prop · GR03177 · 2004-07-13 00:00:00 — Regeringen avser i stället att behandla även denna fråga i den kommande departementspromemorian om koncentration av immaterialrättsmål. () har begärt att de allmänna domstolar som handlägger mål om gemenskapsformgivning, såväl domstolar för gemenskapsformgivningar som andra domstolar, åläggs en skyldighet i lag att informera PRV om beslut och domar i sådana mål. Som skäl för en sådan underrättelseskyldighet har PRV anfört att verket har en mycket viktig roll i nationella mönsterskyddsärenden. , då PRV:s granskning av de materiella registreringshindren i nationella mönsterärenden togs bort, kommer PRV i kontakt med den materiella bedömningen i registreringsfrågor först i samband med invändningsärenden. Eftersom de materiella bestämmelserna i mönsterskyddslagen respektive EG-förordningen om gemenskaps- formgivning i princip är identiska har tillämpningen av de materiella bestämmelserna i , enligt PRV, stor betydelse för tillämpningen av den nationella mönsterrätten. PRV har också anfört att verket har en viktig roll när det gäller att informera allmänheten om de olika möjligheterna att skydda formgivning. Regeringen delar självfallet PRV:s uppfattning att verket har en viktig roll både som registreringsmyndighet i nationella mönsterärenden och som informationsspridare. Det är därför viktigt att PRV har tillgång till god information om de avgöranden som meddelas i såväl nationella som internationella ärenden om formgivning. En lagstadgad underrättelseskyldighet av det slag som PRV föreslagit måste emellertid anses vara relativt långtgående och betungande för de aktuella domstolarna. Enligt regeringens uppfattning bör en sådan underrättelseskyldighet endast komma i fråga i förhållande till en myndighet som registrerat den rättighet som är föremål för ett avgörande (jfr t.ex. artikel 86.4 i EG-förordningen om gemenskapsformgivning och 44 § mönsterskyddslagen). En sådan underrättelseskyldighet motiveras nämligen av att domstolsförordnandet ofta leder till att anteckning eller ändring skall göras i registret, och registreringsmyndigheten måste därför få kännedom om avgörandet. Eftersom PRV inte utgör registreringsmyndighet när det gäller gemenskapsformgivning kan det inte anses befogat att ålägga domstolarna en underrättelseskyldighet i förhållande till verket. PRV bör i stället kunna inhämta aktuell information om avgöranden på frivillig väg. 5.4Straffansvar m.m. vid intrång i en gemenskapsformgivning Regeringens förslag: Mönsterskyddslagens (1970:485) regler om straffansvar vid mönsterintrång skall gälla också vid intrång i en gemenskapsformgivning. Det klargörs att de nationella reglerna om vitesförbud, skadestånd och skyddsåtgärder är tillämpliga vid intrång i en gemenskapsformgivning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslagen. Skälen för regeringens förslag: Vid intrång i en gemenskaps- formgivning är principen att den nationella lagstiftningen om intrång i formgivning skall tillämpas med vissa tillägg som föreskrivs i förordningen om gemenskapsformgivning. Finner den aktuella domstolen för gemenskapsformgivningar att intrång har begåtts i rätten till en gemenskapsformgivning skall den, om det inte finns särskilda skäl mot det, vidta vissa sanktionsåtgärder (artikel 89). Domstolen skall, om det inte finns särskilda skäl mot detta, enligt artikel 89.1.a förbjuda den som gör intrånget att fortsätta med det. Vidare skall domstolen enligt artikel 89.1.b, om inte särskilda skäl mot det föreligger, besluta om beslag av de intrångsgörande produkterna samt av material och utrustning som använts för att tillverka sådana produkter. Slutligen skall domstolen enligt artikel 89.1.c meddela annan påföljd som är lämplig med hänsyn till omständigheterna och som föreskrivs i lagstiftningen i den medlemsstat där intrånget har ägt rum. Domstolen skall dessutom enligt artikel 89.2 vidta sådana åtgärder som finns i nationell rätt för