prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — Den elev som är motiverad för mer av teoretiska studier skall erbjudas detta men den elev som framför allt behöver motivationsskapande inslag bör snarare erbjudas en uppläggning av utbildningen med en sådan inriktning. Det är ett centralt mål för regeringens politik att höja utbildningens kvalitet och likvärdighet för elever med individuella program, så att fler kan slutföra en gymnasieutbildning. Alla elever måste få rimliga möjligheter att skapa sig en framtid som rymmer både arbete, social integration och trygghet samt tillit till sin egen förmåga. Regeringen anser därför att åtgärder behöver vidtas för att utöka kommunernas skyldigheter att erbjuda obehöriga elever en adekvat utbildning av hög kvalitet. För att kvaliteten på utbildningen på individuella program skall höjas på det sätt som är avsett jämfört med motsvarande utbildningar är en central utgångspunkt att utbildningen skall bedrivas på heltid. Liksom vid studier på reguljära studievägar kan det i vissa fall finnas särskilda skäl för en annan omfattning. Ett sådant skäl kan t.ex. vara att en elev har svårt att klara heltidsstudier p.g.a. funktionshinder. Enligt regeringens mening är det viktigt att stärka gymnasieskolans förutsättningar att direkt i anslutning till möta och fånga upp de elever som saknar behörighet att söka ett nationellt program. Det är av yttersta vikt att gymnasieskolan direkt kan erbjuda en utbildning som har en hög kvalitet och som kan utgöra den nödvändiga bro mellan grund- skolan och gymnasieskolan som behövs för att minimera studieavbrott och avhopp. Syftet med utbildningen på individuella program skall vara att eleven uppnår behörighet och fullföljer sina gymnasiestudier på ett nationellt eller specialutformat program. Genom kvalitetssatsningen på obehöriga elever skall fler elever ges möjlighet att uppnå behörighet på ett individuellt program. Därigenom bör andelen elever som läser två eller på individuella program minska. Regeringens genomför således en betydande kvalitets- förbättring och en förstärkning av denna elevgrupps möjlighet till en mer individualiserad utbildning. Enligt regeringens mening skall elever med individuella program ges utbildning på heltid. Därför bör den aktuella bestämmelsen i skollagen få följande lydelse: Utbildningen skall bedri- vas i en omfattning som motsvarar heltidsstudier. Lagregleringen av detta bör träda i kraft . Regeringen återkommer i budget- propositionen med lagförslag och förslag till finansiering av detta utökade kommunala åtagande. Regeringen bedömer att denna satsning kommer att få stor betydelse för elevernas förutsättningar att snabbare fullfölja en gymnasieutbildning och bli bättre förberedda för arbetslivet. Eftersom utbildningen på individuella program måste ha en individuell uppläggning med stor spridning måste den enskilde elevens utbildning dokumenteras i den individuella studieplanen. En sådan skall enligt 1 kap. 12 § gymnasieförordningen utarbetas för varje elev i gymnasie- skolan och har särskilt stor betydelse för dessa elevers rättsäkerhet, för att visa att utbildningen är en del i en studieväg och för att garantera eleven en utbildning med ett visst innehåll. För att kvaliteten på alla insatser skall kunna säkerställas skall utbildningsplanen innehålla utbild- ningens syfte och mål, uppgifter om vilka kurser som eleven skall följa samt deltagande i arbetsplatsförlagt lärande och miljöpraktik. Regeringen vill understryka betydelsen av att den individuella studieplanen utformas efter elevens behov och intressen, att den följs upp, utvärderas och revideras vid behov och att detta sker tillsammans med eleven och dennes vårdnadshavare. Elever som avbryter studierna på ett nationellt Regeringens bedömning: Elever bör erbjudas det stöd som behövs att fullfölja sina studier på den valda studievägen. Skälen för regeringens bedömning: På individuella program går många elever som avbrutit studierna på ett nationellt program. Det