prop · GR0356 · 2004-01-21 00:00:00 — Artikel 8 innehåller förbud för en arbetsgivare att säga upp en kvinna under hennes graviditet, mammaledighet, havandeskapsledighet, vid vård av barnet eller efter hennes återgång till arbetet, utom av skäl som saknar samband med havandeskapet eller barnets födelse och konsekvenser därav. Arbetsgivaren har att bevisa att skälen för avskedandet inte har samband med havandeskapet eller nedkomsten och konsekvenser därav eller vården av barnet. Enligt 16 § föräldraledighetslagen får en arbetsgivare inte säga upp eller avskeda en arbetstagare enbart på grund av att arbetstagaren begär eller tar i anspråk den rätt till ledighet som följer av föräldraledighets- lagen. Föräldraledighetslagen gäller för samtliga kvinnliga såväl som manliga arbetstagare. Beträffande skydd mot uppsägning på grund av graviditet omfattas flertalet kvinnliga arbetstagare i av bestäm- melserna i lagen om anställningsskydd. Enligt den nämnda lagen krävs saklig grund för att en arbetsgivare skall kunna säga upp en arbetstagare. Uppsägning på grund av graviditet kan inte anses utgöra saklig grund för uppsägning. Enligt konventionen skall skyddet mot uppsägning även finnas efter hennes återgång till arbetet. I svensk lag finns inget sådant generellt efterskydd. Även här skyddar dock den grundläggande regeln att saklig grund måste föreligga för att uppsägning skall få ske. Om en arbetstagare sagts upp utan saklig grund skall upp- sägningen enligt anställningsskyddslagen på arbetstagarens begäran för- ogiltig. Detsamma gäller om arbetstagaren sagts upp eller avskedats i strid mot föräldraledighetslagen. Det är arbetsgivaren som har att visa att saklig grund för uppsägning föreligger. Även vid diskrimineringstvister enligt jämställdhetslagen har arbetsgivaren att visa att ett missgynnande av en arbetstagare saknar samband med köns- tillhörigheten. Anställningsskyddslagen omfattar dock inte alla kvinnor. Från lagens tillämpningsområde undantas arbetstagare som får anses ha företags- ledande eller därmed jämförlig ställning, som tillhör arbetsgivarens familj, som är anställda för arbete i arbetsgivarens hushåll eller är anställda med särskilt anställningsstöd eller i skyddat arbete. Även om bestämmelserna om saklig grund för uppsägning inte är tillämpliga på kvinnor som omfattas av något av undantagen skulle det sannolikt anses strida mot god sed på arbetsmarknaden om en arbetsgivare säger upp arbetstagaren på grund av graviditet, mammaledighet, havandeskaps- ledighet eller vård av barn. Med stöd av det anförda bör slutsatsen bli att svensk rätt uppfyller konventionens krav i dessa delar. Artikel 9.2 innehåller ett förbud att kräva graviditetstest eller ett intyg om sådant test när en kvinna söker anställning. Svensk rätt innehåller inte något sådant förbud. Däremot följer av god sed på svensk arbetsmarknad att det inte är tillåtet att neka någon anställning för att sökanden inte lämnar graviditetstest eller ett intyg om sådant och det kan även anses könsdiskriminerande av en arbetsgivare att kräva sådant test med åtföljande skadeståndsansvar. Artikel 10.2 innehåller krav om att en kvinna skall ges rätt till amningspauser eller en daglig minskning av arbetstiden för att amma sitt barn. Amningspauserna eller minskningen av arbetstiden skall enligt konventionen räknas som arbetstid och ersättas som sådan. En kvinna har rätt att vara ledig för att amma barnet enligt 4 § FL. Någon rätt att räkna sådan ledighet som arbetstid eller någon rätt till lön för sådan ledighet finns inte enligt svensk rätt. Däremot finns möjlighet för föräldrar att vara föräldralediga enligt 3 § FL i form av förkortning av arbetstiden helt, med tre fjärdedelar, hälften, en fjärdedel eller en åttondel. Rätt till ersättning med föräldrapenning finns i motsvarande mån enligt 4 kap 7 § AFL. Svensk rätt uppfyller dock inte konventionens krav att amnings- pauser skall betraktas som arbetstid och ersättas som sådan. Regeringen noterar att stor oenighet rådde under