prop · GR03174 · 2004-06-29 00:00:00 — Allmänt gäller att för att en tillställning skall anses som offentlig krävs att den ordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. När det gäller tivolin följer det av 2 kap. 3 § ordningslagen att tivolinöjen är att anse som offentliga tillställningar. Av lagmotiven till 2 kap. 3 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 244) framgår emellertid att de före- teelser som förekommer på s.k. och liknande anläggningar, inte kan anses utgöra offentliga tillställningar. Polisen har i stället med stöd av 3 kap. 17 § ordningslagen möjlighet att ge de anvisningar eller tillsägelser som ur ordnings- och säkerhetssynpunkt kan behövas i dessa fall. I 2 kap. 13 § ordningslagen görs ingen åtskillnad mellan fasta anlägg- ningar och ambulerande tivolin. Bestämmelserna i paragrafen tar sikte på såväl ambulerande tivolianordningar som stationära anläggningar av det slag som finns i t.ex. nöjesparkerna och (a. prop. s. 254). Som framgått ovan är emellertid användningen av anordningar på och liknande platser enligt lagmotiven till ordningslagen inte att anse som en offentlig tillställning. Bestämmelserna i 2 kap. 13 § ordningslagen om besiktning är därför inte tillämpliga på anordningar inom vissa typer av nöjesanläggningar. Det är oklart varför det dragits en skiljelinje när det gäller vad som är att anse som en offentlig tillställning mellan t.ex. och en som- marlandsanläggning. Denna ordning kan leda till oklarheter i tillämp- ningen av bestämmelserna. Samma intressen som ligger bakom regler- ingen av tivolinöjen enligt dagens bestämmelser är relevanta när det gäller andra nöjesanläggningar. Därför finns det skäl att utvidga tillämp- ningsområdet till att avse all användning av de tivolianordningar som avses i 2 kap. 13 § ordningslagen, oavsett om de finns i nöjesanlägg- ningar, nöjesparker eller på annan plats. Regeringen anser, i likhet med men till skillnad från förslaget i promemorian, att det medför orimliga konsekvenser om en förutsättning för besiktningskravet är att anordningen erbjuds allmän- heten mot vederlag. Det kan inte uteslutas att en arrangör utbjuder en tivolianordning utan krav på vederlag, t.ex. i syfte att locka besökare till arrangemanget. Kravet på att anordningen skall vara besiktigad framstår enligt regeringens mening som lika väsentligt oavsett om anordningen utbjudits till allmänheten mot betalning eller inte. Den av regeringen föreslagna ändringen bör leda till att det tydligare framgår att det är den enskilda tivolianordningens karaktär som är avgö- rande när det gäller tillämpningen av 2 kap. 13 § ordningslagen och inte var den är placerad eller i vilket sammanhang den används. Regeringens bedömning: Kravet på tillstånd för att anordna en offentlig danstillställning bör inte avskaffas. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar promemorians bedömning eller lämnar den utan invändning. dock att danstillstånden är byråkratiska och onödiga och att de bör av- Bakgrund: Enligt 2 kap. 4 § andra stycket ordningslagen krävs till- stånd för att anordna en offentlig danstillställning även om den inte an- ordnas på offentlig plats. har i en framställning till före- slagit att kravet på danstillstånd skall avskaffas (dnr Ju1999/5542). framställningen hävdar att bestämmelserna om danstill- stånd är byråkratiska och anför i korthet följande. På de flesta pubar och restauranger förekommer bakgrundsmusik. valtningen gör alltid en prövning av risken för ljud- och bullerstörningar och anger i förekommande fall krav på ljudisolering vid prövning av ser- Därtill gör brandmyndigheten en inspektion för att kon- statera att stället uppfyller krav på brandsäkerhet. och ljudnivån är säkerställd måste ett speciellt danstillstånd anses som Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar i och för sig bedömning att ett avskaffande av kravet på tillstånd till danstillställningar, som inte genomförs på offentlig plats, skulle kunna