har visat sig att elever som går från ett nationellt till ett individuellt program har svårare att komma tillbaka till ett nationellt program och de försvinner i högre utsträckning från gymnasieskolan än elever som kommer till individuella program direkt efter . Dessa elever blir uppenbarligen inte hjälpta av att byta till en individuell studieväg utan i första hand bör få adekvat hjälp inom ramen för den valda inrikt- ningen. För att motverka avhopp bör stödinsatserna på de nationella studie- vägarna intensifieras, så att en elev trots svårigheter kan fullfölja sin utbildning. Det är bättre att elever med skolproblem går kvar i gymnasie- skolan och får stöd för att nå så långt som möjligt än att de ger upp och avbryter gymnasiestudierna . Eftersom en elev har rätt att fullfölja den påbörjade utbildningen måste olika stödinsatser erbjudas för att ge eleven möjligheter att fullfölja utbildningen. För den elev som överväger att avbryta sina studier bör den individuella studieplanen anpassas med hänsyn till elevens stödbehov så att eleven kan fortsätta studierna på den valda studievägen eller få stöd att byta till en annan studieväg. Möjlig- heten att byta till ett annat program skall inte heller uteslutas. Enligt regeringens uppfattning bör en elev som befinner sig i denna situation inte slussas in i en färdig, organisatorisk lösning. I stället skall skolan utgå från individens situation och behov när problemet skall lösas. I detta avseende finns ett stort behov av pedagogiskt utvecklingsarbete med utgångspunkt i ungdomarnas egen upplevelse av studiesituationen. Möjligheterna måste vara flexibla och syfta till att i möjligaste mån förhindra studieavbrott. Om en elev, trots adekvata stödinsatser, har stora svårigheter att nå målen för en kurs är det viktigt att skolans personal tillsammans med eleven finner en lämplig uppläggning av de fortsatta studierna. En elev med påtagliga studiesvårigheter skall kunna läsa i en lugnare studietakt. Det kan också vara fråga om en alternativ upplägg- ning av studierna t.ex. att delar av utbildningen arbetsplatsförläggs. Den individuella studieplanen har här en viktig funktion och av den bör framgå de stödinsatser och den studieväg som överenskommits. En elev som överväger att avbryta sina studier skall således i första hand erbjudas stöd på studievägen och i andra hand byte av studieväg. För den elev som trots stödinsatser avbryter sina gymnasiestudier har kommunen alltid en skyldighet att erbjuda ett individuellt program. För att ungdomarna skall kunna göra så väl underbyggda val som möjligt krävs en väl fungerande studie- och yrkesvägledning. Eleverna i grund- skolan liksom gymnasieeleverna måste få en allsidig information om olika valmöjligheter och en god vägledning när de skall välja studie- inriktning. Genom att de egna förutsättningarna sätts i relation till de möjligheter som utbildningsvägar och yrkesliv erbjuder ökar förutsätt- ningarna att komma fram till väl underbyggda val av utbildning och Prop. 2003/04:140 yrkesinriktning. Regeringens bedömning: Introduktionskurser för ungdomar som invandrat till bör också fortsättningsvis anordnas inom ramen för gymnasieskolan. förslag: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Endast två instanser har kommenterat kommitténs förslag, båda är positiva. vill dessutom påtala möjlig- heten att använda sig av modersmålsbaserad undervisning inom t ex matematik för att nå bättre och snabbare resultat. förespråkar även att invandrarelever integreras på nationella studievägar, t.ex. elever som saknar behörighet i engelska men i övrigt har höga betyg. Skälen för regeringens bedömning: Den möjlighet som finns att anordna introduktionskurser för ungdomar som invandrat till inom ramen för gymnasieskolan bör finnas kvar. Inom ramen för dagens individuella program erbjuds invandrarintroduktion (IVIK) för elever som behöver grundläggande kunskaper i svenska. Elever på IVIK kan ha läst ett eller i svensk grundskola, kommit direkt från