såväl första- som andra- årsbehandlingen om de nya instrumentens inriktning och ambitionsgrad. Å ena sidan hävdades att konventionen enbart borde erbjuda minimi- normer till skydd för gravida kvinnor och nyblivna mödrar, å andra sidan hävdades att borde utarbeta mer jämställdhetsinriktade instrument. Inför andraårsbehandlingen uttalades från svensk sida att den nya konventionen borde innehålla en bestämmelse om skydd av moderns och barnets hälsa. hade inför konferens- diskussionen inte beaktat detta i den föreslagna konventionstexten. lade därför under konferensen med stöd av ett tjugotal regeringar fram ett ändringsförslag om en ny artikel innefattande hälsoskydd för kvinnan och barnet. Förslaget stöddes av arbetsgivar- och arbetstagar- grupperna och antogs som artikel 3 i konventionen. Inför såväl första- som andraårsbehandlingen framförde förslag om en andra, frivillig, del i konventionen med bestämmelser om föräldraledighet. Regeringen hänvisade därvid till att det globala mönstret tydligt visar att kvinnors förvärvsfrekvens ökar och bibehålls även med små barn. Många familjer är beroende av två inkomster för sin försörjning. Familjer behöver stöd för att kunna kombinera förvärvsarbete med familjeansvar och sådant stöd bör till- mötesgå småbarnsföräldrars önskemål om att förvärvsarbeta. Regeringen pekade därför på möjligheten att införa en andra, frivillig, del i konven- tionen som förutom moderskapsförmån även innefattade föräldraförmån. Båda föräldrarnas ansvar för barnen skulle på sådant sätt ha kunnat åter- speglas i konventionen som därmed blivit ett modernt och framtids- inriktat instrument. Det primära målet med en föräldraförmån bör vara omtanken om barnets bästa i enlighet med och jämställdhet mellan könen. Genom att införa möjlighet för båda föräldrar att vara lediga när barnen är små skulle konventionen markera att även fäder har ansvar att delta i tillsyn och vård av familjens barn. Under andraårsbehandlingen lade med stöd av , , och fram ett ändringsförslag om en ny artikel inne- fattande föräldraledighet. I linje med många länders önskemål om en flexibel och ratificerbar konvention var förslaget utformat på ett så pass flexibelt sätt att det inte kunde innebära ratifikationshinder för något land. Trots att flera regeringar stödde förslaget drog tillbaka det, eftersom tillräckligt stöd inte kunde uppnås för antagande. lade därefter med stöd av , , , , , , och fram ett ändringsförslag om en ny punkt i rekommendationen innefattande föräldraledighet. Syftet med förslaget var att återinföra den rekommendationstext som fanns med vid förstaårsbehandlingen men som strukits från rekommendationen inför andraårsbehandlingen. Förslaget antogs efter omröstning. Granskningen av konventionen i förhållande till svensk lagstiftning visar att vissa konventionsbestämmelser kan sakna full motsvarighet i det svenska regelverket. Konventionens tillämpningsområde som inkluderar sysselsatta i atypiska former av beroende verksamhet (art. 2.1), dess ovillkorliga krav på obligatorisk mammaledighet efter nedkomsten (art. 4.4), regeln om fastställande av förmånsbelopp (art. 6.4), kravet på förbud mot graviditetstest eller ett intyg om sådant test (art. 9.2) och regeln om att amningspauser skall betraktas som arbetstid och ersättas som sådan (art. 10.2) synes utgöra hinder för ratifikation av konventionen. För att utröna om så är fallet har ansett att det finns anledning för regeringen att ta kontakt med för ett klarläggande om svenska förhållanden Prop. 2003/04:56 tillmötesgår konventionens krav i artiklarna 2.1, 6.4, 9.2 och 10.2. Beträffande art. 4.4 har kommittén pekat på möjligheten att genom en överenskommelse mellan staten och arbetsmarknadens parter tillgodose konventionen. Regeringen delar kommitténs uppfattning att ett klar- görande beträffande vissa artiklar i konventionen behövs och har begärt ett sådant hos . I avvaktan på tolkningsbesked finner regeringen att inte bör ratificera konventionen. 