsatt med kommersiell valjakt i kraft av sin reservation. Denna jakt utgörs av vikval i Nordostatlanten. Efter att dragit tillbaka sin reservation fortsatte man dock med valfångst enligt ett undantag för forskningsjakt, vilket även då Sedan moratoriets införande har över 23 000 valar dödats antingen genom vetenskaplig jakt eller genom kommersiell jakt med stöd av reservation mot moratoriet. linje i IWC avvek i väsentlig grad från den linje som främst och förde. Efter beslutet om moratorium var den svenska positionen att förbudet mot kommersiell valfångst skulle bevakas och att lägsta möjliga kvoter skulle fastställas. avstod inledningsvis från att ta ställning till frågan om moratoriet också skulle gälla ursprungsbefolkningar, men förordade en restriktiv linje. För att underlätta beslutet rörande moratoriet enades kommissionen dock slutligen om en relativt stor kvot för ur- sprungsbefolkningars husbehovsjakt. Genom beslutet om moratorium för kommersiell valjakt från säsongen 1985/86, fick frågan om vetenskaplig jakt en större tyngd. 1986 bedrev sådan jakt, men även och utnyttjade sedermera denna möjlighet. Många länder menade att vetenskaplig jakt bara var ett sätt att kringgå moratoriet. föreslog 1985 att IWC skulle rekommendera att handel med valkött, erhållen genom vetenskaplig jakt, skulle förbjudas. , världens enda importör av valkött, protesterade kraftfullt mot detta, liksom övriga valjaktländer. Vid i , då kommissionär valdes till IWC:s vice ordförande, blev detta en huvudfråga. Efter aktivt svenskt agerande beslöts att kött och andra pro- dukter erhållet genom vetenskaplig jakt skall utnyttjas primärt för lokal konsumtion. Det blev alltmer uppenbart att den vetenskapliga jakten riskerade att urholka moratoriets målsättning. , , , och hade planer på sådan jakt. använde hotet om handels- restriktioner för att begränsa jakt och förde diskussioner med både och . föreslog 1987 att tillstånd till vetenskaplig jakt skulle länkas till beståndsuppskattningar och att forskning skall bedrivas med icke dödande metoder. stödde förslaget, då tidigare beslut om be- gränsad handel med valkött, inte hade minskat jakten. Förslaget mötte mycket starkt motstånd från bl.a. , och , som menade att varje beslut om tillståndsgivning för vetenskaplig jakt var illegal och ett uttryck för stormaktsarrogans. hotade med att föra frågan till i och med att lämna IWC. Efter elva formalieomröstningar biföll IWC med svenskt stöd det amerikanska förslaget. Då beslut med enkel majoritet saknar rättsverkan löstes emellertid inte problemet och främst , men också och , har i betyd- ande omfattning fortsatt bedriva vetenskaplig jakt. har, utom , kraftfullt kritiserat denna jakt. meddelade 1987, efter bilaterala förhandlingar med , att man av tekniska skäl skulle avbryta den kommersiella val- jakten och bara tillåta ursprungsbefolkningarnas husbehovsjakt. Sovjet- unionen var jämte den ledande valjaktsnationen och hade, som det senare skulle visa sig, jagat både för många valar och skyddade arter. Efter att moratoriet trätt i kraft säsongen 1985/86 inriktades IWC:s verksamhet på att utveckla en ny förvaltningsplan så att en noga reglerad kommersiell valjakt skulle kunna återupptas 1990. Inför detta arbete för- stärktes de internordiska kontakterna. kommissionär blev 1989 vald till IWC:s ordförande, vilket visar på ett starkt förtroende för den konstruktiva linje fört i organisationen sedan återinträdet. och senare etablerade begrepp om hållbar utveckling aktualiserades . Kravet på att handla så att framtida generationers livsförutsättningar inte även- tyras kopplades till insikten om att fattigdom och underutveckling måste bekämpas . Parallellt utvecklades också tankegångarna om att håll- bar utveckling förutsätter balans mellan ekologiska, ekonomiska och sociala faktorer. De politiska kontakterna inom förstärktes successivt beroende på den kommande omprövningen av moratoriet (1990) och den stundade . Frågan om valar, ursprungsbefolkningars rättig- heter och principen om hållbart nyttjande skulle komma att bli aktuella vid dessa möten. Den svenska linjen var fortsatt att valarna utgör en för hela världen gemensam resurs, som internationellt skall hanteras av IWC. Moratoriet skulle vidmakthållas och det svenska agerandet styras av önskan att restaurera valbestånden. För att undvika befarade negativa effekter på det nordiska samarbetet förklarades att politik inte var riktad mot enskilda länder utan enbart mot ett icke hållbart nyttjande. fruktade att moratoriet skulle bestå och förberedde ett regionalt alternativ till IWC genom ett möte med och de självstyrande områdena och . Detta ledde sedermera till bildandet av NAMMCO. förde täta diskussioner med och om minskad vetenskaplig jakt. och framförde stark kritik mot och för dessa länders