prop · GR03166 · 2004-06-01 00:00:00 — Förverkande skall enligt alla tre alternativen aktualiseras om egendom som tillhör den person som befunnits skyldig till det förverkandeutlösan- de brottet härrör från den personens brottsliga verksamhet. I det ligger att förverkandet kan grunda sig på annan brottslighet än den för vilken en ansvarstalan har förts. Det måste också anses innebära att det inte skall behöva föreligga någon bevisning om vilket brott egendomen härrör från, bara att den härrör från någon brottslig verksamhet. Rambeslutet reglerar vidare vilket beviskrav som skall ställas på att egendomen härrör från brottslig verksamhet. I denna del föreskrivs enligt alla tre alternativen att domstolen på grundval av specifika sakförhål- landen är fullständigt övertygad. Detta torde motsvara det beviskrav som normalt ställs i brottmål. De två första alternativen innefattar ytterligare en begränsning för när förverkande skall kunna ske. Den brottsliga verksamheten skall ha skett som föregår domen för det förverkandeutlösande brottet som anses rimlig av en domstol givet omständigheterna i det särskilda fallet. Den brottsliga verksamheten skall alltså inte ta sikte på händelser som sträcker sig bakåt i tiden på ett sätt som inte framstår som rimligt. Det andra alternativet innehåller ytterligare ett begränsande moment. Det skall vara fråga om liknande brottslig verksamhet av den dömda personen. Den brottsliga verksamheten skall alltså likna det förverkande- utlösande brottet. Vad som kan anses som liknande brottslig verksam- het är naturligtvis till viss del öppet för tolkningar. En rimlig utgångs- punkt bör vara att brott som omfattas av samma rambeslut är liknande Det är dock inte självklart att så alltid är fallet. I övrigt får man falla tillbaka på sedvanliga uppdelningar av straffrätten. De två första alternativen tar avstamp i att egendomen skall härröra från brottslig verksamhet. Det tredje alternativet utgår däremot från dis- krepansen mellan den dömde personens egendom och dennes lagligen förvärvade inkomst. Enligt detta alternativ skall det nämligen vara fast- ställt att värdet av egendomen inte står i proportion till den dömde per- sonens lagligen förvärvade inkomst. Slutligen föreskrivs i rambeslutet att medlemsstaterna får tillämpa and- ra förfaranden än straffrättsliga för att frånta gärningsmannen egendomen i fråga. Varje medlemsstat får dessutom överväga att anta de bestämmelser som behövs för att den, på de villkor som anges i punkterna 1 och 2, helt eller delvis skall kunna förverka egendom som förvärvats av den berörda personens närmaste anhöriga och egendom som överförts till en juridisk person som den berörda personen ensam eller tillsammans med sina närmaste anhöriga har ett avgörande inflytande över. Samma sak skall gälla om den berörda personen får en betydande del av den juridiska per- sonens intäkter. Det föreligger alltså inget krav på att utsträcka möjligheterna att för- verka till att även gälla anhöriga till den som befunnits skyldig till det förverkandeutlösande brottet eller till vissa juridiska personer, utan med- lemsstaterna får själva avgöra om de vill införa sådana regler. Vilka lagstiftningsåtgärder påkallas? För det första skall påpekas att rambeslutet inte innebär att några nya brott skall införas. Åliggandet att införa de kriminaliserade gärningar som skall utgöra de förverkandeutlösande brotten följer av andra rambe- slut. Rambeslutet om förverkande kan sägas ge medlemsstaterna ett stort handlingsutrymme vid genomförandet. Dels kan medlemsstaterna välja mellan tre alternativa modeller. Dels innebär rambeslutet att medlems- staterna kan göra en mer omfattande och ingripande reglering än vad som påkallas av rambeslutet. Det betyder att fler brott kan göras till förver- kandeutlösande, att beviskravet kan sättas lägre än vad som föreskrivs och att de övriga miniminivåer som uppställs i rambeslutet inte behöver följas vid genomförandet så länge rambeslutets åtaganden