4Konventionen (nr 184) och rekommendatio- nen (nr 192) om arbetarskydd i lantbruket har tidigare antagit ett antal konventioner och rekommendationer med direkt eller indirekt relevans för arbetarskyddet inom lantbruket. bör särskilt nämnas konvention (nr 110) om plantagearbete, konvention (nr 119) om maskinskydd, konvention (nr 121) om förmåner vid yrkesskada, konvention (nr 155) om arbetarskydd och arbetsmiljö, konvention (nr 170) om säkerhet vid användning av kemiska produkter i arbetslivet samt 1969 års konvention (nr 129) om yrkesinspektion (jordbruk). som en av fyra s.k. priority conventions men har med sina 40 ratifikationer inte på långt när fått den anslutning som motsvarande konvention (nr 81) om arbetsinspektion (industri och handel) som ratificerats av 128 medlemsstater. nämnda konventioner med undantag för konventionen nr 110. De nämnda instrumenten har dock inte befunnits tillräckliga för lant- I den underlagsrapport, som utarbetade inför förstaårsbehandlingen, anges att hälften av världens arbetskraft, dvs. ca 1,3 miljarder människor, är sysselsatta inom jord- I industriländerna är andelen sysselsatta inom lantbruket , medan av den arbetande befolkningen i utvecklingsländerna är sysselsatta inom lantbruket. Vid sidan om gruvarbete och byggnads- och anläggningsarbete räknas lantbruket till de tre mest riskfyllda näringsgrenarna. av maskiner, bekämpningsmedel och andra kemiska produkter har medfört allvarliga risker. I åtskilliga länder är antalet olyckor med dödlig utgång dubbelt så högt som genomsnittet för övriga branscher. 330 000 beräknade arbetsolyckor med dödlig utgång i världen inträffade 170 000 inom lantbruket. Anställningsformerna varierar mycket inom lantbruket. återfinns bl.a. egenföretagare, hel- och deltidsanställda, ackordsarbetare I många länder är skyddet för dem som arbetar inom lantbruket ytterst De omfattas inte av den generella arbetsmiljölagstiftningen, inte heller av några trygghetssystem. De arbetare som är mest utsatta är Prop. 2003/04:56 de som arbetar i familjejordbruk, daglönare på odlingar, säsongarbetare, kvinnor och barn. De flesta av de arbetande barnen i världen återfinns i jordbruksarbete och i småföretag, vilka ofta är familjeföretag, och i tjänst i arbetsgivarens hushåll. Barn påverkas mer än vuxna av usla och skad- liga arbetsförhållanden. Som ett exempel kan nämnas att av de arbetande barnen på landsbygden i är sysselsatta i jordbruks- verksamhet och att fler av dem dör till följd av förgiftning än av traditio- nella barnsjukdomar. fattade beslutet att föra upp ämnet arbetar- skydd i lantbruket på Internationella arbetskonferensens dagordning i syfte att hålla en första diskussion och anta instrument i ämnet. Efter avslutad utskottsbehandling antog Internationella arbets- konferensen konventionen (nr 184) och rekommendationen (nr 192) om arbetarskydd i lantbruket med de i avsnitt 2 angivna röst- siffrorna. 4.2Konventionens och rekommendationens huvud- sakliga innehåll Konventionen hänvisar inledningsvis till bl.a. konvention (nr 110) och rekommendation (nr 110) om plantagearbete, kon- vention (nr 121) och rekommendation (nr 121) om förmåner vid yrkes- skada, konvention (nr 129) och rekommendation (nr 133) om yrkesinspektion inom jordbruket, konvention (nr 155) och rekommendation (nr 164) om arbetarskydd och arbetsmiljö, konvention (nr 161) och rekommendation (nr 171) om företagshälsovård, konvention (nr 170) och rekommendation (nr 177) om säkerhet vid användning av kemiska produkter i arbetslivet samt till konvention (nr 87) om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten, konvention (nr 98) om organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten, konvention (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete och konvention (nr 182) om de värsta formerna av barnarbete. Konventionen innehåller 21 operativa artiklar. Del I gäller tillämp- ningsområdet. Med uttrycket lantbruk avses de jordbruks- och skogs- bruksverksamheter som äger rum i lantbruksföretag, inklusive växt- odling, skogsbruk, husdjurs- och