leda till minskad byråkrati. Miljö- och hälsoskyddsnämndens och brand- myndighetens inspektioner fyller också naturligtvis en viktig funktion när det gäller säkerheten vid sådana tillställningar. Det finns emellertid andra aspekter som måste tillgodoses. måste ha verktyg för att på ett effektivt sätt kunna fullgöra sitt uppdrag att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det är, som Rikspolisstyrel- sen anfört, väl känt att det vid danstillställningar kan uppkomma bråk och andra situationer som kan kräva polisingripande. Det kan också för- anleda t.ex. trafikproblem och ordningsstörningar om danstillställningar med stor publik anordnas i närheten till varandra. Det är, som styrelsen också anfört, viktigt att villkoren för tillställningen uppmärk- sammas vid en ansökan. Regeringen anser, i likhet med flertalet remissinstanser, att de argu- ment som kan anföras mot ett avskaffande av kravet på danstillstånd, framför allt avseende ordning och säkerhet, väger tyngre än behovet av Bestämmelsen om tillstånd till danstillställningar bör därför inte ändras. Säkerhet vid uppställning av containrar Regeringens bedömning: Bestämmelser om säkerhet vid uppställ- ning av containrar bör inte införas i ordningslagen. Arbetet för ökad säkerhet bör i stället ske genom samarbete mellan berörda myndighe- ter och branschen och genom standardisering av utformningen av containrar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar promemorians be- dömning eller lämnar den utan invändning. anser dock att de skäl som anförs till stöd för att införa en bestämmelse i ordningslagen om säkerhet vid uppställning av containrar väger tyngre än de skäl som re- dovisats mot denna uppfattning. anser att de nuvarande reglerna för slutna containrar är otillräckliga ur säkerhetssynpunkt och menar att det är angeläget att det i lag tydligt pekas ut dels vilken myn- dighet som skall ta fram regler för containrar, dels vilken myndighet som skall svara för tillsynen av reglerna. JO anser att de skäl som redovisats i promemorian mot införandet av en bestämmelse om säkerhet vid upp- ställning av containrar inte är helt övertygande. menar att det finns behov av ett generellt regelverk med krav på särskilda säkerhetsanordningar på alla containrar som utgör olycksrisk för barn. Bakgrund: Bestämmelser om bygglov för byggnader och andra an- läggningar finns i (1987:10). Om en container är att anse som en sådan byggnad eller anläggning torde variera från fall till fall. När det gäller containrar som ställs upp gruppvis, t.ex. vid återvin- ningsstationer torde dessa vara att anse som upplag enligt . Därmed har kommunernas byggnadsnämnder viss möjlighet att inom bygglovsförfarandet pröva lämpligheten av föreslagen utform- ning och placering med hänsyn till risken för olycksfall. Ett upplag skall också uppfylla de tekniska egenskapskrav som uppställs för byggnads- verk. Också prövning av sådana anläggningar faller under byggnads- nämndens tillsynsområde. Däremot krävs det inte bygglov för containrar som ställs upp tillfälligt och byts ut när de blir fulla. Även i ordningslagen finns vissa bestämmelser som är av betydelse vid uppställning av containrar. Dessa inskränker sig till uppställning på of- fentlig plats. Enligt 3 kap. 1 § ordningslagen krävs det tillstånd från po- lismyndigheten för att använda offentlig plats på ett sätt som inte stäm- mer överens med det ändamål för vilket platsen upplåtits för eller inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock inte om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på nå- gon annans tillstånd. I allmänhet innebär detta att det krävs tillstånd för att ställa upp en container på offentlig plats. I vilka fall tillstånd inte behövs diskuteras i motiven till lagstiftningen (prop. 1992/93:210 s. Där framgår att ett nyttjande av en plats som sträcker sig längre än som regel inte kan anses vara ett till- fälligt utnyttjande. När det gäller obetydlighetsrekvisitet framgår