efterlevs. Vad som behöver införas genom ny lagstiftning är en möjlighet att förverka egendom som härrör från annan icke specificerad brottslig- het än den som gärningsmannen ställs till ansvar för när denne lagförs för ett förverkandeutlösande brott. Vid genomförandet kan man i denna del i enlighet med det andra av de tre alternativen begränsa förverkande- möjligheterna till sådan brottslig verksamhet som liknar det förverkande- utlösande brottet. Det bör vara möjligt att upprätthålla samma beviskrav som gäller för brottmål i övrigt, beträffande det faktum att egendomen härrör från brottslig verksamhet. Att domstolen skall vara fullständigt övertygad om att egendomen härrör från brottslig verksamhet torde för svenska för- hållanden närmast översättas till att detta skall vara ställt utom rimligt tvivel. Om något av de två första alternativen väljs är det möjligt att som en ytterligare begränsning föreskriva att den brottsliga verksamheten skall ha skett som föregått domen för det förverkandeutlösan- de brottet och som anses rimlig i det enskilda fallet. I stället för att såsom det föreskrivs enligt de två första alternativen anknyta förverkandet till att det visas att egendomen i sig härrör från brottslighet är det enligt det tredje alternativet möjligt att föreskriva att diskrepansen mellan den dömde personens egendom och dennes lagligen förvärvade inkomst skall läggas till grund för den bedömningen. Närmare om vilka lagstiftningsåtgärder som måste övervägas Rambeslutet innebär ett åtagande att införa en ny reglering om förver- kande. Det är fråga om en ny konstruktion i förhållande till gällande för- verkanderegler. Grundkonstruktionen överensstämmer med Förverkan- deutredningens förslag. Rambeslutet anger en begränsad krets av förver- kandeutlösande brott. Vidare kan ett högt beviskrav upprätthållas när det gäller egendomens anknytning till brottslig verksamhet. Det finns emel- lertid en stor handlingsfrihet när det gäller möjligheterna att gå längre än vad rambeslutet föreskriver. Det finns skäl att överväga om en bestämmelse om utvidgat förverkan- de bör ha den avgränsning som rambeslutet föreskriver eller om det finns anledning att införa en mer långtgående reglering som Förverkandeut- redningen har föreslagit (se avsnitt 5.2). Ett flertal frågor bör därvid övervägas. En första fråga är om de förverkandeutlösande brotten skall begränsas till rambeslutets krav eller om ytterligare brott bör kunna leda till utvid- gat förverkande. Vidare finns det skäl att överväga om de utökade möjligheterna till förverkande bara skall ta sikte på brottslighet som liknar det förverkan- deutlösande brottet eller om någon sådan begränsning inte skall förelig- ga. Beviskravet när det gäller kopplingen mellan egendomen och den brottsliga verksamheten bör också noga övervägas. Beviskravet måste bestämmas utifrån en avvägning mellan kravet på rättssäkerhet och ambi- tionen att få ett effektivt instrument i kampen mot den grova organisera- de brottsligheten och även annan brottslighet. Ytterligare en aspekt att beakta som också föranleder en avvägning mellan rättssäkerhet och effektivitet är om och i så fall på vilket sätt förverkande skall kunna ske hos närstående till gärningsmannen eller kanske även hos andra personer. Vidare måste de internationella aspekterna beaktas. Ett verkningsfullt förverkandeinstrument förutsätter i många fall att verkställighet av för- verkandebeslutet kan ske utomlands, eftersom gärningsmannens tillgång- ar ofta inte är tillgängliga i det land som beslutet om förverkande har fattats. Bland annat av detta skäl pågår det inom Europe- iska unionen ett arbete med ett nytt rambeslut om tillämpning av princi- pen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande. nåddes det en politisk överenskommelse om detta rambeslut. Vad som återstår att enas kring är bl.a. intyget som skall skickas över till den verkställande staten vid verkställighet av förverkandebeslutet. lemsstater, däribland , har