prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — Vad därefter gäller frågan om lagtextens utformning och vilka exemplifi- erande omständigheter som särskilt bör omnämnas i bestämmelsen gör regeringen en delvis annorlunda bedömning än kommittén. Regeringen delar kommitténs bedömning att det inte längre bör ställas samma krav på arten och graden av våld och hot för att bedöma ett våldtäktsbrott som grovt. En sådan ordning får också anses som en naturlig följd av det för- slag till ett reformerat krav på tvång i våldtäktsbestämmelsen. För att åstadkomma en tydlig avgränsning i förhållande till vad som gäller enligt första stycket bör uttrycket om våldet eller hotet varit av särskilt allvar- lig art användas. Enligt det nu nämnda uttrycket bör, som också kom- mittén föreslagit, sådant våld som i och för sig konstituerar en allvarlig misshandel, men inte uppfyller kraven för grov misshandel, anses som tillräckligt för att bedöma ett våldtäktsbrott som grovt. Även hot med vapen som kan medföra allvarlig kroppsskada, t.ex. skjutvapen, kniv och skruvmejsel, bör regelmässigt föranleda en bedömning av brottet som grovt. Det bör dock framhållas att domstolen givetvis liksom enligt den nuvarande regleringen bör göra en helhetsbedömning av samtliga om- ständigheter vid varje enskild situation. Vad därefter gäller kommitténs förslag att särskilt i lagtexten föra in om gärningsmannen har utnyttjat offrets särskilt utsatta situation, vill regeringen anföra följande. Som framgått används i straffbestämmelsen om människohandel i 4 kap. 4 a § ett snarlikt rekvisitet, nämligen med utnyttjande av någons utsatta belägenhet (se prop. 2003/04:111). Rekvisitet används där i en helt annan kontext och avser ett flertal situationer t.ex. att någon befinner sig i vanmakt, lider av för- ståndshandikapp eller är beroende av narkotika. Den betydelse rekvisitet fått i det sammanhanget är inte lämplig i det nu angivna hänseendet. Kommitténs förslag i denna del bör därför inte genomföras. Kommittén har vidare i förtydligande syfte föreslagit att det i lagtex- ten, som ett skäl att bedöma ett våldtäktsbrott som grovt, uttryckligen bör anges att brottet har begåtts av flera gärningsmän. Visserligen har det redan i tidigare förarbeten uttalats att gruppvåldtäkter normalt bör bedö- mas som grova brott (prop. 1983/84:105 s. 52 och prop. 1991/92:35 s. 14). Det förhållandet att flera personer angriper ett offer sexuellt är, en- ligt regeringens mening, utan tvekan ett synnerligen allvarligt förfarande. En sådan gärning torde regelmässigt innebära att offret upplever inte bara en total hjälplöshet utan också en ytterst stark integritetskränkning. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med flertalet remissinstanser, att det nu finns anledning att lyfta fram och tydligare än i dagens lagstift- ning markera att ett sådant tillvägagångssätt, där fler än en person ge- nomfört sexuella handlingar med offret eller på annat sätt tagit aktiv del i övergreppet, särskilt bör beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Vad därefter gäller frågan om lagtextens utformning har kommittén stannat för uttrycket om brottet har begåtts av flera gärningsmän. Juri- diska fakulteten vid har invänt mot detta och menar att uttrycket är oklart då det inte framgår om det är ett krav att alla skall kunna dömas som gärningsmän eller om den också gäller andra som medverkat i brottet på sätt som avses i 23 kap. 4 § . I lagrådsremissen föreslog regeringen ett förtydligande av det av kommittén valda uttrycket så att det i lagtexten i stället skulle anges om fler än en deltagit i övergreppet. Det angavs uttryckligen i remissen att det inte ställdes upp något krav på att alla skulle kunna dömas som gär- ningsmän, utan även den som på annat sätt tagit aktiv del i övergreppet skulle omfattas av tillämpningsområdet. Lagrådet har ansett att lagtexten bör förtydligas ytterligare, så att det