att det avgörande är storleken på ytan av den offentliga platsen. Är det fråga om en begränsad yta kan ett mycket blygsamt ianspråktagande bli tillstånds- pliktigt, om en större del av den offentliga platsen därigenom tas i an- språk. skall enligt 3 kap. 2 § ordningslagen inhämta ytt- rande från kommunen innan tillstånd ges för att ta en offentlig plats i anspråk. Om kommunen avstyrker ansökan får polisen inte meddela till- stånd. får förelägga den som utan nödvändigt tillstånd eller i strid med de villkor som gäller för tillståndet placerat t.ex. en container på offentlig plats att ta bort den. Samma sak gäller i de fall då den inte tagits bort efter det att giltighetstiden för tillståndet löpt ut. Ett sådant föreläggande får riktas också mot containerns ägare eller den som är i ägarens ställe, även om den ställts upp för annans räkning. Detta gäller emellertid inte om det är uppenbart att någon annan än föremålets ägare eller den som är i ägarens ställe har bestämt platsen för uppställningen. har i en framställning till regeringen begärt en översyn av sä- kerhetsreglerna när det gäller uppställning av containrar (dnr Ju1998/1521). Bakgrunden till framställningen är en rekommendation från till att verka för att ansvaret för tillsyn över containrars konstruktion, hantering och placering klarläggs. Rekommendationen framfördes i en rapport från en undersökning av en olycka som inträffat vid en returpapperscontainer i . Med anledning av rekommendationen sammankallade ett antal berörda myndigheter och organisationer till samråd om dessa sä- kerhetsfrågor. Detta arbete resulterade i en promemoria som givits in till regeringen. De i arbetet deltagande myndigheterna och organisationerna står i huvudsak bakom promemorians slutsatser. I promemoria framförs att gällande rätt inte är helt tillfreds- ställande från säkerhetssynpunkt. För det första finns det inga tydligt ut- talade krav på säkerhetsanordningar för att förhindra att barn tar sig in i sådana containrar som innebär olycksrisk för dem. För det andra är inte plan- och bygglagstiftningen tillämplig när det gäller enstaka containrar. För det tredje omfattar ordningslagens tillståndskrav endast uppställ- ningar på offentlig plats. anser därför att det finns starka skäl för att i lag införa ett uttryckligt krav på särskilda säkerhetsanordningar på alla containrar som utgör olycksrisk för barn. anser att en lämplig plats för ett sådant krav är ordningslagen som innehåller krav på säkerhetsanordningar för brunnar, bassänger och liknande an- läggningar. Skälen för regeringens bedömning: Någon reglering i ordningslagen om containersäkerhet finns inte. Det finns emellertid bestämmelser som tar särskilt sikte på säkerheten för barn när det gäller vissa andra typer av anläggningar. I 3 kap. 5 § ordningslagen anges att brunnar, bassänger och liknande anläggningar skall vara försedda med de säkerhetsanordningar som be- hövs med hänsyn till anläggningarnas belägenhet och beskaffenhet. Det skall särskilt beaktas att säkerhetsanordningarna ger tillräckligt skydd mot olyckor med barn. Anläggningens ägare eller den som till följd av nyttjanderättsavtal eller på någon annan grund är i ägarens ställe har an- svar för att anläggningen är försedd med nödvändiga säkerhetsanord- ningar. får i fråga om särskild anläggning besluta om de säkerhetsåtgärder som skall vidtas. Allmänt kan sägas att de säkerhetsfrågor som regleras i ordningslagen Prop. 2003/04:174 framför allt berör säkerheten vid allmänna sammankomster och offent- Undantag från denna huvudregel finns emellertid. Ex- empelvis den nämnda bestämmelsen i 3 kap. 5 § ordningslagen om bassänger m.m. men också när det gäller brister på byggnader enligt 3 kap. 3 § ordningslagen och vid upptagande av isvak, grävning eller schaktning enligt 3 kap. 4 § ordningslagen. Som framförts av skulle en bestämmelse om barnsäkerhet vid containrar, för det fall en sådan skall finnas i ordningslagen, lämpligen kunna placeras i 