prop · GR03135 · 2004-04-28 00:00:00 — För att undvika de komplikationer detta kan medföra bör även fastigheten omfattas av inlösen. Om fastigheten är omfattande till sin areal kan det dock vara olämpligt att lösa hela fastigheten, särskilt om fastighetsägaren har berättigade krav att få behålla de delar av fastigheten som inte berörs av anläggningen. I sådant fall skall endast den del av fastigheten som behövs för anläggningen lösas. En förutsättning för detta är dock att en lämplig fastighetsbildning kan åstadkommas. Det andra som nämns är ledningsrätt. Om staten löser in och senare överlåter anläggningen till någon annan är det nödvändigt att upplåtna ledningsrätter på andra fastigheter också övergår på den nye ägaren. Det finns, enligt 1 § ledningsrättslagen (1973:1144), möjlighet att förordna att ledningsrätten skall höra till den fastighet som ägs av ledningens innehavare. Om så är fallet omfattas ledningsrätten automatiskt av beslutet om inlösen av fastigheten. Om så inte är fallet måste ledningsrätten lösas separat. Talan om inlösen skall, enligt tredje stycket, väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område anläggningen eller större delen därav ligger. I mål om inlösen gäller expropriationslagens bestämmelser i tillämpliga delar. I det till Lagrådet remitterade förslaget föreslogs att 4 kap. 2 § expropriationslagen inte skulle tillämpas. På förslag av Lagrådet har den bestämmelsen nu tagits bort. I inlösenfallen gäller vidare att presumtionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen skall avse värdeökning som har ägt rum före det talan väcktes vid domstolen. 1 § I ett förvaltningsföreläggande skall länsrätten bestämma inom vilken nätföretaget skall ge in ett förvaltningsavtal till länsrätten. Med förvaltningsavtal avses ett skriftligt avtal, varigenom nätföretaget till en särskild förvaltare helt eller delvis överlämnar förvaltningen av dels den eller de anläggningar som omfattas av förvaltningsföreläggandet, dels den egendom som krävs för att verksamheten vid anläggningarna skall kunna bedrivas på ett tillfredsställande sätt. Länsrätten får på ansökan av nätföretaget förlänga den tid som har bestämts för att ge in ett förvaltningsavtal. Ansökan om förlängning skall ges in före utgången av den bestämda tiden. Första och tredje styckena motsvarar 2 kap. 1 § i utredningens förslag medan andra stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. Av 1 kap. 3 § andra stycket första meningen framgår att innebörden av ett förvaltningsföreläggande är att nätföretaget skall överlämna förvaltningen av sin elektriska anläggning till en särskild förvaltare. I den aktuella paragrafen anges närmare hur detta skall gå till, nämligen genom att nätföretaget ingår ett så kallat förvaltningsavtal med en förvaltare. I första stycket föreskrivs därför att länsrätten i ett Prop. 2003/04:135 förvaltningsföreläggande skall bestämma inom vilken nätföretaget skall ge in ett sådant avtal till länsrätten. Skälet till att avtalet skall ges in är att länsrätten skall pröva om förvaltningsavtalet uppfyller de kriterier som anges i 3 § första stycket. Någon normaltid har inte angetts i bestämmelsen utan länsrätten får med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet avgöra hur nätföretaget kan behöva för att ingå ett förvaltningsavtal. Eftersom ett förvaltningsföreläggande inte torde meddelas förrän allvarliga missförhållanden har uppstått måste ärenden av denna art betecknas som brådskande. Därför bör i normalfallet tre eller anses vara en rimlig tid. I andra stycket ges en definition av begreppet förvaltningsavtal. Ett föreläggande omfattar inte bara den eller de elektriska anläggningar som anges i föreläggandet utan också, till följd av bestämmelsen i 1 kap. 3 § första stycket, all den egendom som krävs för att verksamheten vid de berörda anläggningarna skall kunna bedrivas på ett tillfredsställande sätt. Därför måste i ett förvaltningsavtal specifikt anges just denna egendom. Den särskilda förvaltningen, i detta