uttalade motstånd mot vetenskaplig jakt, som de ansåg stärkte linje. upphörde tillfälligt med vetenskaplig jakt 1990. röstade mot alla resolutioner främst från , och som på olika sätt försökte skapa undantag från moratoriet. En sådan ständigt återkommande fråga ut- gjordes av och förslag att tillåta vissa särskilda kvoter för ekonomiskt, socialt och/eller kulturellt utsatta lokalsamhällen. röstade också för begränsningar av den vetenskapliga jakten. Moratoriet skulle omprövas vid och inledningsvis konstaterades att IWC:s funktion generellt behövde förbättras. På ryskt initiativ beslöts därför med allmänt stöd om en översyn av hela IWC:s verksamhet inför nästa kommissionsmöte och en särskilt arbetsgrupp tillsattes för detta syfte. Detta innebar att ett definitivt beslut om moratoriet inte var möjligt att fatta . fann dessutom, att en analys av moratoriets effekter på valbestånden var omöjlig på grund av den korta moratorie- tiden. I kombination med avsaknaden av en ny förvaltningsplan och bristande underlag fick detta majoriteten av länderna inklusive att rösta för en förlängning av moratoriet. begärde att beståndet av vikval i , som enligt dåvarande förvaltningsregler kunde beskattas, skulle åsättas en jaktkvot. Förslaget blev med svenskt stöd nedröstat och stödde ett av kommissionen antaget förslag som uppmanade att avstå från vetenskaplig jakt. Ett norskt förslag om begränsad jakt på enstaka bestånd röstades ned med svenskt stöd. och framförde härvid att moratoriet nu förvandlats till ett oändligt valfångststopp och att det fanns andra organisationer i norra , som kunde förvalta valar på ett bättre sätt. Med svenskt stöd antogs en resolution, som förklarade att moratoriet skall bestå tills vidare, men att vetenskapliga kommittén skall anstränga sig till sitt yttersta för att fullborda arbetet med nya regler för kvotsättning. Arbetsgruppen, som behandlade organisationens verksam- het och där deltog, kunde inte enas vid möte. Allt fler länder krävde nu inte bara ett nytt kvotsättningssystem (RMP) utan också en helt ny förvaltningsplan för kontroll och övervakning (RMS). Det sistnämnda stöddes med viss tvekan av . Man enades om att en grundläggande genomgång av hela regelverket skulle ske vid ett nytt möte, vilket innebar att kvoter inte kunde beviljas under detta år. Valjaktsländerna begärde trots detta att jakt skulle tillåtas utifrån gällande kvotsystem på vissa bestånd medan presenterade förslag till en ny resolution som skärpte bedömningarna vid kvotsättning. stödde denna resolution. Man bedömde att beslut om kvot- sättning ändå skulle kunna ske vid nästa möte. Resolutionen antogs, men avstod från att rösta och förklarade att man nu var emot all kommersiell valjakt. förklarade att landet hade för avsikt att lämna IWC för att kunna bedriva valjakt. Även 1992 möttes arbetssgruppen för att diskutera ändringar i förvalt- ningsplanen (RMS), och begärde då fortsatt mandat, vilket kommis- sionens godkände. En australiensisk resolution med som med- förslagsställare antogs. Den innehöll inte bara ett nytt kvotsystem utan också krav på nya regler för beståndsuppskattningar och för effektiva inspektions- och observationsprogram. Härmed var grunden lagd för den kommande långdragna diskussionen om en helt ny förvaltningsplan, vars utformning ännu inte är fastställd. , och konstaterade att IWC nu inte längre fyllde sin grundläggande funktion som en valfångstkommission. meddelade att man nu skulle återuppta kommersiell valjakt med stöd av sin reserva- tion mot moratoriet. lämnade som tidigare meddelats IWC efter mötet, men någon kommersiell valjakt påbörjades inte som man tidigare indikerat skulle ske. Detta kan ha berott på hotet om handelssanktioner från sida, men också på att respekterade IWC:s beslut att medlemsländer inte får bedriva handel med valprodukter med länder utanför IWC. Genom möte skapades i princip enighet om en ny kvot- sättningsmodell, vilken dock inte infördes i det grundläggande regel- verket. Effekten blev emellertid också att motsättningarna inom bevarandegruppen skärptes rörande förvaltningsplanen i övrigt. En grupp av främst anglosaxiska länder ville uppskjuta beslutet om RMP och avvakta med RMS, medan en annan grupp däribland ville skynda på processen. blev motsättningarna inom IWC mellan den svensk-finska och den norsk-isländska linjen i valjaktsfrågan väldigt tyd- lig. beslut att lämna IWC var sannolikt avsett att påverka bl.a. inställning. och uttryckte en önskan att inom Nordiska ram träffas för att diskutera valfrågan. var negativ till detta, men tidigt träff- ades de nordiska ministrarna med ansvar för valfrågan vid ett möte i . meddelade då att man tänkte återuppta kommersiell valjakt och de fyra nordiska valjaktsintressenterna (också och ) förordade en regional förvaltning genom NAMMCO.