3 kap. 5 § ordningslagen. I den bestämmelsen regleras redan säkerhet för barn när det gäller andra typer av anläggningar. Det finns emellertid en viktig skillnad mellan de anläggningar, brun- nar, bassänger och liknande anläggningar, som regleras i 3 kap. 5 § och containrar. De enligt gällande bestämmelser utpekade anläggning- arna är fasta medan de containrar som skulle träffas av förslag är flyttbara. Det stora antalet containrar samt det faktum att de är flytt- bara skulle medföra stora svårigheter att effektivt kontrollera bestämmel- sernas efterlevnad. Polisens uppgift riskerar också att försvåras genom att en bestämmelse om containrar skulle bli svår att tillämpa. Bl.a. kan det uppstå gränsdragningsproblem mot plan- och bygglagstiftningens regel- system. Brunnar och bassänger är förenade med en direkt risk för barn som kan riskera att drunkna om de ramlar ned i brunnen, medan containrarna framför allt utgör en risk i samband med att tömning sker. Problemet med containrar handlar till stor del om säkerheten vid hanteringen. är det varken containerns konstruktion eller placering som är upphovet till faran. I stället handlar det om att den som hämtar con- tainern gör de kontroller som behövs för att säkerställa att inte någon befinner sig i denna. Därutöver ställer regeringen sig tveksam till att i ordningslagen införa bestämmelser som detaljerat reglerar hur specifika produkter skall vara utformade. Inte heller plan- och bygglagstiftningen lämpar sig enligt re- geringens mening för det aktuella ändamålet. regle- rar främst förändringar i den fysiska miljön, t.ex. uppförande av byggna- der och anordnande av upplag, men inte driften av olika verksamheter i sig. Regeringen vill dock betona vikten av ett fortsatt arbete för ökad sä- kerhet vid containrar, särskilt ur ett barnsäkerhetsperspektiv. Det nu ak- tuella problemet bör emellertid mot bakgrund av ställningstagandena ovan lösas i annan ordning än genom en bestämmelse i ordningslagen. Det fortsatta arbetet bör framför allt bedrivas genom fortsatt samverkan mellan berörda myndigheter och branschen samt inom ramen för ett standardiseringsarbete om containrars utformning. 8 Vissa frågor om spårsäkerhet AB lokaltrafik (SL) har i en skrivelse (dnr Ju1996/4348/PO) till begärt ett flertal ändringar i ordningslagen om ordning och säkerhet i samband med spårtrafik. 2003/04:174 olika förslagen behandlas var för sig nedan. Förbud mot att beträda utsidan av spårfordon Regeringens förslag: Bestämmelsen om säkerhet vid spårtrafik i ord- ningslagen tydliggörs så att det klart framgår att det är förbjudet att beträda spårfordons utsida utan tillstånd av spårinnehavaren eller tra- Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker promemo- rians förslag eller lämnar det utan invändning. tveksam till behovet av ett förtydligande och menar att det är Bakgrund: Utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd får ingen vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande anordningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång enligt 4 kap. 5 § 2 ord- Bestämmelsen är tillämplig så snart någon missbrukar en mekanisk eller teknisk anordning som behövs för trafiken. Uttrycket på annat sätt hindrar trafikens behöriga gång innefattar bl.a. att hindra stängning av dörrar på t.ex. tunnelbanetåg. Av lagmotiven till bestämmelsen framgår att åtgärder som mera är av ordningskaraktär och inte kan anses utgöra hinder för trafikens utnyttjande inte omfattas av bestämmelsen (prop. 1992/93:210 s. 306). SL har i sin skrivelse begärt att lagtexten kompletteras på så sätt att beträdande av någon del av utsidan av spårfordon utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd förbjuds. SL har till sin framställning bilagt ett yttrande från i . I yttrandet sägs att det enligt myndigheten inte faller under straffbestämmelsen i 4 kap. 10 § ordningslagen att stå på kopplet mellan vagnarna, på fotsteget vid passa- gerardörrarna eller på vagnstaket. Enligt