klart framgår att en våldtäkt i princip skall anses som grov dels när det har förekommit ett enda samlag eller en därmed jämförlig handling och fler än en person har tagit aktiv del i övergreppet, dels när det har förekommit vad som normalt kallas en gruppvåldtäkt, dvs. när offret under en viss begränsad tidsperiod har ut- satts för flera övergrepp som har utförts av olika personer. Regeringen godtar Lagrådets bedömning. För att tydligare än i lagrådsremissens för- slag fånga upp de ovan beskrivna situationerna föreslår regeringen i stäl- let den klarare lokutionen om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet. Regeringen återkommer i författnings- kommentaren med en mer utförlig redogörelse för hur uttrycket skall förstås. I det sammanhanget berörs också den av Lagrådet uppmärksam- made frågan om det skall anses föreligga en grov våldtäkt i fall då en person visserligen har utsatts för flera övergrepp av olika personer men bara ett av övergreppen har utgjorts av ett påtvingat samlag eller en där- med jämförlig handling. Regeringen delar vidare kommitténs bedömning att det inte längre bör framgå av lagtexten att ett brott bör bedömas som grovt om den som har begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom. Avsikten är emellertid att även sådana fall i fortsättningen normalt bör bedömas som grova. Den ovan nämnda omständigheten om våldet eller hotet varit av särskilt allvarligt art eller den omständigheten att gär- ningsmannen visat särskild hänsynslöshet eller råhet, vilken bör finnas kvar även i en reformerad lagstiftning, bör enligt regeringens mening omfatta också de nu nämnda fallen där offret har tillfogats en allvarlig skada eller en allvarlig sjukdom. Regeringen anser också, i likhet med Prop. 2004/05:45 kommittén, att det inte längre finns något behov av att i lagtexten ange offrets låga ålder som ett särskilt rekvisit för grovt brott. Detta får an- ses som en naturlig följd av att våldtäktsbrott mot barn och i vissa fall barn mellan nu lyfts ut och i stället omfattas av en särskild bestämmelse om våldtäkt mot barn, se nedan under avsnitt 9.2. Mot en sådan ordning har invänt och anfört att det även fortsättningsvis av lagtexten bör framgå att särskild hänsyn skall tas till barnets ålder om barnet är . Regeringen kan i och för sig ha förståelse för ombudsmannens synpunkter. Det är emellertid regering- ens uppfattning att barnets ålder inte längre gör sig lika starkt gällande som en särskild omständighet att beakta vid bedömningen av om ett våld- täktsbrott är grovt som enligt den nuvarande regleringen. Det bör dock framhållas att avsikten med regeringens förslag inte är att på något sätt ändra den praxis på området som gäller för övergrepp mot barn mellan . Enligt tidigare förarbeten framgår t.ex. att det inte är uteslutet att det bl.a. med hänsyn till offrets personliga omständig- heter, kan finnas anledning att bedöma övergrepp även mot äldre barn som grova (prop. 1991/92:35 s. 13). Den omständigheten att gärnings- mannen visat särskild hänsynslöshet eller råhet torde förutom tidigare anmärkta situationer i vissa fall omfatta även omständigheter av nu angi- vet slag. Sammanfattningsvis anser regeringen att det, vid bedömningen av om brottet är grovt, särskilt skall beaktas om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på an- nat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Kommittén har inte föreslagit någon ändring av straffskalan för grova brott. Regeringen delar denna bedömning. Regeringens förslag: Bestämmelsen om sexuellt tvång skall även i fortsättningen vara subsidiär till bestämmelsen om våldtäkt. omfatta den som genom olaga tvång förmår en person att företa eller tåla en sexuell handling. Den skall också omfatta den som genomför en annan sexuell handling än som avses i bestämmelsen om våldtäkt med en person genom att otillbörligt utnyttja att personen befinner sig i ett sådant hjälplöst tillstånd som anges där. brott höjs från fyra till . Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Kommittén har dock föreslagit en delvis annorlunda utformning av lagtexten och har inte gjort bestämmelsen om sexuellt tvång subsidiär i förhållande till de s.k. utnyttjandefallen. Kommittén har inte föreslagit någon särskild bestämmelse med straffansvar för grovt brott. kommitténs förslag bör straffskalan för sexuellt tvång vara fängelse i Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har lämnat syn- punkter i denna del. Flera av de remissinstanser som yttrat sig, bl.a. Hovrätten över och , i , i , och , har inte någon invändning mot bestämmelsen i princip. Ett par remissinstanser, och , anser att den anknytning till bestämmelsen om olaga tvång som kommittén förordar bör komma till uttryck direkt i lagtexten. Några remissinstanser, bl.a. , i och Åklagarmyn- digheten i , anser att det även fortsättningsvis bör finnas en särskild bestämmelse för straffansvar för grovt brott. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. och Hovrätten för , pekar på svårigheter både i fråga om av- gränsningen av den sexuella handlingen och vilken grad av tvång som föranleder tillämpning av bestämmelsen om sexuellt tvång respektive våldtäktsbestämmelsen. Riksåklagaren anser att brottsrubriceringen sex- uellt tvång är missvisande för de subsidiära utnyttjandefallen och menar att det för dessa torde vara bättre att behålla den nuvarande rubriceringen sexuellt utnyttjande. Enligt bör vid bedömningen av om brottet är grovt hänsyn tas till om offret var . Skälen för regeringens förslag För att en gärning enligt nuvarande lagstiftning skall bedömas som våld- täkt krävs som framgår av avsnitt 7.1.1 att tvånget och den framtvingade sexuella handlingen har varit av ett viss kvalificerat slag. Om så inte är fallet kan gärningen under vissa förutsättningar i stället bedömas som sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § . Brottet sexuellt tvång är subsidiärt i förhållande till våldtäkt och omfattar alltså de fall där tvånget inte är så allvarligt eller den sexuella handlingen inte är så kvalificerad som krävs för straffansvar för våldtäkt. Således döms den för sexuellt tvång som, i annat fall än som avses i våldtäktsbestämmelsen, genom olaga tvång förmår någon till sexuellt umgänge. Kommitténs bedömning är att det, trots den utvidgning av våldtäktsbe- stämmelsen som föreslås, även i fortsättningen finns ett behov av en be- stämmelse som motsvarar den gällande bestämmelsen om sexuellt tvång och som är subsidiär i förhållande till bestämmelsen om våldtäkt. Regeringen delar denna bedömning. anser regeringen att det även enligt en reformerad lagstiftning bör vara straffbart att tilltvinga sig en sexuell handling, även om gärningsmannen inte använt tvång som är så allvarligt eller den fram- tvingade sexuella handlingen inte är så kvalificerad att ansvar för våld- täkt kan komma i fråga. Regeringen delar också kommitténs bedömning att det även beträffande de s.k. utnyttjandefallen bör finnas en subsidiär bestämmelse. Den skall fånga upp fall där gärningsmannen har genom- fört en sexuell handling genom att otillbörligt utnyttja att offret på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omstän- digheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd, även om den sexuella handlingen inte är så kvalificerad att förfarandet faller in under bestäm- melsen om våldtäkt. Bestämmelsen bör enligt regeringens mening place- ras i 6 kap. 2 § och brottet bör rubriceras som sexuellt tvång. Det kan i och för sig från rent språkliga utgångspunkter ifrågasättas om fall av otillbörligt utnyttjande av ett hjälplöst tillstånd bör placeras i 2 § och följaktligen rubriceras som sexuellt tvång, trots att något tvång inte förutsätts för straffansvar. Kommittén har också föreslagit att de nu nämnda fallen placeras i 3 §, sexuellt utnyttjande. Enligt regeringens