fall förvaltningsavtalet, skall, enligt 1 kap. 2 § sista stycket, utformas så, att en tillfredsställande förvaltning av de berörda anläggningarna kan åstadkommas. Därför måste i ett föreläggande noggrant anges de brister i förvaltningen som föranleder föreläggandet. Närmare föreskrifter om utformningen av ett förvaltningsavtal finns i 3 I tredje stycket finns en bestämmelse om förlängning av tidsfristen för att ge in ett förvaltningsavtal till länsrätten. Det kan ibland uppkomma svårigheter för nätföretaget att få tag på någon lämplig förvaltare eller att utforma förvaltningsavtalet på ett tillfredsställande sätt. Om nätföretaget behöver anstånd, får länsrätten därför förlänga den tid som har bestämts enligt första stycket. För att en förlängning av tidsfristen skall beviljas bör det krävas att ansökan inte görs i förhalningssyfte. Därför bör en ansökan om förlängning innehålla en redovisning av de hinder som möter mot att följa föreläggandet inom den ursprungligen bestämda tiden. Finns det anledning att anta att en begäran sker i avsikt att förhala förfarandet eller i annat illojalt syfte skall en förlängning av tiden naturligtvis inte medges. Länsrätten är inte förhindrad att förlänga tiden mer än en gång. Upprepade förlängningar bör dock komma i fråga endast i rena undantagsfall. Om nätföretaget anser att det behöver anstånd, skall ansökan om förlängning ges in före utgången av den löpande dvs. den ursprungligt fastställda eller den förlängda tidsfristen. Denna bestämmelse är inte sanktionerad. Om ett förvaltningsavtal inte ges in i rätt tid och en ansökan om förlängning därefter kommer in eller om en ansökan inte alls kommer in får dessa omständigheter beaktas i den fortsatta hanteringen av ärendet. Ett beslut om tvångsförvaltning kan därvid bli aktuellt. 2 § Om ett förvaltningsföreläggande har meddelats och nätkoncessionen för en anläggning som omfattas av föreläggandet därefter övergår till en ny innehavare, förfaller föreläggandet. Paragrafen reglerar vad som händer när nätkoncessionen avseende en anläggning övergår till en ny innehavare efter det att ett förvaltningsföreläggande har meddelats. Bestämmelsen är bara tillämplig då övergången av nätkoncessionen sker innan förvaltningsavtalet har godkänts. Om övergång av nätkoncessionen äger rum efter det att avtalet har godkänts blir i stället bestämmelsen i 4 kap. 1 § tillämplig. Överlåtelse av en nätkoncession får, enligt 2 kap. 16 § ellagen, inte ske utan tillstånd av regeringen eller nätmyndigheten. I ett sådant tillståndsärende prövas den tilltänkte nye koncessionshavarens lämplighet ur allmän synpunkt, dvs. om han har vilja och förmåga att bedriva nätverksamhet på ett riktigt sätt. Därmed kan man, om tillstånd till överlåtelse meddelas, utgå från att den nye koncessionshavaren kommer att rätta till de missförhållanden som har föranlett föreläggandet, särskilt som missförhållandena inte torde vara av det allra grövsta slaget om man bedömer ett förvaltningsföreläggande som tillräckligt för att uppnå rättelse. Övergång av koncessionen sker den dag som anges i det avtal som reglerar övergången, dock aldrig innan tillstånd till överlåtelsen har meddelats. Om föreläggandet avser flera anläggningar och överlåtelsen endast avser en eller några av de berörda anläggningarna gäller fortfarande föreläggandet beträffande de anläggningar där koncessionen inte har överlåtits. Paragrafen är däremot inte tillämplig om äganderätten till den berörda anläggningen övergår till en ny ägare. I ett sådant fall kan två olika situationer föreligga. Den första är att anläggningen är utarrenderad till någon som sköter driften av anläggningen. I den situationen är det nyttjanderättshavaren som innehar nätkoncessionen och det är gentemot honom som förvaltningsföreläggandet är riktat. Någon övergång av koncessionen är i detta läge inte aktuellt och föreläggandet gäller alltjämt. Den nye ägaren kan dock agera för att rätta till de missförhållanden som föranlett föreläggandet. Detta kan ske antingen genom