insektsskötsel, t.ex. biodling, bearbet- ning av jordbruksprodukter och animaliska produkter samt användning och underhåll av maskiner, utrustning, redskap, verktyg och jordbruks- anordningar. Dessutom ingår i begreppet verksamheter som hänför sig direkt till lantbruksproduktionen, exempelvis lagring och transporter (art. 1). Utanför begreppet står husbehovsodling, industriella processer där lantbruksprodukter används som råvaror samt tjänster som anknyter till dem och industriellt skogsbruk (art. 2). Medlemsstaten kan, efter att ha hört representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, begränsa konventionens tillämpningsområde genom att undanta vissa företag eller avgränsade arbetstagarkategorier. Om så har skett är medlemsstaten dock skyldig att utarbeta en plan så att dessa företag och arbetstagarkategorier successivt omfattas av bestämmelserna i konventionen (art. 3). Del II i konventionen innehåller allmänna bestämmelser som förut- sätter utarbetandet av ett enhetligt nationellt åtgärdsprogram för arbetar- skydd inom lantbruket. Lagstiftningen och övriga nationella bestämmel- ser skall för detta ändamål ange en myndighet som svarar för åtgärds- programmets genomförande, definiera arbetsgivarnas och arbetstagarnas rättigheter och skyldigheter samt upprätta de organ för samordning som behövs och definiera dessas ansvarsområden. Myndigheten skall kunna ingripa i sådan verksamhet som medför fara och vid behov avbryta den (art. 4). Det system för tillsyn av arbetsplatserna som konventionen för- utsätter kan också genomföras så, att myndigheterna vid förrättandet av inspektioner bistås av därtill bemyndigade offentliga eller enskilda inrättningar (art. 5). Del III i konventionen innehåller bestämmelser om förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder som arbetsgivaren skall vidta för säker- ställande av arbetstagarnas hälsa och säkerhet. Om två eller flera arbets- givare eller en eller flera arbetsgivare och en eller flera egenföretagare bedriver verksamhet på ett och samma arbetsställe skall de samarbeta för att uppfylla kraven på arbetarskydd (art. 6). I arbetsgivarens skyldigheter ingår att övervaka risker för arbetstagarnas säkerhet och hälsa och att lämna instruktioner som gäller arbetsrelaterade riskfaktorer. Arbets- givaren skall vidta omedelbara åtgärder för att stoppa varje verksamhet som medför överhängande fara för hälsa och säkerhet samt evakuera arbetstagarna på lämpligt sätt (art. 7). Ytterligare innehåller denna del bestämmelser om arbetstagarnas rätt att bli informerade om de faror på arbetsplatsen som kan påverka deras säkerhet och hälsa, att delta i tillämpningen och översynen av arbetar- skyddsåtgärder samt att välja skyddsombud och medlemmar i skydds- kommittéer. De skall ha rätt att avlägsna sig från arbetet, om de har skälig anledning att tro att allvarlig fara uppstått för deras hälsa eller säkerhet. De skall vara skyldiga att rätta sig efter föreskrivna skydds- regler (art. 8). Vidare finns i denna del bestämmelser om säkerhet vid användning av maskiner och redskap samt ergonomi och maskinförarnas behörighet (art. 910), hantering och transport av varor (art. 11), ändamålsenlig hantering av kemiska produkter (art. 1213), hantering av djur och skydd mot biologiska risker (art. 14) och lantbruksanordningarnas säkerhet (art. 15). I del IV i konventionen ingår bestämmelser om arbetstagarkategorier som det anses vara särskilt viktigt att skydda. Arbetstagare under får, med vissa undantag, inte sysselsättas i farligt arbete. Vilka uppgifter som avses skall fastställas i den nationella lagstiftningen eller av den behöriga myndigheten (art. 16). Tillfälligt anställda och säsongarbetare skall ha samma arbetarskydd som jämförbara fast anställda arbetstagare (art. 17). Kvinnliga arbetstagares särbehov som anknyter till havande- skap, amning och reproduktiv hälsa skall beaktas (art. 18). Denna del innehåller även bestämmelser om personalutrymmen och om minimi- normer för