be- dömning talar dock systematiska skäl mot en sådan lösning. För att tyd- liggöra kopplingen mellan våldtäktsbrotten och de gärningar som avses här bör dessa samlas i en och samma paragraf. En ny bestämmelse om sexuellt tvång bör således reglera de fall då gärningsmannen i annat fall än som avses i 1 § genom olaga tvång fram- tvingar en sexuell handling eller genomför en annan sexuell handling än som avses i våldtäktsbestämmelsen med en person som befinner sig i ett sådant hjälplöst tillstånd som anges där. Den nya bestämmelsen om sexuellt tvång bör således omfatta sådana fall då tvånget inte är så allvarligt eller den sexuella handlingen inte är så kvalificerad som avses i bestämmelsen om våldtäkt. Enligt Lagrådet kan det sagda uppfattas så att 1 § första stycket, såvitt gäller våld eller hot om brottslig gärning, generellt skulle täcka endast fall då våldet eller hotet har varit av mera allvarlig beskaffenhet. Har vid ett övergrepp enligt 1 § första stycket förekommit ett sådant tvång som avses i 4 kap. 4 § första stycket första meningen ger, enligt Lagrådet, lagtexten emellertid inte utrymme för att tillämpa 6 kap. 2 § första stycket på den grunden att vål- det eller hotet har varit mindre allvarligt. Med det ovan sagda har avsikten varit att beskriva vari skillnaden mel- lan våldtäkt och sexuellt tvång ligger när det gäller bl.a. kravet på tvång, dvs. våld eller hot. Meningen med den nya bestämmelsen om sexuellt tvång är att träffa sådana fall där den sexuella handlingen har framtving- ats genom användande av sådana utpressningshot som framgår av 4 kap. 4 § första stycket andra meningen , dvs. hot att åtala eller ange någon för brott eller att om annan lämna menligt meddelande, för- utsatt att tvånget är otillbörligt. Därutöver är tanken att bestämmelsen också bör träffa t.ex. sådana fall där den sexuella handlingen inte är så kvalificerad som i 1 § sägs, men det väl kan vara frågan om sådana tvångssituationer som avses i 1 § första stycket, dvs. olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket första meningen . Vad som avses med begreppet sexuell handling har utförligt redovi- sats under avsnitt 6.2. Det som sägs i det avsnittet är alltså tillämpligt också här. Med begreppet annan sexuell handling skall förstås andra sexuella handlingar än sådana som omfattas av den nya bestämmelsen om våldtäkt, dvs. samlag, samlagsliknande handlingar och sådana sexuel- la handlingar som med hänsyn till kränkningens art och omständigheter- na i övrigt är jämförliga med samlag. Som exempel på en annan sexuell handling kan nämnas t.ex. att onanera åt en annan person. Indelningen av sexuellt tvång i två svårhetsgrader skedde genom en lag- ändring och motiverades med att det fanns skäl att markera allva- ret för vissa av de gärningar som avses med bestämmelsen om sexuellt tvång. Straffet för sexuellt tvång är således enligt nuvarande lagstiftning för normalfallet fängelse i högst och för grova fall fängelse i lägst och högst . Kommittén har föreslagit att gradindelningen för sexuellt tvång bör tas bort och att straffskalan för brottet fortsättningsvis bör vara fängelse i högst . Förslaget har motiverats med att det, på grund av den ut- vidgning av våldtäktsbestämmelsen som kommittén föreslagit till att om- fatta alla sexuella handlingar som är allvarligt kränkande, inte längre finns något utrymme för en bestämmelse med straffansvar för grovt sex- uellt tvång. Regeringen har, som framgår av avsnitt 7.1.3, funnit att det saknas skäl att utforma och utvidga våldtäktsbestämmelsen på det sätt som kommit- tén föreslagit. I konsekvens härmed anser regeringen, i likhet med Åkla- garmyndigheten i och i , att starka skäl talar för att bestämmelsen om sexuellt tvång även i fortsättningen bör innehålla en särskild bestämmelse om straffansvar för grovt brott. I annat fall finns det risk för att gärningar som i och för sig är allvarligt kränkande, men inte