hemlandet eller fått en introduktion på sfi. Eleverna har således mycket varierande utbildningsbakgrund. En del av dessa ungdomar har en gedigen skolbak- grund och i princip avslutade gymnasiestudier bakom sig. Andra elever har varit på flykt så länge att de tappat mycket av tidigare kunskaper eller har fått en mycket sporadisk skolgång. De förstnämnda kan ofta relativt snabbt uppnå behörighet och fortsätta sina studier på ett nationellt eller specialutformat program. För den sistnämnda gruppen kan det emellertid komma att krävas stora insatser . Varje individ skall ges adekvat stöd utifrån sina individuella behov, intressen och förutsättningar. Den individuella studieplanen har en sär- skild betydelse för dessa ungdomar och det är viktigt att skolan och eleven kommer överens om dess innehåll. I planen måste bl.a. framgå hur de kunskaper som krävs för att uppnå gymnasiebehörighet skall in- hämtas. Kommuners uppföljningsansvar regleras i 5 kap. 13 § skollagen. Här framgår att varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av specialutformade eller individuella program för de ungdomar som inte tagits in på något nationellt program i gymnasieskolan. Det- samma gäller den som tagits emot på ett nationellt program i gymnasieskolan men som avbrutit utbildningen där. En elev har rätt att påbörja en gymnasieutbildning fram till . reglerades det kommunala uppföljningsansvaret i skollagen. I den tidigare regleringen angavs ett antal åtgärder som kommunen var skyldig att erbjuda de ungdomar som inte hade fast anställning eller studerade i gymnasieskolan. Nuvarande bestämmelser innebär en skyl- dighet att erbjuda ett individuellt program som till stor del täcker in de tidigare angivna åtgärderna. I det tidigare regelverket fanns emellertid en särskild bestämmelse om att hemkommunen skulle hålla sig underrättad om hur ungdomarna var sysselsatta. Uttryckliga föreskrifter om denna skyldighet saknas emellertid i dagens bestämmelser, något som uppen- barligen lett till att vissa kommuner uppfattar reglerna som otydliga. Regeringen anser att avsikten med förändringen i lagstiftningen inte var att minska kommunernas uppföljningsansvar, utan att få en närmare samverkan mellan de insatser som görs för ungdomar som inte går en reguljär gymnasieutbildning och gymnasieskolan i övrigt, i syfte att få så många som möjligt att fullfölja en gymnasieutbildning. Enligt finns en risk med reglernas nuvarande utformning, att de ungdomar som står utanför gymnasieskolan tappas bort. De erbjuds en gymnasieutbild- ning när de lämnar , men om de då inte påbörjar en gymnasieutbildning är risken stor att kommuner inte aktivt erbjuder gymnasieutbildning vid ytterligare tillfällen. har föreslagit att kommunernas uppföljnings- ansvar förtydligas så att det framgår att skyldigheten att erbjuda ungdo- mar upp till en gymnasieutbildning också innefattar en skyldighet att kontinuerligt hålla sig informerad om var de ungdomar, som av olika skäl inte söker eller avbryter en gymnasieutbildning, befinner sig och erbjuda dem utbildning i gymnasieskolan eller insatser som syftar till sådan utbildning. Utredningen (SOU 2003:92) har före- slagit ett förstärkt kommunalt ansvar för de unga som är utanför såväl gymnasieskolan som arbetslivet. Varje kommun skall, enligt utredning- en, ha en lagstadgad skyldighet att skapa en organisation som ansvarar för att aktivt söka upp och ge stöd till alla unga utanför som inte har någon känd sysselsättning. Stödet skall syfta till att ge kompetens för vidare studier och arbete. Regeringen anser att det liksom bör vara en angelä- genhet att stödja och stimulera alla ungdomar som saknar en gymnasieutbildning att påbörja och fullfölja en utbildning. Inom varje kommun bör det finnas beredskap att erbjuda vägledning och stöd för de unga människor som inte på egen hand lyckas ta sig från grund- till gymnasieskolan eller som avbryter sina gymnasiestudier. Det är således uppenbart att det kommunala uppföljningsansvaret för ungdomar är