att säkerställa att de redan nämnda åtgärderna efterlevs. Att interimistiska åtgärder kan begäras och beslutas om framgår av artikel 90. Bestämmelserna om sanktioner i förordningen omfattar emellertid inte frågor om straffansvar. Detta är en följd av kompetensfördelningen inom EU (se t.ex. prop. 1994/95:19 s. 472). Intrång i formgivning som är registrerad i (mönster) kan föranleda straffansvar. I 35 § mönsterskyddslagen föreskrivs att den som gör intrång i en mönsterrätt (mönsterintrång) kan dömas till böter eller fängelse i högst . Den nämnda bestämmelsen är emellertid inte tillämplig vid intrång i en gemenskapsformgivning. Eftersom inte heller förordningen om gemenskapsformgivning reglerar frågan är det inte möjligt att i meddela straffrättsliga sanktioner vid intrång i en gemenskapsformgivning. I promemorian anfördes att det saknades skäl att inte ha motsvarande bestämmelser för intrång i en gemenskapsformgivning som för en formgivning som är registrerad här i landet. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Även regeringen delar promemorians bedömning. Motsvarande bedömning har tidigare gjorts när det gäller gemenskapsvarumärken. I 66 § varumärkeslagen finns en bestämmelse som innebär att varumärkeslagens regler om straffansvar tillämpas också vid intrång i ett gemenskapsvarumärke (prop. 1995/96:26 s. 27). Regeringen anser alltså att det bör införas en bestämmelse om att mönsterskyddslagens regler om straffansvar också skall gälla vid intrång i en gemenskapsformgivning. Bestämmelsen bör utformas i enlighet med motsvarande bestämmelse i 66 § varumärkeslagen. När det gäller övriga typer av sanktioner, dvs. sådana som inte är straffrättsliga, kan hävdas att redan förordningen om gemenskapsformgivning, genom sin direkta tillämplighet, ger grund för svenska domstolar att exempelvis meddela vitesförbud eller döma ut skadestånd vid intrång i en gemenskapformgivning. Motsvarande fråga berördes i det lagstiftningsärende som behandlade ändringar i varumärkeslagen som en följd av rådets förordning om gemenskapsvarumärke (se promemoria i ärende Ju95/2267 s. 24 och prop. 1995/96:26 s. 27). Lagrådet framhöll då att även om det skulle följa direkt av gemenskapslagstiftningen att de nationella reglerna om vite, skadestånd och säkerhetsåtgärder var tillämpliga, borde det övervägas att i klarhetens intresse införa en uttrycklig hänvisning till dessa regler i varumärkeslagen. Mot denna bakgrund föreslog Lagrådet ett tillägg till bestämmelsen med en hänvisning till övriga typer av sanktioner. Regeringen följde Lagrådets förslag och det tydliggjordes alltså i varumärkeslagen att de nationella reglerna om vite, skadestånd och säkerhetsåtgärder är tillämpliga också vid intrång i ett gemenskapsvarumärke. I promemorian föreslogs att det på motsvarande sätt skulle tydliggöras i mönsterskyddslagen att lagens bestämmelser om vitesförbud, skadestånd och skyddsåtgärder är tillämpliga också vid intrång i en gemenskapsformgivning. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget. Regeringen konstaterar för sin del att utgångspunkten är att redan EG-förordningen, genom sin direkta tillämplighet, ger grund för svenska domstolar att meddela andra sanktioner än straffrättsliga. Det bör dock ändå, i enlighet med vad Lagrådet föreslog vid motsvarande ändringar i varumärkeslagen och i enlighet med promemorians förslag, klargöras att mönsterskyddslagens bestämmelser om vitesförbud, skadestånd och skyddsåtgärder är tillämpliga vid intrång i gemenskapsformgivning. Bestämmelsen bör utformas i enlighet med motsvarande bestämmelse i varumärkeslagen. I promemorian föreslogs dock en språklig modernisering i förhållande till varumärkeslagen innebärande att ordet Härvid skulle ersättas med I dessa fall. har i redaktionellt hänseende haft synpunkter på den i promemorian föreslagna formuleringen. Enligt hovrätten leder hänvisningen I dessa fall tanken till sista ledet i andra meningen (i den mån