så allvarligt kränkande att de kvalificerar för våld- täktsbestämmelsen, kommer att åsättas ett alltför lågt straffvärde. Men det finns också andra skäl som talar för att bibehålla en särskild straffskala för grova brott. Av artikel 5 i det tidigare omnämnda EU- rambeslutet om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barn- pornografi framgår vilka påföljder medlemsstaterna skall föreskriva för de handlingar som enligt rambeslutet skall vara straffbelagda. Av punk- ten 2 a) framgår att minsta föreskrivna maximistraff för brott som inne- fattar sexuell aktivitet med ett barn när tvång, våld eller hot brukas skall vara fängelse i åtminstone . I flertalet av de nu nämn- da fallen bör ansvar för våldtäkt mot barn eller sexuellt övergrepp mot barn aktualiseras. När det gäller barn mellan kan dock ett sådant brott på grund av omständigheterna i det enskilda fallet komma att bedömas som våldtäkt enligt 6 kap. 1 § eller sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § . För att svensk lagstiftning skall kunna uppfylla rambe- slutets påföljdsbestämmelse i denna del bedöms därför en skärpning av straffmaximum för sexuellt tvång vara påkallad. Den svenska straffska- lan bör åtminstone ligga i linje med vad som föreskrivs i rambeslutet. Således måste straffmaximum höjas till åtminstone . Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att tillräckliga skäl föreligger för att det även i fortsättningen bör finnas en särskild straffskala för grova brott. Från lagteknisk synpunkt är ett maximistraff fängelse udda. För att bevara enhetligenheten av det svenska straffsystemet anser reger- ingen därför att straffmaximum för grovt sexuellt tvång bör höjas till . Vad gäller frågan om lagtextens närmare utformning och vilka om- ständigheter som särskilt bör omnämnas som exemplifierande vid be- dömningen av om brottet är att anse som grovt anser regeringen att det, liksom vid våldtäkt, särskilt bör beaktas om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet (se avsnitt 7.1.3). Vidare bör det särskilt beaktas om gärningsmannen annars visat särskild hän- synslöshet eller råhet. Som exempel på fall där det kan bli aktuellt att döma för grovt sexuellt tvång kan nämnas en person som kommit hit un- der människohandelsliknande förhållanden och där gärningsmannen, medveten om offrets särskilda utsatthet, tilltvingar sig ett samlag eller en annan sexuell handling genom att t.ex. hota personen med att avslöja Prop. 2004/05:45 hennes eller hans olagliga vistelse i landet. 8Sexuellt utnyttjande av person i beroende- ställning Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om sexuellt ut- nyttjande behålls i den del som avser sexuellt utnyttjande av någons beroendeställning. Brottet skall benämnas sexuellt utnyttjande av per- son i beroendeställning respektive grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Straffmaximum för grovt brott sänks från sex till . Kommitténs förslag: Överensstämmer till viss del med regeringens förslag. Kommittén har dock föreslagit delvis annorlunda lagtekniska lösningar. Enligt kommitténs förslag skall en ny bestämmelse om sexu- ellt utnyttjande omfatta den som står i beroendeställning till gärnings- mannen, lider av en psykisk störning eller i annat fall än som avses i be- stämmelsen om våldtäkt inte har förmåga att värja sig. Kommittén har också föreslagit att vissa av de förfaranden som enligt nuvarande lag- stiftning omfattas av bestämmelsen i 6 kap. 4 § första stycket första me- ningen om sexuellt utnyttjande av underårig fortsättningsvis skall omfattas av bestämmelsen om sexuellt utnyttjande. För sådana fall av utnyttjande som avser den som står i beroendeställning har kommittén föreslagit att det straffbara området bör utvidgas så att det inte längre förutsätts att gärningsmannen har förmått den andra personen till den sexuella handlingen eller att det har varit frågan om ett allvarligt miss- bruk av