åklagarmyndigheten kan man möjligen anse att beteendet faller under 4 kap. 5 § 2 sista ledet eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Detta är dock enligt myndig- heten mycket tveksamt varför ett klargörande vore välkommet. har i samband med remissförfarandet av SL:s skri- velse till regeringen uppgett att ett antal personer rapporterats för händel- ser av sådant slag som SL nämner, men förfarandet har inte ansetts straffbart enligt 4 kap. 5 § 2 ordningslagen. Styrelsen menar att det är angeläget att komma till rätta med företeelsen och har tillstyrkt förslaget att förtydliga bestämmelsen så att beträdande av utsidan på spårfordon Riksåklagaren å sin sida menar att beträdande av utsidan av tunneltåg redan torde omfattas av den nuvarande bestämmelsen. tunnelbaneförare inte får framföra tåget när någon befinner sig på en vagns utsida, såsom på vagnstak, fotsteg eller koppling. menar således att den som befinner sig på vagnens utsida hindrar trafi- Beteendet skulle därmed falla under 4 kap. 5 § 2 ordningslagen och vara straffsanktionerat i 4 kap. 10 § ordnings- Riksåklagaren har vidare anfört att de olika bestämmelserna i . 2003/04:174 4 kap. avser att täcka olika kollektiva transportmedel, varför en fullstän- dig uppräkning inte med lätthet låter sig göras. Skälen för regeringens förslag: De beteenden som SL tagit upp i sin framställning som t.ex. att någon står på det s.k. kopplet mellan vag- narna, på fotsteg vid dörrarna eller på vagnstaket kan vara mycket farliga och dessutom leda till att trafiken hindras. Delade meningar råder om sådana beteenden faller in under formuleringen på annat sätt hindra tra- fikens behöriga gång i 4 kap. 5 § ordningslagen och därigenom är förbjudna. Den aktuella bestämmelsen är formulerad så att det är tydligt att det är förbjudet att vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande an- ordningar. Det föreskrivs också att det är förbjudet att på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Vilka dessa sätt skulle vara ges ingen vidare förklaring till. Av motiven till lagstiftningen avseende 4 kap. 5 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 207) framgår att ett generellt utfor- mat förbud mot att missbruka tekniska anordningar i kollektivtrafiken är motiverat inte bara från säkerhetssynpunkt utan också med hänsyn till intresset av att det känsliga system som kollektivtrafiken i många fall utgör inte störs till följd av liknande åtgärder. Regeringen menar i och för sig, lika med Riksåklagaren, att det är svårt att göra en fullständig uppräkning av alla gärningar som bör falla in under bestämmelsen. Men den svårigheten bör emellertid inte lägga hin- der i vägen för en förändring av bestämmelsen. Inte minst mot bakgrund av att en grundläggande regel när det gäller straffsanktionerade bestäm- melser är att det tydligt skall framgå vad som är kriminaliserat. I fråga om innehållet i 4 kap. 5 § 2 ordningslagen står det klart att det föreligger tveksamhet i hur bestämmelsen skall tolkas. Som SL påpekat finns det ett antal beteenden som förhindrar trafiken utan att det har samband med beröring av någon manöver- eller signalan- ordning. Regeringen anser därför att det finns anledning att förtydliga bestämmelsens innehåll så att det klart framgår att det är förbjudet att beträda spårfordons utsida. 8.2Fråga om tillstånd för vissa aktiviteter inom delar av tunnelbanans område Regeringens bedömning: Något krav på tillstånd från SL, eller av bolaget utsedd entreprenör, för aktiviteter, exempelvis musikuppträ- danden eller försäljning, innanför ingångsspärrarna till tunnelbana bör inte införas i ordningslagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: Alla remissinstanser delar promemorians bedöm- ning eller lämnar den utan invändning, förutom SL som vidhåller sin uppfattning att tillstånd bör införas för aktiviteter innanför ingångsspärr Bakgrund: Enligt 4 kap. 7 § ordningslagen får tillträde till ett trafik- företags