inte något annat följer av rådets förordning om gemenskapsformgivning), medan den korrekta syftningen enligt hovrätten torde vara till början av första meningen (Vid intrång i en gemenskapsformgivning//). Hovrätten har därför föreslagit att det i varumärkeslagen använda ordet Härvid används även i mönsterskyddslagens bestämmelse. Regeringen har genomgående pekat på vikten av att bestämmelserna i mönsterskyddslagen formuleras i enlighet med motsvarande bestämmelser i varumärkeslagen. Endast om det finns särskilda skäl bör bestämmelserna avvika från varandra. Sådana avvikelser kan, enligt regeringens uppfattning, exempelvis vara motiverade av språkliga skäl. En modernt språk bör eftersträvas i varje När det gäller de synpunkter som fört Prop. 2003/04:177 fram håller regeringen inte med om att orden I dessa fall ger någon annan betydelse än det ordval (Härvid) som används i 66 § varumärkeslagen. Både uttrycket Härvid och uttrycket I dessa fall syftar tillbaka på det första ledet i den andra meningen i 66 § varumärkeslagen respektive förslaget till 51 § mönsterskyddslagen, dvs. hänvisningen till de nationella reglerna om vite, skadestånd och skyddsåtgärder i 37 a41 h §§ varumärkeslagen respektive 35 a37 h §§ mönsterskydslagen. Som framgår av Lagrådets yttrande till förslagen om ändringar i varumärkeslagen var det just för reglerna om vite, skadestånd och skyddsåtgärder som det borde införas en klargörande bestämmelse om att de nationella reglerna var tillämpliga även vid intrång i gemenskapsvarumärke. Det är alltså just i dessa fall som vad som sägs om varumärkesintrång respektive mönsterintrång skall gälla intrång i gemenskapsvarumärke respektive intrång i gemenskapsformgivning. Eftersom ordet härvid bör undvikas i ny lagstiftning och den formulering som föreslagits i promemorian enligt regeringens bedömning är tydlig bör dennna formulering väljas. Någon saklig skillnad i förhållande till varumärkeslagens bestämmelse är alltså inte avsedd. Som nämnts innehåller artikel 89 i förordningen om gemenskapsformgivning en uppräkning av de åtgärder som domstolen för gemenskapsformgivningar skall vidta vid ett konstaterat intrång, om det inte finns särskilda skäl mot det. En av de nämnda åtgärderna är, enligt den svenska versionen av förordningen, förordnande om beslag av de intrångsgörande produkterna. Eftersom förordningen inte kan reglera annat än civilrättsliga förhållanden avses med beslag en civilprocessuell säkerhetsåtgärd. Enligt svensk rätt kan ett förordnande om beslag av produkter och utrustning i ett intrångsmål endast meddelas om detta förs som ett brottmål (se 37 § mönsterskyddslagen). Däremot kan i tvistemål med stöd av reglerna i 15 kap. 3 § förordnas om säkerhetsåtgärder med motsvarande verkan som beslag (se SOU 1965:61 s. 319 och prop. 1969:168 s. 242). Därmed finns i svensk rätt sådana civilprocessuella säkerhetsåtgärder som krävs enligt artikel 89 i förordningen. Mot bakgrund av det anförda delar regeringen promemorians bedömning att några ytterligare bestämmelser i detta hänseende inte behövs. Regeringens förslag: Ändringarna i mönsterskyddslagen (1970:485) skall träda i kraft . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian har dock föreslagits att den allmänt gällande principen om att ny immaterialrättslig lagstiftning blir tillämplig även på redan gällande rättigheter tas in i en särskild bestämmelse. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget och inte haft något att erinra Prop. 2003/04:177 mot bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förordningen om gemenskapsformgivning trädde i kraft . Byrån har tagit emot registreringsansökningar avseende gemenskapsformgivning . Förslagen till lagändringar borde därmed redan ha varit genomförda. Det är därför angeläget att bestämmelserna träder i kraft . Regeringen föreslår att de nya bestämmelserna träder i kraft . Det är en allmän princip inom immaterialrätten att ny lagstiftning skall tillämpas också på rättigheter som uppkommit och förhållanden som har inträtt innan den nya lagen har trätt i kraft (se exempelvis prop. 1966:40 s. 259 och prop. 2001/02:121 s. 105 f.). Regeringen delar uppfattningen i promemorian att principen bör upprätthållas även när det gäller redan gällande rättigheter som uppkommit enligt förordningen om gemenskapsformgivning. Detta innebär alltså att de nya reglerna om särskilt forum för gemenskapsformgivning samt sanktions- bestämmelserna blir tillämpliga också när talan gäller intrång i gemenskapsformgivningar som redan var skyddade vid lagens ikraftträdande. Till skillnad mot vad som föreslogs i promemorian anser regeringen emellertid inte att det i förevarande fall behövs en särskild bestämmelse för detta (jfr t.ex. prop. 1993/94:122 och 1998/99:11). Den nya straffbestämmelsen skall självfallet inte tillämpas för brottsliga intrång eller överträdelser som skett innan de nya bestämmelserna har trätt i kraft (jfr 2 kap. 10 § regeringsformen och 5 § lagen (1964:163) om införande av ). Såvitt gäller andra typer av sanktioner än de straffrättsliga kan till en början noteras att nya bestämmelser om skyddsåtgärder kan anses tillämpliga vid intrång som begåtts före ikraftträdandet, om inte särskilda övergångsbestämmelser meddelas (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1981/82:152 s. 75 samt prop. 1993/94:122 s. 63 f.). Vad gäller skadestånd följer av allmänna principer att nya bestämmelser inte är tillämpliga vid intrång som har begåtts innan de nya bestämmelserna har trätt i kraft. Däremot är nya bestämmelser om vitesförbud tillämpliga även på intrång som har påbörjats före ikraftträdandet av lagen (jfr prop. 1985/86:86 s. 38 och prop. 1993/94:122 s. 63 f.). Vid bedömningen av om det behövs några övergångsbestämmelser för andra typer av sanktioner än de straffrättsliga är, enligt regeringens uppfattning, utgångspunkten att redan förordningen om gemenskapsformgivning, genom sin direkta tillämplighet, kan ge grund att meddela sådana sanktioner (jfr avsnitt 5.4). Bestämmelserna i förordningen i förening med redan gällande nationell rätt kan alltså ge grund för svenska domstolar att meddela såväl skadestånd som vitesförbud och skyddsåtgärder vid intrång som begåtts före ikraftträdandet av nu aktuell lagstiftning. Som utvecklats tidigare föreslås den nya bestämmelsen om skadestånd, vite och skyddsåtgärder endast av tydlighetsskäl. Mot bakgrund härav bör några särskilda övergångsbestämmelser för dessa situationer inte införas. De nya bestämmelserna innebär bl.a. att från och med dagen för ikraftträdandet kommer att vara ensam behörig att ta upp flertalet mål som rör gemenskapsformgivning. Som en följd av det blir ensam behörig att pröva sådana mål som överklagats. 2003/04:177 det gäller de eventuella mål som, med stöd av artikel 80.5 och nationella regler, i behörig ordning har inletts vid andra domstolar men som inte har avgjorts vid ikraftträdandet uppkommer emellertid frågan om de bör lämnas över till respektive eller om de bör avgöras av den respektive domstol som har påbörjat handläggningen. Några särskilda övergångsbestämmelser för denna situation finns inte i förordningen. Av allmänna processrättsliga principer följer att nya processuella regler blir tillämpliga . Det innebär att nya regler skall tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. De nya reglerna rubbar dock inte det processuella läge som redan har uppstått vid ikraftträdandet. Denna princip har genomgående följts när ny processrättslig lagstiftning har genomförts (se exempelvis prop. 1999/00:61 Internationell rättslig hjälp i brottmål s. 185 och prop. 2002/03:76 EG:s bevisupptagningsförordning s. 36). Endast vid större olägenheter och svårlösta konflikter mellan gammal och ny lag har särskilda bestämmelser getts i fråga om lagens tillämpning på rättegångar som pågår vid lagens ikraftträdande. Sådana övergångsbestämmelser har t.ex. getts vid införandet av en begränsning av möjligheten att överklaga ett beslut eller vid ändrade regler om rättegångskostnader. I detta lagstiftningsärende finns inte några omständigheter av det slaget som talar för ett frångående av principen att nya regler inte rubbar det processuella läge som redan har uppstått vid ikraftträdandet. Både för parterna och domstolarna är det i stället en fördel om målen avgörs av den domstol som har påbörjat handläggningen. Mot bakgrund av anförda skäl gjordes i promemorian bedömningen att några särskilda övergångsbestämmelser inte behövdes. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Också regeringen delar bedömningen. Några särskilda övergångsbestämmelser bör alltså inte införas. Till följd av detta kommer mål som ännu inte har avgjorts vid ikraftträdandet att avgöras av den tingsrätt eller hovrätt som påbörjat handläggningen. Eftersom utpekandet av domstol endast avser första instans kommer de olika tingsrätternas avgöranden i dessa fall att överklagas till respektive hovrätt enligt vad som i allmänhet gäller. 7 Ekonomiska konsekvenser m.m. Regeringens bedömning: Förslagen medför inte några ökade kostnader för det allmänna. Förslagen får inte heller några konsekvenser för miljön eller för jämställdheten. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: De föreslagna ändringarna om skyldighet för sökanden att betala en avgift för registreringsmyndighetens vidarebefordran av ansökningar och utfärdande av intyg (se avsnitt 5.2) avses ge myndigheten full kostnadstäckning för sitt arbete. Det finns därför inte anledning att anta att dessa förslag medför några kostnader för det allmänna. De negativa Prop. 2003/04:177 konsekvenser som det medför för sökanden, som kan vara en enskild person eller ett företag, att betala för serviceåtgärderna uppvägs av de positiva effekterna som förordningen medför för företag och enskilda formgivare. De tvister om intrång i nationella mönster som förekommer vid svenska domstolar är mycket få till antalet. Det är givetvis svårt att uppskatta vilken genomslagskraft förordningen om gemenskaps- formgivning kommer att få för företag och formgivare i , och i vilken utsträckning tvisterna om gemenskapsformgivning kommer att föras till domstolarna för gemenskapsformgivning (dvs. Särskilt svårt att bedöma är i vilken utsträckning bestämmelserna om oregistrerad formgivning kommer att leda till processer i domstol. I promemorian görs bedömningen att det inte kommer att bli fråga om fler mål än att de ryms inom befintliga kostnadsramar. Bedömningen har godtagits av remissinstanserna. har dock framfört att det mycket ansträngda budgetläge som tingsrätten befinner sig i gör att det faktiska utrymmet för att inom befintliga kostnadsramar belasta domstolen med nya målkategorier eller att koncentrera befintliga måltyper till tingsrätten är utomordentligt litet. har framfört att det krävs en uppföljning av antalet mål. Vidare har hovrätten påpekat att frågan måste ses i ett större sammanhang. Enligt hovrätten finns en risk att många förslag, vilka vart och ett förutsätts ge upphov till endast en marginell ökning av antalet mål, sammantagna tar sådana resurser i anspråk att de inte kan av inom ramen för hovrättens nuvarande medelstilldelning. Denna uppfattning delas av . Regeringen delar promemorians bedömning att målen om gemenskapsformgivning torde rymmas inom befintliga kostnadsramar. Skulle det, mot förmodan, senare visa sig att det blir en markant ökning av antalet mål får frågan givetvis övervägas på nytt. Förslagen bedöms inte medföra några nämnvärda konsekvenser för brottsligheten eller det brottsförebyggande arbetet. Inte heller medför förslagen några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet, för jämställdheten mellan kvinnor och män, för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen eller för miljön (jfr 15 § kommittéförordningen, 1998:1474). I denna lag avses med 1.mönster: en