dennes beroendeställning. Enligt kommittén bör, såvitt avser straffansvaret när någon som lider av en psykisk störning utnyttjas, inte längre förutsättas att utnyttjandet varit otillbörligt. Remissinstanserna: Kommitténs förslag har fått ett blandat motta- gande av remissinstanserna. Några remissinstanser, bl.a. och Hovrätten över och , anser att kravet på att gärnings- mannen skall ha förmått offret till den sexuella handlingen bör finnas kvar även i en reformerad lagstiftning. Hovrätten över och Ble- kinge anser även att begreppet allvarligt missbruka bör finnas kvar i bestämmelsen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, dock med rubriceringen sexuellt utnyttjande av beroendeställ- ning. Remissinstanserna: anser att utnyttjande av barns beroendeställning till en vuxen bör införas som en försvårande omständighet i samtliga bestämmelser om sexualbrott mot barn i stället för att särregleras i en separat bestämmelse som omfattar både barn mel- lan 15 och och vuxna offer. Om bestämmelsen kvarstår, även då offret är ett barn mellan , måste enligt även situationen då det är barnet som har tagit initiativet till handlingen omfattas av tillämpningsområdet. Några remissinstanser, bl.a. Stock- holms tingsrätt och Riksåklagaren, har invänt mot den föreslagna brotts- rubriceringen och menar att det saknas ett subjekt, nämligen att man ut- nyttjar någon som befinner sig i en beroendeställning. Skälen för regeringens förslag Den nuvarande straffbestämmelsen i 3 § om sexuellt utnyttjande tar sikte på utnyttjanden i tre olika fall, nämligen dels allvarligt missbruk av den som intar en beroendeställning i förhållande till gärningsmannen, dels otillbörligt utnyttjande av den som befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd och dels sådant utnyttjande av den som lider av en psy- kisk störning. För sexuellt utnyttjande döms således den som förmår nå- gon annan till sexuellt umgänge genom att allvarligt missbruka hans eller hennes beroende ställning. Detsamma gäller den som har sexuellt um- gänge med någon annan genom att otillbörligt utnyttja att denna person befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller lider av en psy- kisk störning. Kommittén har föreslagit att en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjan- de bör skydda den som står i beroendeställning till gärningsmannen, lider av en psykisk störning eller i annat fall än som omfattas av en ny be- stämmelse om våldtäkt inte har förmåga att värja sig. Bestämmelsen bör också, enligt kommitténs förslag, omfatta ett ovillkorligt skydd för ung- domar mot sexuella handlingar från vuxna som har ett särskilt ansvar för dem. Såvitt avser kommitténs förslag i den del som avser utnyttjande av den som lider av en psykisk störning eller i annat fall än som omfattas av en ny bestämmelse om våldtäkt inte har förmåga att värja sig, har regering- en i avsnitt 7.1.3 tagit ställning för att alla s.k. utnyttjandefall fortsätt- ningsvis bör regleras enligt de nya bestämmelserna om våldtäkt och sex- uellt tvång. För en närmare redogörelse av de skäl som regeringen åbero- pat för detta hänvisas till det avsnittet. Vad gäller kommitténs förslag att även låta delar av den nuvarande straffbestämmelsen i 4 § första stycket första meningen om sexuellt utnyttjande av underårig (ungdomsfallen) omfattas av en ny be- stämmelse om sexuellt utnyttjande gör regeringen följande bedömning. I likhet med kommittén anser regeringen att de situationer som för närva- rande regleras i bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig bör omfattas även av en ny reformerad sexualbrottslagstiftning. Som reger- ingen har anfört och som utvecklas närmare under avsnitt 9.2 anser regeringen vidare att sexuella övergrepp mot barn som inte fyllt i fortsättningen bör regleras i särskilda bestämmelser om våld- täkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och sexuellt övergrepp mot barn.