inkvartering av arbetstagare (art. 19) samt om arbetstid (art. 20). Slutligen skall det sociala skyddet eller försäkringssystemet för arbetstagare inom lantbruket motsvara det som gäller för arbetstagare inom andra branscher och vid sidan av arbetsskador med dödlig utgång Prop. 2003/04:56 och andra arbetsskador, täcka arbetsoförmåga och andra arbetsrelaterade hälsorisker (art. 21). Rekommendationen preciserar och kompletterar bestämmelserna i konventionen. Här anges att vid inspektioner på lantbrukets arbetsplatser bör principerna i konventionen (nr 129) och rekommendationen (nr 133) om yrkesinspektion inom jordbruket beaktas. Multinationella företag bör, oberoende av var de är verksamma, skydda sina lantarbetares hälsa och säkerhet enligt nationella lagar och bestämmelser samt den trepartiska ILO-deklarationen om de multinationella företagen och arbets- marknaden. Det skydd som konventionen föreskriver bör utvidgas till att omfatta egenföretagare inom lantbruket. (nr 184) om arbetarskydd i lantbruket. : Konventionen (nr (nr 192) om arbetarskydd i lantbruket har remitterats till , som i sin tur inhämtat yttranden från , Jordbruks- (LO), (), Akademikers (), och förordar att ratificerar konventionen. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har funnit att det före- ligger hinder mot en svensk ratifikation av konventionen nr 184 eller att rekommendationen skulle föranleda att några särskilda åtgärder behöver Skälen för regeringens förslag: Grundläggande regler om arbets- miljöns utformning finns i arbetsmiljölagen (1977:1160) och vissa kompletterande regler i arbetsmiljöförordningen (1977:1166). melser om yrkesinspektion finns i 7 kap. arbetsmiljölagen. I 7 kap. 1 § anges att tillsyn över efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen med- delade föreskrifter utövas av . lagen ger ramen för föreskrifter som mer i detalj anger krav och skyldigheter beträffande arbetsmiljön. parter deltar i föreskriftsarbetet och inför styrelse- möten hålls partssamråd. Vidare ingår samhällsrepresentanter i Arbets- Konventionens krav på samråd tillgodoses ytter- ligare genom den verksamhet som bedrivs inom Lantbrukets Arbets- miljökommitté (LAMK). I kommitténs arbete deltar representanter för parterna inom lantbruksområdet, samt andra intressenter inom lantbruket. De frågor som behandlas i konventionen nr 184 och rekommendatio- nen nr 192 regleras i följande av utfärdade före- Organiskt damm i lantbruk Gravida och ammande arbetstagare Maskiner och vissa andra tekniska anordningar Föreskrifter om arbete med djur är under utarbetande. Konventionens bestämmelse beträffande arbetstid, nattarbete och vilotid tillgodoses i arbetstidslagen (1982:673) och bestämmelsen om försäkring mot olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Slutligen kan tilläggas att Arbets- marknadsstyrelsen i samband med beviljande av arbetstillstånd ställer krav att säsonganställda skall ges dräglig bostad. Regeringen konstaterar att konventionen om arbetarskydd i lantbruket som antogs av Internationella arbetskonferensen fått en bred anslutning av samtliga parter. Remissinstanserna har inte funnit några hinder för en svensk ratifikation av konventionen nr 184. Regeringen gör ingen annan bedömning utan anser att konventionen kan och bör ratifice- ras av . Enligt regeringens uppfattning är konventionen nr 184 och den kompletterande rekommendationen nr 192 tillsammans med konventionen (nr 129) om yrkesinspektion inom jordbruket viktiga instrument i det pågående internationella arbetet för att främja arbetar- skyddet inom lantbruket. Rekommendationen föranleder enligt regeringens mening ingen ytterligare åtgärd. 