att den nye ägaren agerar gentemot nyttjanderättshavaren/koncessionshavaren eller byter ut denne mot en ny nyttjanderättshavare. Om, i det sistnämnda fallet, koncessionen övergår på en ny innehavare blir paragrafen tillämplig. Den andra situationen är att ägaren själv svarar för driften av anläggningen. Då är ägaren själv innehavare av nätkoncessionen och det är gentemot honom som förvaltningsföreläggandet är riktat. Den nye ägaren får inte överta driften av anläggningen bara med stöd av äganderättsövergången. Den gamle ägaren måste hos regeringen eller nätmyndigheten ansöka om tillstånd att överlåta koncessionen till den nye ägaren. I det ärendet kommer den nye ägarens lämplighet att prövas. Om koncessionen övergår på den nye ägaren förfaller föreläggandet, eftersom en tillfredsställande förvaltning kan antas komma till stånd då den nye ägaren har bedömts som lämplig och därmed fått överta koncessionen. Med hänsyn till denna reglering bör ett förvaltningsavtal alltid utformas så, att det upphör att gälla om koncessionen övergår på någon annan. 3 § Ett förvaltningsavtal skall vara utformat så, att en tillfredsställande förvaltning av anläggningen kan antas komma till stånd. För detta ändamål skall avtalet bland annat 1.ha en giltighetstid om , 2.ange de angelägenheter som omfattas av förvaltningen, och 3.vara förenat med fullmakt för förvaltaren att företräda nätföretaget i de angelägenheter som omfattas av förvaltningsuppdraget. Om ett förvaltningsavtal inte uppfyller dessa krav får länsrätten ge nätföretaget en möjlighet att, inom en viss angiven tid, avtala om de ändringar och tillägg som behövs för att avtalet skall uppfylla kraven. Sådana ändringar och tillägg får bara vara av mindre omfattning. Om avtalet uppfyller kraven skall det godkännas av länsrätten. Ett avtal som inte godkänns blir ogiltigt. Första och andra styckena motsvarar 2 kap. 3 § i utredningens förslag medan tredje och fjärde styckena saknar motsvarighet i utredningens förslag. I paragrafen anges vissa kriterier som ett förvaltningsavtal måste uppfylla samt förfarandet när nätföretaget har gett in ett sådant avtal till länsrätten. I första stycket anges det grundläggande kravet att förvaltningsavtalet skall vara utformat så, att en tillfredsställande förvaltning av anläggningen kan antas komma till stånd. Detta är närmast en självklarhet eftersom målet med förvaltningen, enligt 1 kap. 2 § sista stycket, just är att uppnå en sådan förvaltning. Dessutom anges tre förutsättningar som måste vara uppfyllda. Dessa förutsättningar är sådana som typiskt sett behövs för att en tillfredsställande förvaltning skall komma till stånd. Den kanske viktigaste förutsättningen är den som anges i punkten 2, nämligen att avtalet skall ange de angelägenheter, som omfattas av förvaltningen. Som har nämnts i avsnitt 5.5 bör den särskilda förvaltningen inte vara mer omfattande än som krävs för att åstadkomma en tillfredsställande förvaltning. Därför bör inte fler angelägenheter överlämnas till förvaltaren än som krävs för att uppnå detta mål, men å andra sidan måste så många angelägenheter överlämnas som krävs för att uppnå målet. I sitt föreläggande skall länsrätten ange dels den eller de anläggningar som omfattas av föreläggandet, dels den misskötsamhet som föranlett föreläggandet. Med utgångspunkt i detta kan förvaltningsavtalet få den lämpliga utformning som nämnts. De tre förutsättningarna måste alltså vara uppfyllda för att avtalet skall uppfylla det grundläggande kravet. Det bör dock uppmärksammas att bland annat dessa tre förutsättningar skall vara uppfyllda. Om de är uppfyllda leder detta alltså inte automatiskt till att avtalet uppfyller det grundläggande kravet. En helhetsbedömning av avtalet måste alltid göras. Som exempel på andra omständigheter som bör beaktas kan följande nämnas. Avtalsparterna måste i princip vara bundna av den ingångna överenskommelsen. får alltså som huvudregel inte innehålla någon klausul som gör det möjligt för den ena parten att alltför lätt säga upp