en parlamentarisk reservation mot Prop. 2003/04:166 rambeslutet, som måste lyftas innan ministerrådet kan rösta för ett anta- gande av rambeslutet. Detta kan troligtvis ske först . I rambeslutet om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande regleras erkännande och verkställighet i en medlemsstat av beslut om förverkande som meddelats i en annan med- lemsstat. Syftet är att utveckla det samarbete som sker enligt För- verkandekonventionen. Enligt rambeslutet skall ett beslut om förverkan- de som har utfärdats av en domstol i en medlemsstat erkännas och verk- ställas av den medlemsstat där den egendom som skall förverkas finns. Erkännande och verkställighet av beslutet skall ske utan ytterligare for- maliteter i enlighet med principen om ömsesidigt erkännande. Rambeslu- tet innehåller emellertid vissa särskilt angivna möjligheter för den stat i vilken egendomen finns att vägra att erkänna och verkställa förverkande- beslutet. En sådan vägransgrund är relaterad till beslut om utvidgat för- verkande enligt artikel 3 i det nu aktuella rambeslutet om förverkande. Om den behöriga myndigheten i den verkställande staten har funnit att beslutet om förverkande fattades under omständigheter under vilka egen- domen skall förverkas i enlighet med de bestämmelser om utvidgat för- verkande som avses i artikel 3 i rambeslutet om förverkande och beslu- tet om förverkande inte omfattas av det alternativ som den verkställande staten har valt att implementera i sin nationella lagstiftning skall den verkställa beslutet om förverkande åtminstone i den omfattning som fö- reskrivs i liknande fall i den nationella lagstiftningen. Detta innebär alltså att den verkställande staten kan uppställa ett krav på reciprocitet mellan sin lagstiftning och lagstiftningen i den beslutande staten, för att erkänna och verkställa ett beslut om utvidgat förverkande i enlighet med artikel 3 i rambeslutet om förverkande. Vid genomförandet av artikel 3 i rambeslutet om förverkande måste man överväga hur rambeslutet om tillämpning av principen om ömsesi- digt erkännande på beslut om förverkande kan komma att påverka möj- ligheterna att komma åt egendom utomlands och på vilket sätt detta skall påverka utformningen av den svenska lagstiftningen. Övervägandena av lagstiftningens utformning bör ske i den fortsatta beredningen av betänkande. Det finns också skäl som talar för att ytterligare beredningsunderlag skall inhämtas. Utredning, tvångsmedel och domstolsförfarande vid utvidgat förverkande I rambeslutet uppställs inte något krav på särskilda regler rörande utred- ning, tvångsmedel eller domstolsförfarande vid utvidgat förverkande. Således påkallar inte rambeslutet i sig några överväganden rörande dessa frågor. har emellertid i sitt betänkande sett ett behov av speciella regler på nämnda områden. Det finns därför skäl att överväga om det finns anledning att införa en särskild reglering när det gäller frågor om utredning, tvångsmedel och domstolsförfarande vid ut- vidgat förverkande. Regeringens bedömning: Ett beslut om utvidgat förverkande måste, bl.a. med hänsyn till rambeslutets krav, vara överklagbart. Det ligger nära till hands att detta åstadkoms genom att de allmänna reglerna om överklagande av dom i brottmål görs tillämpliga på ett avgörande om utvidgat förverkande. I övrigt uppfyller redan åliggandet en- ligt artikel 3 a i rambeslutet. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 3 a i rambeslutet skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sä- kerställa att den som berörs av åtgärder enligt artiklarna 2 och 3, dvs. reglerna om förverkande av och hjälpmedel respektive utvidgat förverkande, har tillgång till effektiva rättsmedel för att bevaka sin rätt. I ett rättssamhälle är det självklart att den som berövas sin egendom genom förverkande skall ha en möjlighet att överklaga beslutet. Detta rättsstatskrav uppställs som nämnts även i rambeslutet. En överklagan- demöjlighet måste finnas oavsett hur ett institut