produkts eller produktdels utseende, som bestäms av själva produktens detaljer eller av detaljer i produktens utsmyckning särskilt vad gäller linjer, konturer, färger, former, ytstrukturer eller material, 2.produkt: ett industriellt eller hantverksmässigt framställt föremål, inbegripet delar som skall monteras till en sammansatt produkt, förpackningar, utstyrsel, grafiska symboler och typsnitt, men inte datorprogram, 3. sammansatt produkt: en produkt som genom att den är sammansatt av flera utbytbara beståndsdelar kan tas isär och på nytt fogas samman, Bestämmelser om gemenskapsformgivning enligt rådets förordning (EG) nr 6/2002 av den finns i denna lag i 50-52 I paragrafen har ett nytt stycke införts i syfte att upplysa om att det i lagen finns bestämmelser om gemenskapsformgivning. Den som ger in en ansökan om registrering av en gemenskapsformgivning till registreringsmyndigheten för vidare befordran enligt artikel 35.2 i rådets förordning (EG) nr 6/2002 om gemenskapsformgivning skall betala en avgift med det belopp som regeringen bestämmer. Detsamma gäller den som begär ett intyg enligt artikel 78.5 i rådets förordning. Den nya bestämmelsen innebär att den som enligt artikel 35.1.b i förordningen om gemenskapsformgivning lämnar in en ansökan till för vidare befordran till den inre marknaden (varumärken och formgivning) i skall betala en avgift för detta med det belopp som regeringen bestämmer. Detsamma gäller för den som i enlighet med artikel 78.5 i förordningen om gemenskapsformgivning av begär ett intyg som skall möjliggöra för honom eller henne att vara ombud inför byrån. Bestämmelsen har närmare berörts i avsnitt 5.2. Bestämmelser om avgifter finns i 29 § mönsterskyddsförordningen (1970:486). Avsikten är att komplettera dessa bestämmelser med bestämmelser om avgifter för ärenden om gemenskapsformgivning. Vid intrång i en gemenskapsformgivning tillämpas bestämmelserna i 35 § om ansvar för mönsterintrång. I övrigt gäller 35 a37 h §§, i den mån inte något annat följer av rådets förordning (EG) nr 6/2002 om gemenskapsformgivning. I dessa fall skall det som sägs om mönsterintrång gälla intrång i gemenskapsformgivning. I paragrafen regleras till en början frågan om straffansvar vid intrång i en gemenskapsformgivning. Bestämmelsen innebär att samma straffansvar gäller för intrång i gemenskapsformgivning som för mönsterintrång. Vidare anges uttryckligen att mönsterskyddslagens bestämmelser om vitesförbud, skadestånd och skyddsåtgärder, inklusive intrångs- undersökning, kan tillämpas också vid intrång i en gemenskapsformgivning, i den mån inte annat följer av förordningen om gemenskapsformgivning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.4. Den har utformats i enlighet med motsvarande paragraf i varumärkeslagen (66 §). Viss modernisering har dock skett av språket. Någon saklig skillnad i förhållande till motsvarande bestämmelse i varumärkeslagen är alltså inte avsedd. är domstol i de mål som avses i 51 § och i artikel 81 i rådets förordning (EG) nr 6/2002 om gemenskapsformgivning. Av bestämmelsen framgår att är exklusivt forum när det gäller mål om ansvar, vitesförbud, skadestånd och skyddsåtgärder samt när det gäller mål som avses i artikel 81 i förordningen, dvs. mål om intrång, mål om fastställelse av att det inte föreligger intrång, om sådan talan är tillåten enligt nationell rätt (se 41 § andra stycket mönsterskyddslagen), samt vissa mål om ogiltigförklaring. När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska skyddsåtgärder, kan en sådan ansökan emellertid enligt artikel 90.1 förekomma hos samtliga tingsrätter i landet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3. Som en följd av att de angivna målen skall prövas av i första instans kommer sådana mål som överklagas i andra instans att prövas av . Villkoren för överklagandet, dvs. tidsfrist m.m., bestäms enligt vanliga nationella regler om överklagande till hovrätt (jfr artikel 92.2).