viktigt, inte minst för att förbättra den utsatta situation vissa ungdomar befinner sig i. Regeringen återkommer till med förslag om utformningen av kommunernas ansvar för unga. I de analyser som görs av den ekonomiska tillväxtens drivkrafter framstår arbetskraftens kunskaper och färdigheter som en allt viktigare förklaring till produktivitetsökningar och ett samhälles totala växtkraft. Utbildning skapar beredskap för förändringar och omställning samt underlättar näringslivets och den offentliga sektorns utveckling och effektivisering. Kunskap och kompetens har blivit allt viktigare produk- tionsfaktorer, när tjänste- och serviceinslagen i produkterna ökar. Samhällets insatser på utbildningsområdet måste utformas i nära överensstämmelse med arbetslivets och samhällets behov. Arbetslivets krav på självständiga människor avviker inte från vad vi behöver för att leva ett fullvärdigt liv utanför arbetet. För individen ger utbildning möj- lighet till personlig utveckling och bidrar därmed till högre livskvalitet. Idén om ett livslångt lärande kan bara uppnås om gymnasieskolan är en plats dit eleverna väljer att gå av intresse. Utvecklingen karaktäriseras överlag av högre utbild- ningsnivåer bland alla sysselsatta i arbetslivet. Andelen sysselsatta som endast har grundskoleutbildning har minskat kraftigt, från till . Andelen sysselsatta med en kort gymnasieutbildning har minskat och andelen som har en längre gymna- sieutbildning har ökat, liksom andelen högskoleutbildade. Den sektor som uppvisade den klart högsta andelen högskoleutbildade var den snabbväxande kunskapsintensiva tjänstesektorn, där hade en högskoleutbildning. Ungefär hälften av en ungdomskull träder ut på arbetsmarknaden med sin gymnasieutbildning eller kortare eftergymnasial yrkesutbildning som grund. Det är därför väsentligt att den gymnasiala yrkesutbildningen ger tillräckliga kunskaper för inträdet i arbetslivet som den utgör en grund för vidare studier och ett livslångt lärande. Utvecklingen med kraftiga strukturomvandlingar i näringslivet och förändringar av arbets- innehåll och arbetsmetoder på hela arbetsmarknaden medför att arbets- kraften har ett ständigt behov av kunskapspåfyllnad. Denna kunskaps- påfyllnad är också viktig för att den enskilde skall kunna utvecklas som individ och i sin profession. De förslag till kvalitetsförstärkningar som läggs fram i denna proposi- tion ligger i linje med den s.k. Köpenhamnsdeklarationen om ett närmare europeiskt yrkesutbildningssamarbete som utbildningsministrarna i 31 europeiska länder antog . I denna prioriterades ett antal områden, som följs upp i den s.k. Köpenhamnsprocessen. Syftet är att öka kvaliteten i den europeiska yrkesutbildningen och att främja arbets- kraftens rörlighet inom EU. En viktig del av arbetet är att främja öppenhet och insyn i medlemsländernas system för yrkesutbildning på grundläggande nivå och att lättare kunna erkänna yrkeskompetenser och utbildningsbevis mellan länderna. En grundläggande yrkesutbildning med hög kvalitet Prop. Regeringens bedömning: En grundläggande yrkesutbildning med hög kvalitet är nödvändig för att möta såväl samhällets som individens behov. Den grundläggande yrkesutbildningen bör ge dels generella nyckel- kompetenser inklusive kärnämnen, dels specialistkunskaper av en sådan omfattning att elevens kompetens i huvudsak svarar mot arbetslivets Skälen för regeringens bedömning: Arbetslivets företrädare har betonat betydelsen av en yrkesutbildning av hög kvalitet för att möta såväl samhällets som individens behov. Regeringen instämmer i detta. kvalitativ yrkesutbildning, anpassad till ett modernt arbetslivs behov, måste ge kompetens med såväl bredd som djup. kunskap måste integreras med generella kompetenser och goda bas- Regeringens utgångspunkt är därför att kvaliteten i den grundläggande yrkesutbildningen skall öka i den reformerade gymnasie- skola, som föreslås i denna proposition. Oavsett vilka yrken som studeras, är det uppenbart att det sker stora förändringar vad