rörande utvidgat förver- kande utformas. Enligt regeringens bedömning ligger det nära till hands att, som har föreslagit, de generella reglerna om överklagande av dom i brottmål görs tillämpliga vid beslut om utvidgat förverkande. I annat fall måste en särskild möjlighet att överklaga ett sådant beslut införas. Detta krävs också för att uppfylla rambeslutet som innebär att den berörde skall ha tillgång till effektiva rättsmedel för att bevaka sin rätt. När det gäller den typ av förverkande som skall ske i enlighet med ar- tikel 2 i rambeslutet så finns det redan enligt möjlighet att överklaga beslut om förverkande. 6.4Övriga artiklar i rambeslutet Regeringens bedömning: Övriga artiklar i rambeslutet kräver inte någon förändrad lagstiftning i . Skälen för regeringens bedömning: Artikel 1 anger rambeslutets de- finitioner. Artikel 3 b föreskriver att rambeslutet inte skall ha som effekt att skyldigheten att respektera de grundläggande rättigheterna och de grundläggande principerna särskilt vad gäller presumtionen om den an- klagades oskuld i enlighet med artikel 6 i Fördraget om Europeiska unio- nen på något sätt ändras. Artikel 4 anger vissa bestämmelser om genom- förandet av rambeslutet. Dessa bestämmelser i rambeslutet påkallar en- ligt regeringens bedömning inga lagändringar. Regeringens förslag: godkänner det inom Europeiska uni- onen upprättade utkastet till rambeslut om förverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott. Skälen för regeringens förslag: Inom Europeiska unionen pågår ett omfattande arbete på det straffrättsliga området för att motverka grov, organiserad och ofta gränsöverskridande brottslighet. Ett flertal rambe- slut har förhandlats fram , bl.a. i fråga om männi- skohandel, narkotikabrottslighet, barnpornografibrott och människo- smuggling. har också prioriterat åtgärder mot så- dan brottslighet. Grov, organiserad brottslighet ger ofta upphov till stora vinster. Det råder inte någon tvekan om att den viktigaste drivkraften för denna typ av brottslighet ofta är möjligheten att berika sig ekonomiskt. Att frånta gärningsmännen vinsterna av brottsligheten är därför ett viktigt medel för att motverka sådana brott. För detta behövs effektiva instrument. En vik- tig aspekt i detta sammanhang är att utveckla förverkandeinstitutet. Rambeslutet sammanfaller alltså väl med nationella strävanden att effek- tivisera förverkandereglerna och utgör ett viktigt led i arbetet mot den grova, organiserade brottsligheten. Ett genomförande av rambeslutet innebär i flera avseenden utvidgade möjligheter att förverka utbyte och hjälpmedel vid brott och blir därige- nom ett nytt instrument för de rättsvårdande myndigheterna i kampen mot den grova, organiserade brottsligheten och även annan kriminalitet. Vid lagföringen av brott som människohandel, grov människosmuggling, grovt narkotikabrott, grovt koppleri och grovt barnpornografibrott kom- mer genomförandet av rambeslutet att innebära utökade möjligheter att komma åt vinningen från annan i många fall grov, organiserad brottslig- het som gärningsmannen gjort sig skyldig till även i de fall bevisningen inte räcker till för att fälla till ansvar för den brottsliga verksamheten. Den gränsöverskridande brottsligheten utgör ett betydande samhälls- problem. Rörligheten mellan olika länder har lett till att brottsligheten i betydligt större utsträckning än tidigare är gränsöverskridande. Denna utveckling ställer ökade krav på det internationella samarbetet. I flera länder nära oss finns det regler om förverkande som till sin grundkonstruktion liknar eller överensstämmer med rambeslutets regler om utvidgat förverkande. Bland annat , , och har sådana regler. En allmän förutsättning för att internationellt samarbete i fråga om för- verkande skall kunna fungera väl är att de berörda ländernas nationella förverkanderegler inte skiljer sig åt i alltför hög grad. Det finns alltså ett mervärde att på EU-nivå utforma gemensamma regler. Den nationella straffrätten