prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § första stycket och 22 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) ändras så att en hänvisning görs till 6 kap. 16 §§ brotts- balken respektive 6 kap. 1, 2 och 4-6 §§ . Skälen för regeringens förslag: I bestämmelsen om människohandel i Prop. 2004/05:45 4 kap. 1 a § första stycket och i 22 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) finns hänvisningar till 6 kap. 14 §§ respektive 6 kap. 1 och 2 §§ . Nämnda bestämmelser motsvaras i huvud- sak av regeringens förslag till 6 kap. 16 §§ respektive 6 kap. 1, 2 och 46 §§ . En hänvisning till sistnämnda be- stämmelser bör därför ske. 18 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Lag- ändringarna föreslås därför träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser såvitt gäller bestämmelserna i 2 kap., 6 kap. och 16 kap. behövs inte. Av 5 § promulgationslag följer att de nya reglerna inte får ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. När det gäller ändringarna i 35 kap. 4 § om en förlängd preskriptionstid för vissa sexualbrott mot barn bör det av en övergångs- bestämmelse framgå att preskriptionstiden förlängs endast för de gär- ningar som inte är preskriberade enligt tidigare preskrip- tionsbestämmelser. Förslagen i propositionen innebär att det kriminaliserade området utvid- gas. Nya rubriceringar införs och vissa gärningar hänförs till andra be- stämmelser än vad som är fallet enligt nuvarande reglering. Vidare änd- ras straffskalorna och straffmaximum höjs för vissa brott. Preskriptions- tiderna förlängs och kravet på dubbel straffbarhet slopas när det gäller vissa brott mot barn. Det innebär att väsentliga förändringar föreslås när det gäller sexualbrotten. Det är rimligt att anta att måltillströmningen kommer att öka något med den utvidgning som föreslås. Någon större måltillstömning lär det emellertid inte bli frågan om. Vidare ligger det i sakens natur att de straff som kommer att utdömas med stöd av lagstiftningen i vissa fall kommer att bli längre än vad som varit fallet, vilket i sin tur kan medföra en viss ökning av statens utgifter för kriminalvård i anstalt. Det rör sig emellertid om i sammanhanget begränsade förändringar. Sammantaget gör regeringen den bedömningen att genomförandet av de föreslagna lagändringarna inte kommer att medföra annat än begrän- sade kostnadsökningar för rättsväsendet. Dessa skall finansieras inom myndigheternas befintliga anslag. 20.1Förslaget till lag om ändring i 2 kap. Om tillämpligheten av svensk lag För brott som begåtts utom riket döms efter svensk lag och vid svensk domstol, om brottet begåtts 1.av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2.av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborga- re eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk med- borgare och finns här, eller 3.av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse . Första stycket gäller inte, om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gär- ningsorten eller om den begåtts inom område som inte tillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än böter inte kan följa på gärningen. I fall som avses i denna paragraf får inte dömas till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är stadgat för brottet enligt lagen på gärningsor- ten. De inskränkningar av svensk domsrätt som anges i andra och tredje styckena gäller inte för brott som avses i 6 kap. 16 §§, 8 § tredje stycket och 12 § eller för- sök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Paragrafen innehåller huvudregler om svenska domstolars behörighet i fråga om brott som begåtts utom riket. Ändringarna i förstatredje styck- ena är endast av språklig karaktär. Bestämmelsen har tillförts ett nytt fjärde stycke. Enligt detta nya stycke skall de inskränkningar av svensk domsrätt som föreskrivs i andra och tredje styckena inte gälla för brott som avses i 6 kap. 16 §§, 8 § tredje stycket och 12 § eller för försök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Skälen för ändringen har behandlats i avsnitt 16. Ändringen innebär att kravet på dubbel straffbarhet slopas vid följande brott om brottet begåtts mot en person som inte har fyllt våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av per- son i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroende- ställning, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt kopple- ri samt försök till dessa brott. Ändringen innebär också att vid ovan an- givna brott får påföljd som är att anse som strängare än det straff som gärningsortens lag stadgar dömas ut. Den praktiska tillämpningen av fjärde stycket när det gäller brotten grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn är dock begränsad, eftersom dessa brott även omfattas av 3 § punkten 7, vari något krav på dubbel straffbarhet inte uppställs. Bestämmelser om krav på tillstånd för att väcka åtal för brott begångna utom riket finns i 5 §. 4 kap. Om brott mot frihet och frid Den som, i annat fall än som avses i 1 §, med användande av olaga tvång eller vil- seledande, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, inhyser, tar emot eller vidtar någon annan sådan åtgärd med en person, och därigenom tar kontroll över perso- nen, i syfte att personen skall 1.utsättas för brott enligt 6 kap. 1, 2, 3, 4, 5 eller 6 §, utnyttjas för tillfälliga sex- uella förbindelser eller på annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål, 2.utnyttjas i krigstjänst eller tvångsarbete eller annat sådant tvångstillstånd, 3.utnyttjas för avlägsnande av organ, eller 4.på annat sätt utnyttjas i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för människohandel till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som i sådant syfte som anges i första stycket, 1.till annan för över kontrollen över en person, eller 2.från annan tar emot kontrollen över en person. Den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt skall dömas för människohandel även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. Är ett brott som avses i förstatredje styckena mindre grovt, döms till fängelse i högst . Ändringarna som har gjorts i första stycket första punkten är en följd av det nya 6 kap. . Innebörden i tidigare 6 kap. 14 §§ brotts- balken motsvaras i huvudsak av de nya 6 kap. 16 §§, dvs. av våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våld- täkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och sexuellt övergrepp mot barn. Se också avsnitt 17. 