gäller innehåll, utrustning och metoder samt Behovet av generella kunskaper ökar, dock inte i samma takt och på samma sätt i alla yrken. Krav på generella kompetenser står inte i motsatsförhållande till behovet av specialisering inom olika yrkes- En grundläggande yrkesutbildning med hög kvalitet måste således dels utveckla generella nyckelkompetenser, dels leda till specia- listkunskaper av en sådan omfattning att elevens kompetens svarar mot arbetslivets krav för anställning eller verksamhet i eget företag. måste också ha en sådan utformning att den utgör en utgångspunkt eller plattform för fortsatt lärande under hela yrkeslivet. Dessa krav på den gymnasiala yrkesutbildningen gäller oavsett i vilken form den organise- ras, dvs. som skolförlagd yrkesutbildning med inslag av arbetsplatsför- lagt lärande eller som gymnasial lärlingsutbildning. Många av de kompetenser som utvecklas i en på ett visst sätt profile- rad yrkesutbildning är också användbara inom andra områden. att planera och genomföra en arbetsuppgift, vara lyhörd för kund- och kvalitetskrav, fungera i lagarbete etc. är nyckelkompetenser som är tillämpbara i de flesta sammanhang, såväl i arbetslivet som i samhälls- livet i övrigt. Detta är av stor betydelse, då undersökningar visar att elever i stor utsträckning arbetar i andra yrkesområden än de som de inriktat sig mot i gymnasieskolan. Den elev som har ett starkt intresse av att utbilda sig mot ett bestämt yrkesområde skall även fortsättningsvis kunna göra det i gymnasie- Genom olika val av inriktningar och valbara kurser kan en hög grad av specialisering ske. Väljer eleven sedan att utnyttja sitt individuel- la val och gymnasiearbetet till ytterligare fördjupning inom sitt intresse- område blir specialiseringen betydande. Möjlighet till en hög grad av specialisering är ett mått på kvalitet i yrkesutbildningen. De gemensamma karaktärsämnena inom programmen bidrar också till hög kvalitet i yrkesutbildningen. Inom varje program eller över program- gränserna kan sammanhangsrelaterade och helhetsinriktade lärandesitua- Övergripande arbetsuppgifter, där elever med olika inrikt- ningar på sina studier bidrar med sina specialistkunskaper för att lösa Prop. 2003/04:140 uppgiften, förbereder eleverna för arbetsförhållanden som alltmer präglar ett modernt arbetsliv. Kunskaperna kommer till användning i ett sam- manhang som liknar de arbetsuppgifter som sedan möter eleverna i arbetslivet. är planerande, utförande och kontrollerande funk- tioner normala inslag i en persons eller ett arbetslags arbetsuppgifter. Förmåga till överblick, sammanhang, förutseende och konsekvensmed- vetande är viktiga kompetenser för såväl önskad arbetskvalitet som ett aktivt samhällsliv. Även kärnämnen är viktiga inslag i utbildningen för ett kommande yrkesliv. Regeringen har starkt stöd från arbetslivets företrädare när det gäller synen på behovet av såväl generella yrkeskompetenser som goda kunskaper i kärnämnena för alla elever. Dessa kunskaper är en förutsätt- ning för deltagande i det livslånga och livsvida lärandet. Därmed är de avgörande för att individen skall få och behålla ett arbete under sitt yrkesliv eller att kunna byta verksamhetsområde. Kärnämnena är därför av central betydelse för sysselsättningen och ett högt arbetskraftsutbud. Ett viktigt kvalitetsinslag i yrkesutbildningen är också kravet på lokalt samråd, som regeringen föreslår skall bli obligatoriskt för kommunen. Genom arbetslivets medverkan i planering och genomförande av den grundläggande yrkesutbildningen inklusive gymnasiearbetet, säkras ut- bildningens aktualitet och legitimitet viktiga kvalitetsbegrepp för att elever och föräldrar skall uppfatta de yrkesinriktade studievägarna som attraktiva val i gymnasieskolan. Med det lokala näringslivets medverkan kan även informationen bli bättre om vilka arbetsuppgifter som verkligen ryms inom olika yrkesområden och branscher. Regeringen är övertygad om att det finns ett starkt intresse från näringsliv, fackliga organisationer