och straffprocessrätten bildar nämligen i de flesta fall ramen för hur långt varje land är berett att sträcka sig i fråga om internationellt rättligt samarbete. Redan av den anledningen är en tillnärmning av med- lemsstaternas förverkanderegler ett viktigt led i kampen mot grov gräns- överskridande brottslighet. Det är också av vikt att de svenska reglerna inte avviker från vad som gäller i andra länder i . träffades en politisk överenskommelse om innehål- let i ännu ett rambeslut; rambeslutet om tillämpning av principen om öm- sesidigt erkännande på beslut om förverkande. Genom detta nya instru- ment kommer verkställigheten i en medlemsstat av ett förverkandebeslut fattat i en annan medlemsstat att underlättas väsentlig. De båda rambeslu- ten är beroende av varandra och kommer tillsammans att bli ett kraftfullt internationellt verktyg i kampen mot den grova, organiserade brottslighe- ten. Det är således av betydelse för det internationella samarbetet att reg- lerna utformas på ett sätt som främjar en effektiv brottsbekämpning. deltar aktivt i det internationella samarbetet på området. Det finns ett starkt svenskt intresse av att det internationella samarbetet när det gäller möjligheterna att förverka brottsutbyte är så omfattande som möjligt. Rambeslutet ligger därför väl i linje med intressen även på detta område. De terrorattentat som inträffat i har ytterliga- re tydliggjort behovet av internationellt samarbete. Terrorism av det slag vi nu sett utgör otvivelaktigt ett av de mest allvarliga hoten mot vår inre och yttre säkerhet och mot freden och säkerheten i vår omvärld. Händel- serna har medfört att uppslutningen i de internationella ansträngningarna för terroristbekämpning blivit än mer tydlig. Inte minst är det viktigt att det straffrättsliga samarbetet inom Europeiska unionen intensifieras. Vid Europeiska rådets möte enades stats- och reger- ingscheferna bl.a. om ett påskyndande av pågående arbeten på detta om- råde inom unionen. I deklarationen anges att rambeslutet om förverkande skall antas . Som har framgått i avsnitt 6.2 är frågorna om utvidgat förverkande komplicerade och kräver noggranna överväganden, bl.a. när det gäller avvägningen mellan rättssäkerhetsintressena och intresset av en effektiv förverkandelagstiftning för att stävja grov brottslighet. Förverkandeut- redningen föreslog en betydande bevislättnad för åklagaren, medan ram- beslutet torde möjliggöra för medlemsstaterna att upprätthålla sedvanliga beviskrav i brottmål. En ny lagstiftning om förverkande kan utformas på olika sätt. En väg att gå skulle kunna vara att bygga på Förverkandeut- redningens förslag. Efter det att utredningen presenterade sitt betänkande har det träffats en politisk överenskommelse beträffande rambeslutet om förverkande. Det har som nämnts även i övrigt skett förändringar inom ramen för det internationella samarbetet genom den politiska överens- kommelsen beträffande rambeslutet om tillämpning av principen om öm- sesidigt erkännande på beslut om förverkande. Dessa rambeslut måste beaktas vid utformningen av den svenska lagstiftningen. Med hänsyn till detta kräver arbetet med att ta fram ett väl avvägt och genomtänkt lagför- slag ytterligare tid för analyser av relevanta frågeställningar. Det finns skäl som talar för att de rambeslut som förhandlats fram efter det att För- verkandeutredningen lade sitt betänkande innebär att ytterligare bered- ningsunderlag måste inhämtas innan någon lagstiftning kan läggas fram, inte minst för att möjligheterna att kunna verkställa ett förverkandebeslut i ett annat land skall bli så omfattande som möjligt. Att, såsom förordat (se avsnitt 2), avvakta med ett godkännande av rambeslutet till dess förslag till lagstiftning kan presenteras skulle innebära en avsevärd fördröjning av antagandet. Sve- rige bör mot bakgrund av deklarationen och för att visa sitt fortsatta stöd för unionens arbete verka för att rambeslutet antas möjligt. Eftersom rambeslut enligt 34.2 b i