område eller färdmedel vägras t.ex. den som är berusad, medför sådan farlig egendom som avses i 4 kap. 6 § 1 ordningslagen eller annars uppträder på ett sådant sätt att det finns anledning att befara att han eller hon kommer att störa den allmänna ordningen eller äventyra säkerheten i trafiken. Den som är berusad, stör ordningen eller äventyrar säkerheten i trafiken är, enligt 4 kap. 8 § ordningslagen, på uppmaning av trafiktjäns- teman skyldig att lämna trafikföretagets område eller färdmedel. Samma sak gäller för den som brutit mot bestämmelserna i 4 kap. 46 §§ ord- ningslagen eller inte rättat sig efter en trafiktjänstemans anvisningar eller tillsägelser enligt 4 kap. 3 § ordningslagen. Den som har vägrats tillträde enligt 4 kap. 7 § eller som i enlighet med 4 kap. 8 § uppmanats att lämna trafikföretagets område eller färdmedel och inte gör som han eller hon blir tillsagd får enligt 4 kap 9 § ordnings- lagen avlägsnas av en polisman eller en ordningsvakt. I lagmotiven till 4 kap. 9 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 307 f.) anges att det ankommer på polismannen eller ordningsvakten att själv- ständigt pröva om förutsättningar för avvisning eller avlägsnande före- ligger, dvs. om den person som begärs avvisad eller avlägsnad har betett sig på ett sätt som enligt lagen medför skyldighet att lämna t.ex. ett färd- medel. Vidare anförs att en sådan prövning inte kan bli alltför ingående utan polismannen eller ordningsvakten torde i allmänhet kunna godta de uppgifter som trafiktjänstemannen lämnar om händelseförloppet. Om polismannen eller ordningsvakten finner det uppenbart att grund för av- visning saknas har denne dock rätt att vägra handräckning. SL har föreslagit att 4 kap. ordningslagen kompletteras med en be- stämmelse om tillståndskrav för vissa aktiviteter innanför ingångsspärren till tunnelbanan och tunnelbanetåg. Tillstånd ska kunna meddelas av SL eller av SL utsedd entreprenör med ansvar för tunnelbanans område. Ett sådant tillståndskrav borde enligt SL vara förenat med de ingripande- möjligheter som finns i 4 kap. 3 § och 89 §§ ordningslagen. Ett genom- förande av tillståndspliktig aktivitet utan tillstånd eller i strid med sådant tillstånd, skulle då medföra att polis eller ordningsvakt, utan att göra egna bedömningar beträffande om ordningen störs eller säkerheten äventyras, kan avvisa eller avlägsna den som genomför aktiviteten. De aktiviteter som SL framför allt tar sikte på är t.ex. att enskilda eller grupper utan tillstånd framför musikaliska eller andra konstnärliga verk inom tunnelbanans område, delar ut reklam eller samlar in pengar för olika ändamål. SL tillämpar en administrativ ordning där beskrivna aktiviteter är till- ståndspliktiga innanför ingångsspärrarna till tunnelbanan. Den bakomlig- gande tanken är att företagets bedömning av om tillstånd bör medges skall göras utifrån de krav som dels trafikföretaget, dels trafikanten kan ställa. Som framgår av promemorian har Riksåklagaren och Rikspolisstyrel- sen ställt sig negativa till SL:s förslag. Enligt styrelsens mening ger de förutsättningar för att ingripa som följer av gällande rätt i förening med den administrativa ordning med tillstånd för ifrågavarande aktiviteter som tillämpas av SL, tillräckliga möjligheter att bemästra förekommande ordnings- och säkerhetsproblem. Riksåklagaren anser att de av SL framförda skälen inte utgör tillräcklig grund för att specialreglera förhållandena i tunnelbanan. Enligt Riksåkla- garens mening bör de nuvarande bestämmelserna i 4 kap. vara tillräck- liga för att komma tillrätta med de olägenheter som tar sig sådana pro- portioner att ett ingripande kan vara befogat. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna i ordningslagen om avvisande av personer från ett trafikföretags område bygger på in- tresset av att upprätthålla ordning och säkerhet. Huvudansvaret för att bevaka ordning och säkerhet inom trafikföretagets område har lagts på trafiktjänstemän.