avtalet till upphörande före avtalstidens utgång. Endast sedvanliga uppsägningsmöjligheter bör vara tillåtna, såsom vid grova avtalsbrott eller liknande. Om förvaltningsavtalet brister i något avseende får länsrätten, enligt andra stycket, ge nätföretaget möjlighet att justera avtalet. Det är inte primärt länsrättens uppgift att på detta stadium konstatera huruvida förvaltningsavtalet är bristfälligt eller ej utan huvudansvaret i den delen ligger på nätmyndigheten i dess egenskap av nätföretagets motpart. Eftersom nätmyndigheten har en omfattande kompetens på detta område kommer naturligtvis dess synpunkter att väga tungt i ärenden av denna typ. Det är då också naturligt att nätmyndigheten, innan länsrätten avgör målet, påtalar de eventuella brister som avtalet, enligt myndighetens uppfattning, är behäftat med. Om länsrätten upptäcker en uppenbar brist som nätmyndigheten har förbisett är dock länsrätten inte förhindrad att påtala detta för nätmyndigheten. Som framgår av lagtexten är inte länsrätten skyldig att ge nätföretaget möjlighet att justera avtalet. Denna möjlighet bör bara användas då det framstår som meningsfullt. Om nätföretaget, trots påpekanden från nätmyndigheten, anser att avtalet uppfyller kraven eller om nätföretaget av någon annan anledning inte är villigt att försöka justera avtalet bör länsrätten företa målet till avgörande. Denna justeringsmöjlighet är avsedd att användas endast i fråga om mindre brister i avtalet. Är bristerna mer omfattande eller kan den föreslagne förvaltaren inte godtas bör det normalt föranleda länsrätten att dels konstatera att avtalet inte kan godkännas, dels besluta att anläggningen skall ställas under tvångsförvaltning. En viss möjlighet finns dock att, enligt 4 § andra meningen, i stället meddela ett nytt förvaltningsföreläggande. Länsrätten skall, enligt tredje stycket, godkänna förvaltningsavtalet om det uppfyller kraven i första stycket. I och med ett godkännande av ett förvaltningsavtal är ärendet hos länsrätten avslutat och länsrätten har därefter ingen befattning med den särskilda förvaltningen. Av 4 kap. 2 § framgår att länsrättens beslut gäller utan hinder av att det inte vunnit laga kraft. Enligt fjärde stycket blir ett förvaltningsavtal ogiltigt om det inte godkänns av länsrätten. Om ett förvaltningsavtal inte godkänns torde det i många fall leda till att länsrätten beslutar att ställa anläggningen under tvångsförvaltning eller möjligen, enligt 4 § sista meningen, meddelar ett nytt förvaltningsföreläggande. Om det underkända avtalet då alltjämt är i kraft kan lätt komplikationer uppstå. För att undvika detta har bestämmelsen i fjärde stycket införts. Ogiltigheten inträder först då länsrätten eller eventuellt en högre instans, beslutar att inte godkänna avtalet. Eventuella prestationer som avtalsparterna har fullgjort enligt avtalet blir inte ogiltiga och måste alltså inte gå åter. Med hänsyn till att ett förvaltningsavtal kan bli ogiltigt är det lämpligt att detta beaktas då avtalet utformas. 4 § Om nätföretaget inte ger in ett förvaltningsavtal till länsrätten inom den tid som bestämts eller om länsrätten beslutar att inte godkänna ett ingivet förvaltningsavtal skall rätten förordna att den eller de berörda anläggningarna skall ställas under tvångsförvaltning. Om nätföretaget kan förväntas ge in ett godtagbart förvaltningsavtal inom rimlig tid får länsrätten i stället meddela ett nytt förvaltningsföreläggande. Paragrafen motsvarar 2 kap. 5 § i utredningens förslag. Genom paragrafen regleras det fallet att nätföretaget inte uppfyller ett förvaltningsföreläggande på rätt sätt. Paragrafen behandlar två olika situationer. Den ena situationen är att nätföretaget inte alls hör av sig till länsrätten inom den tid som har bestämts. Den andra situationen är att det ingivna förvaltningsavtalet inte kan godkännas. För båda situationerna gäller som huvudregel att länsrätten då skall besluta om tvångsförvaltning. I sista meningen ges dock en möjlighet till undantag från denna huvudregel. Om