Fördraget om Europeiska unionen är bindande för medlemsstaterna och då det aktuella rambeslutet kräver ändring av lag krävs enligt 10 kap. 2 § regeringsformen god- kännande innan röstar för ett antagande av rambeslutet i minis- Prop. 2003/04:166 terrådet. Regeringen föreslår därför att godkänner det upprättade ut- kastet till rambeslut om förverkande av , hjälpmedel, och egen- dom som härrör från brott. Regeringen avser att återkomma till med förslag till sådan lagstiftning som påkallas av rambeslutet. Vid genomförandet av rambeslutet kommer bestämmelser om förverkande av utbyte och hjälpmedel att utvidgas till att avse fler brott och fler situationer. De ändringar som föreslås kan emellertid inte förväntas öka antalet ärenden hos polis och åklagare i någon betydande omfattning, eftersom förverkandemöjligheter redan föreligger för de brott där ett uttalat behov kan anses föreligga. Vidare kommer en ny form av utvidgat förverkande att införas. Till viss del kan ökade utredningsinsatser komma att ta i anspråk resurser för myndigheterna. Detta torde emellertid bara ske i begränsad omfattning. Sammantaget bedömer regeringen att genomförandet av rambeslutet inte kommer att innebära några kostnadsökningar för staten och att eventuella merkostnader för polis, åklagare och domstolar kommer att bli marginel- la och skall finansieras inom myndigheternas befintliga anslag. Förverkad egendom tillfaller som huvudregel staten, varför en ökad användning av förverkandeinstitutet kommer att leda till viss ökning av inkomsterna på statsbudgeten. Omfattningen av denna ökning är i dags- läget inte möjlig att bedöma. om förverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA med beaktande av artikel 29, artikel 31 c och artikel 34.2 b i Fördraget om Europeiska unionen, med beaktande av initiativ2, med beaktande av yttrande, och av följande skäl: (1)Det viktigaste motivet för den gränsöverskridande, organiserade brottsligheten är ekonomisk . Ett effektivt förebyggande och be- kämpande av den organiserade brottsligheten bör därför fokuseras på spårande, frysning, beslag och förverkande av av brott. Detta försvåras bland annat av skillnaderna i medlemsstaternas lagstiftning på detta område. (2)I slutsatserna från i uppma- nade till en förstärkning av EU:s insatser för bekäm- pande av internationell organiserad brottslighet i enlighet med en hand- lingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i fördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvi- sa3. (3)Det framgår av punkt 50 b i handlingsplanen från att man se- nast efter Amsterdamfördragets ikraftträdande skall förbättra och vid behov tillnärma nationella bestämmelser som gäller beslag och för- verkande av av brott, som hänsyn tas till tredje parts rättigheter in bona fide. (4)I punkt 51 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i betonas att penningtvätt är en central del i den organiserade brottsligheten, att den bör utrotas varhelst den förekommer och att är fast beslutet att se till att det vidtas konkreta åtgärder för spårande, spärrande, beslag och förverkande av av brott. uppmanar vidare i punkt 55 till tillnärmning av straffrätten och förfarandena vid penningtvätt (t.ex. spårande, spärrande och förverkande av medel). 1Ingressen, med undantag av skäl 11, har inte behandlats. 2EGT C 184, , s. 3. 3 EGT C 19, 23.1.1999, s. 1. (5) I enlighet med rekommendation 19 i handlingsplanen "Förebyggande och bekämpande av den organiserade brottsligheten: Eu- ropeiska unionens strategi inför det nya årtusendet", som antogs av rådet , bör det undersökas om det eventuellt behövs ett in- strument som, där det är lämpligt ger möjlighet att i straffrätten, civilrät- ten eller skatterätten mildra bevisbördan avseende ursprunget till de till- gångar som innehas av en person som dömts för ett brott med anknytning till organiserad brottslighet, med beaktande av bästa praxis i medlemssta- terna och med vederbörlig respekt för de grundläggande rättsliga princi-