och offentlig verksamhet att medverka till att yrkesutbildningen utvecklas och får höjd kvalitet. Regeringen avser att tillsätta en Yrkesutbildningsdelegation som kan spela en central roll för att utvecklingspotentialen i den gymnasiala yrkes- utbildningen tas till vara. Slutligen vill regeringen peka på att den minsta garanterade undervisningstiden samt kraven på omfattning av de arbetsplatsförlagda delarna av utbildningen kvarstår som . Regeringen föreslår också att en lärlingsutbildning utvecklas som ett attraktivt valbart alternativ för alla elever på yrkesinriktade program. Regeringens bedömning: Alla elever i gymnasieskolan bör genom egna erfarenheter få insikt i arbetslivets förutsättningar och uppgifter. som väljer yrkesinriktade program bör, liksom , få minst 15 veckors utbildning förlagd till en arbetsplats. Fler elever bör ges möjlighet till utlandsförlagd praktik och utbildning. förslag: Överensstämmer i huvudsak med Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av remissinstanserna är positiv till att alla elever i gymnasieskolan omfattas av en period av lärande i arbetslivet. , Myndigheten för skolutveckling, , , , LO och TCO är några av de remissinstanser som tillstyrker förslaget. Flera kommuner, bl.a. och , anger att de i princip är positiva till kommitténs förslag, men att de ser svårigheter att praktiskt kunna genomföra det. har de svårigheter att ordna i tillräcklig omfatt- ning. Bland de remissinstanser som avvisar kommitténs förslag finns , , , Allmänna Industrigrup- pen och . Flera av dem betonar visserligen behovet och vikten av arbetslivskontakter för samtliga elever, men bygger sitt ställningstagande på de erfarenheter som finns från nuvarande situation. Många skolor har redan med dagens krav svårigheter att skaffa tillräck- ligt många . Med fler elever som skall ha delar av sin utbildning företagsförlagd riskerar kvaliteten på utbildningen att för- sämras. avvisar förslaget med hänvisning till den ökande konkurrens om som kan befaras när såväl gymnasie- elever som högskolestuderande skall tas emot. Ingen remissinstans motsätter sig förslaget att elever som väljer mer yrkesinriktade studievägar även fortsättningsvis skall få minst 15 veckors lärande på en arbetsplats. Flera remissinstanser, bl.a. Metall och , betonar behovet av ett finansieringssystem för den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen för att tillräckligt många platser med godtagbar kvalitet skall kunna skapas. Skälen för regeringens bedömning: Former för undervisning i arbetslivet i nuvarande gymnasieskola Arbetsplatsförlagt lärande förekommer i gymnasieskolan i olika organi- satoriska former med olika förutsättningar och villkor. Arbetsplatsförlagd utbildning (APU) innebär att delar av utbildningen på ett program sker på en arbetsplats. Enligt nuvarande bestämmelser skall minst av undervisningstiden på yrkesinriktade program utgöras av APU. Skol- huvudmannen ansvarar för anskaffning av erforderligt antal samt för att dessa uppfyller kvalitetskraven. Den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen skall planeras och genomföras med utgångspunkt i målen för utbildningen. tillkom en försöksverksamhet med Lärande i arbetslivet (). Syftet med denna form av arbetsplatsförlagd utbildning är att bidra till en utveckling av den arbetsplatsförlagda utbildningen genom att möta arbetslivets förändrade kompetensbehov, att ge arbetslivet möjlig- het att påverka utbildningens innehåll och genomförande samt att ge de elever som så önskar, möjlighet att genomföra en större del av utbild- ningen, minst , på en arbetsplats. är en alternativ väg att uppnå skolans mål. För finns en kurs- plan om totalt 700 gymnasiepoäng, som skall ersätta yrkeskurser av motsvarande omfattning och fastställas av . Innehållet i den särskilda kursplanen för konkretiseras lokalt utifrån programmålen för den utbildning som eleven valt och utifrån de lokala mål som fast- ställs i programrådet. ersätter kravet på APU i dessa utbildningar.