5 Återkallandet av fem och en arbetsgrupp under denna har, inom ramen för en översyn av Internationella arbetsorganisationens normverksamhet, identi- fierat ett antal som omoderna. dessa konventioner har gruppen funnit anledning att föreslå en revide- Beträffande andra har gruppen ansett att de är helt förlegade och inte längre tjänar syften och föreslagit att de lyfts ut ur I artikel 19 i stadga återfinns regler för antagande av konventio- ner och rekommendationer samt om medlemsländernas förpliktelser med anledning av antagna konventioner och rekommendationer. beslöt på arbetsgruppens förslag att sätta upp frågan om en ändring i stadgan på Internationella arbetskonferensens dagordning, vilken skulle göra det möjligt att upphäva en föråldrad Genom ett tillägg till artikel 19 genom en ny punkt 9 ändra- Ändringen innebär att Internationella arbetskonferensen, på förslag av , med två tredjedels majoritet kan upphäva en föråldrad konvention, som anses ha förlorat sin mening eller inte längre anses fylla syften. Ändringsakten har ratificerats av (prop. 1997/98:185) men ännu inte trätt i kraft. I samband med antagandet av ändringsakten beslöt konferensen att anta vissa följdändringar i Internationella arbetskonferensens arbets- ordning. Genom ett tillägg till dess artikel 11 och en ny artikel 45 bis fastställs den procedur som skall följas vid upphävande av konventioner som är i kraft och återkallande av konventioner som inte är i kraft (sådana som inte trätt i kraft och sådana som upphört att gälla till följd av uppsägningar) och av rekommendationer. För återkallande av konventio- ner som inte är i kraft och av rekommendationer är denna procedur tillämplig medan den beträffande upphävande av konventio- ner i kraft inte kan tillämpas förrän stadgeändringen trätt i kraft. beslöt att införa en följdändring i styrelsens arbetsordning genom en ny artikel 12 bis, varigenom fast- ställdes att ett beslut att på konferensens dagordning föra upp frågan om upphävande eller återkallande av en gång antagna instrument måste tas med minst fyra femtedels majoritet. Härigenom garanteras att ett sådant beslut inte kan tas med stöd enbart av två av de tre (regerings-, arbets- givar- och arbetstagar-) grupperna i styrelsen. Återkallande av fem konventioner som inte trätt i kraft beslöt styrelsen på förslag från arbetsgruppen att på konferensens dagordning sätta upp frågan om återkallande av följande fem konventioner vilka inte trätt i kraft, samtliga antagna : konventionen (nr 31) om begränsning av arbetstiden i kolgruvor, konventionen (nr 46) om begränsning av arbetstiden i kolgruvor (reviderad), konventionen (nr 51) om förkortning av arbetstiden vid offentliga arbeten, konventionen (nr 61) om förkortning av arbetstiden inom textil- industrin, och konventionen (nr 66) om migrerande arbetares rekrytering, arbets- förmedling och arbetsvillkor. Av de fem konventionerna hade nr 31 och nr 46 visserligen erhållit två respektive tre ratifikationer men inte trätt i kraft eftersom de inte tillträtts av något av de större kolproducerande länderna. Konventionerna nr 51, nr 61 och nr 66 hade inte erhållit någon enda ratifikation. Konventionen nr 66 var stängd för ratifikation sedan den reviderande konventionen (nr 97) om migrerande arbetare trätt i kraft. De fem instrumenten anmäldes för i prop. 1932:18, 1936:15, 1937:56, 1938:45 respektive 1940:19. Internationella arbetskonferensen beslöt enhälligt att återkalla de fem konventionerna. Convention (No. konvention (nr 183) om skydd vid havandeskap och nens allmänna konferens, by the Governing Body of av styrelsen för Internatio- nella arbetsbyrån och samlats där and having met in its 88th Session till sitt 88:e möte, on 30 2000, and Noting the need to revise the konstaterar att det finns anled- ning att revidera konven- (Revised), 1952, and the Maternity tion (reviderad) och rekommenda- Protection Recommendation, 1952, tion om skydd vid havandeskap in order to further promote equality och barnsbörd i avsikt att ytterli- of all women in the workforce and gare främja jämställdhet för alla the health and safety of the mother and child, and in order to recognize moderns och barnets hälsa och the diversity in economic and social development of Members, as skillnaden i ekonomisk och social well as the diversity of enterprises, and the development of the pro-