nätföretaget kan förväntas ge in ett godtagbart förvaltningsavtal inom rimlig tid får länsrätten nämligen meddela ett nytt förvaltningsföreläggande i stället för att besluta om tvångsförvaltning. Även denna bestämmelse gäller i de båda situationer som beskrivs ovan. Enligt 3 § andra stycket får länsrätten ge ett nätföretag möjlighet att vidta mindre ändringar eller kompletteringar i ett ingivet avtal så att detta kan godkännas. De behövliga ändringarna kan dock vara så omfattande att den bestämmelsen inte blir tillämplig. Ett typiskt fall är att avtalets utformning är godtagbart men att den föreslagne förvaltaren inte kan godkännas. I den situationen kan länsrätten meddela ett nytt förvaltningsföreläggande för att ge nätföretaget möjlighet att anlita en ny förvaltare. Situationen kan också vara den att nätföretaget inte har gett in ett avtal i rätt tid och inte begärt anstånd men det genom underhandskontakter står klart att ett godtagbart förvaltningsavtal snart kommer att ges in. Den nu beskrivna regleringen skiljer sig från regleringen i 3 § andra stycket därigenom att ett nytt förvaltningsföreläggande meddelas. Detta sker inte om regleringen i 3 § andra stycket är tillämplig. Där sker eventuella mindre ändringar i avtalet inom ramen för det redan meddelade förvaltningsföreläggandet. En förutsättning för att denna undantagsbestämmelse skall få tillämpas är att nätföretaget kan förväntas uppfylla det nya förvaltningsföreläggandet inom rimlig tid. Bestämmelsen får alltså inte tillämpas om nätföretaget kan misstänkas vilja förhala ärendet. 5 § Om ett förvaltningsavtal, som har godkänts enligt 3 § tredje stycket, upphör att gälla eller ändras eller om avtalsparterna inte följer avtalet skall förvaltaren genast anmäla detta till nätmyndigheten. Länsrätten skall i ett beslut om att godkänna ett förvaltningsavtal upplysa förvaltaren om anmälningsskyldigheten. Paragrafen motsvarar 2 kap. 4 § i utredningens förslag. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för förvaltaren att underrätta nätmyndigheten om förändringar som inträffar i förvaltningen sedan länsrätten har godkänt förvaltningsavtalet. I och med att förvaltningsavtalet träder i kraft skall förvaltaren anses som innehavare av den nätkoncession med vars stöd den aktuella anläggningen används. Detta följer av 1 kap. 3 § tredje stycket. Följden blir att förvaltaren, i stället för nätföretaget, ställs under nätmyndighetens tillsyn enligt ellagen beträffande förvaltningen av de sedvanliga uppgifter som ingår i driften av anläggningen. Med stöd av ellagen kan nätmyndigheten därmed rikta förelägganden mot förvaltaren beträffande dessa uppgifter. Vad gäller förvaltarens skyldighet att undanröja de missförhållanden som föranlett den särskilda förvaltningen och därmed åstadkomma en tillfredsställande förvaltning regleras den inte primärt i ellagen utan i den aktuella lagen. Vid förvaltningsföreläggande regleras denna skyldighet i förvaltningsavtalet som alltså bygger på en frivillig överenskommelse mellan nätföretaget och förvaltaren. Några skyldigheter för förvaltaren, utöver dem som regleras i avtalet, finns inte i lagen. tillsyn enligt den aktuella lagen omfattar därmed inte några specifika bestämmelser i lagen utan inskränker sig till en allmän tillsyn över att förvaltarens verksamhet kan antas leda till en tillfredsställande förvaltning. I syfte att underlätta nätmyndighetens tillsyn föreskrivs i första stycket att förvaltaren genast skall anmäla till nätmyndigheten om det inträffar förändringar med avseende på förvaltningen. Sådana förändringar kan föranledas av att avtalsparterna har träffat överenskommelse om ändringar i avtalet, av att avtalsparterna, utan någon formell ändring av avtalet, beslutar att avvika från avtalets bestämmelser eller av att nätföretaget inte följer avtalets bestämmelser. Om avvikelserna från avtalets bestämmelser är sådana att en tillfredsställande förvaltning inte kan antas komma till stånd kan nätmyndigheten bara uppmana parterna att vidta rättelse. Någon möjlighet att utfärda formella förelägganden finns däremot inte. Om uppmaningar inte leder till avsett resultat kan nätmyndigheten bara konstatera att förvaltningsavtalet inte kan antas leda till önskat resultat. Följden blir att nätmyndigheten ånyo bör ansöka hos länsrätten om särskild förvaltning, varvid tvångsförvaltning i de flesta fall torde bli resultatet av den förnyade prövningen. I detta sammanhang bör uppmärksammas att länsrätten inte, på ett motsvarande sätt som när en anläggning är ställd under tvångsförvaltning, kan besluta att den särskilda förvaltningen skall upphöra , dvs. innan avtalets giltighetstid har löpt ut. Bortfaller skälen för en fortsatt förvaltning kan en lämplig ordning därför vara att förvaltaren, efter samråd med nätmyndigheten, träffar avtal med nätföretaget om att förvaltningsavtalet skall upphöra att gälla. Om förvaltaren ingår ett sådant avtal trots att nätmyndigheten har en avvikande uppfattning, finns möjlighet för myndigheten att vid länsrätten få förvaltningsfrågan prövad på nytt. I andra stycket anges att länsrätten i beslutet om att godkänna ett förvaltningsavtal skall upplysa förvaltaren om hans underrättelseskyldighet. Det finns inte något tvångsmedel med vilket förvaltarens underrättelseskyldighet sanktioneras. 1 § Länsrätten skall i ett beslut om tvångsförvaltning förordna en särskild förvaltare. Till förvaltare skall utses någon som kan antas åstadkomma en tillfredsställande förvaltning av den berörda anläggningen. Länsrätten skall, på ansökan av nätmyndigheten, entlediga förvaltaren om denne inte fullgör sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. Länsrätten skall också entlediga förvaltaren om denne begär det. som förvaltaren entledigas skall länsrätten förordna en ny förvaltare. skall lämna förslag till förvaltare. Paragrafen reglerar förordnandet av en förvaltare i samband med ett beslut om tvångsförvaltning. En förvaltare skall, enligt första stycket, förordnas i beslutet om tvångsförvaltning. Detta innebär att länsrätten inte kan besluta om tvångsförvaltning utan att förordna en förvaltare. Eftersom syftet med tvångsförvaltningen är att åstadkomma en tillfredsställande förvaltning av den berörda egendomen får till förvaltare bara utses den som kan antas uppnå detta syfte. Det måste därför klarläggas att den tilltänkte förvaltaren har såväl vilja som förmåga att uppnå detta syfte. Det ligger därmed i sakens natur att endast den som förklarat sig villig att åta sig uppdraget som förvaltare kan komma i fråga. I praktiken kan bara en juridisk person komma i fråga som förvaltare. En fysisk person har inte de resurser som krävs för detta uppdrag. I de flesta fall kommer ett annat nätföretag eller ett sådant företag närstående företag att utses till förvaltare, särskilt om tvångsförvaltningen innefattar upprustning av anläggningen. Enligt andra stycket skall länsrätten entlediga förvaltaren och förordna en ny förvaltare i två situationer. Den första är att förvaltaren inte fullgör sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. Endast nätmyndigheten, som enligt 4 kap. 5 § har tillsyn över förvaltarens verksamhet, har behörighet att initiera frågan om förvaltarens entledigande på denna grund. Den andra situationen är att förvaltaren själv begär att bli entledigad. För att den berörda anläggningen inte skall stå utan förvaltare får förvaltaren inte entledigas förrän med att en ny förvaltare förordnas. Enligt tredje stycket skall nätmyndigheten lämna förslag till förvaltare. Detta gäller både då frågan om tvångsförvaltning aktualiseras och vid ett eventuellt byte av förvaltare. Som har framhållits i kommentaren till 1 kap. 3 § skall nätmyndighetens ansökan avse särskild förvaltning, varefter länsrätten har att besluta om förvaltningsföreläggande eller beslut om tvångsförvaltning skall meddelas. får därmed själv avgöra om, och i så fall när, den skall lämna ett förslag till förvaltare. Länsrätten är inte tvungen att utse den av nätmyndigheten föreslagne förvaltaren.