6 kap. Om sexualbrott I förhållande till nuvarande lagstiftning har flertalet paragrafer fått nya beteckningar, ändrats och helt nya paragrafer har införts. Av författnings- tekniska skäl har därför införts ett nytt 6 kap. . Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drog- påverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Är ett brott som avses i första eller andra stycket med hänsyn till omständighe- terna vid brottet att anse som mindre grovt, döms för våldtäkt till fängelse i högst . Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Paragrafen motsvarar 1 § och delar av 3 § i gällande rätt. Förslaget inne- bär flera förändringar i förhållande till gällande rätt. De allmänna över- vägandena finns i avsnitt 7.1.2 och 7.1.3. Införandet av 4 och 5 §§ inne- bär att den nu aktuella bestämmelsen primärt är avsedd att tillämpas vid övergrepp på personer . Det kan dock i undantagsfall före- komma att bestämmelsen även tillämpas vid övergrepp på personer , t.ex. då gärningsmannen varken insåg eller hade skälig anledning att anta att barnet inte hade uppnått . Vad gäller åldersgrup- pen är vissa fall undantagna från tillämpningsområdet genom 4 § andra stycket samt 5 och 6 §§. I första stycket, som utformats efter förslag av Lagrådet, föreskrivs straffansvar för den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränk- ningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag. Gär- ningen skall alltså ha genomförts med användande av tvång. Det är dock om övriga förutsättningar föreligger tillräckligt att gärningsmannen har använt sig av sådant våld (misshandel eller annars med våld) eller hot om brottslig gärning som avses i bestämmelsen i 4 kap. 4 § första stycket första meningen om olaga tvång. Hit hör i första hand miss- handel eller annat fysiskt betvingande. Liksom tidigare kommer alltså sådant våld att omfattas som att betvinga någons kroppsliga rörelser, t.ex. genom att sära på benen. Betvingandet kan också bestå i att med den egna kroppstyngden hindra offrets kroppsrörelser. Men med våld avses också lindrigare former av våldsanvändning. Som exempel på det kan nämnas att rycka eller slita i en annan persons arm eller kläder, knuffa undan eller hålla fast någon. Rekvisitet misshandel omfattar även att för- sätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. I nuvarande första stycket andra meningen föreskrivs uttryckligen att med våld jämställs att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Den meningen har utgått. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Kravet på hot innebär att det inte längre förutsätts hot av det slag som utgör ett s.k. råntvång, dvs. hot om förestående våld mot liv eller hälsa eller annat mer betydelsefullt intresse, utan även lindrigare former av hot kan vara tillräckliga för ansvar för våldtäkt. Avsikten med ändringen är att såväl hot till person som till egendom skall omfattas av straffansvaret. Som exempel på det senare kan nämnas att någon tvingar en annan person till samlag genom verbala hot om att t.ex. förstöra hans eller hennes lägenhet eller genom att börja slå sönder den andres tillhö- righeter. Agerandet verkar i det senare fallet tvingande genom att det innefattar ett hot om fortsatt skadegörelse. Även om hotet av naturliga skäl i regel riktar sig mot offret kan på motsvarande sätt som enligt gällande rätt ansvar för våldtäkt också komma i fråga om hotet har riktat sig mot en annan person, t.ex. offrets barn. Likaså bör ett hot anses kunna föreligga även om några hotelser inte uttryckligen har uttalats. Det förutsätter dels att det är frågan om ett hotfullt agerande, dels att det uppfyller kraven för ett sådant straffbart hot om brottslig gärning som avses i bestämmelsen. Som exempel kan näm- nas en gärningsman som tilltvingat sig ett samlag genom att uppträda på ett sådant sätt att offret hyser en allvarlig fruktan för sin säkerhet till per- son. Det kan t.ex. avse fall där en bekant på besök hemma hos en kvinna plötsligt låser dörren, gör sexuella närmanden och förändrar karaktär till att bli aggressiv. Som ett annat exempel kan anges det att en man tar sig in i en bostad. När han får se att det finns en ensam kvinna i bo- staden beordrar han henne på ett aggressivt sätt att klä av sig och genom- för därefter ett sexuellt övergrepp. I subjektivt hänseende krävs att gär- ningsmannen har uppsåt i förhållande till de faktiska omständigheter som konstituerar hotet. Sammanfattningsvis kan sägas att våldet eller hotet skall ha varit av sådan karaktär att det utgjort en förutsättning för gärningens genomfö- rande. Liksom enligt gällande rätt skall det inte för straffansvar förutsät- tas att offret har gjort något motstånd. Vad däremot gäller den som använder sig av ett sådant otillbörligt tvång som avses i 4 kap. 4 § första stycket andra meningen, dvs. hot om att åtala eller ange annan för brott eller att om annan lämna menligt med- delande, kan i stället straffansvar för sexuellt tvång komma i fråga, se nedan under kommentaren till 2 §. Uttrycket sexuellt umgänge har genomgående i 6 kap. ersatts med sexuell handling. Begreppet sexuell handling skall i allt väsentligt ha samma innebörd som sexuellt umgänge, men omfatta något mer. För att bedöma en handling som en sexuell handling skall utgångspunkten vara att det har förekommit en någorlunda varaktig be- röring av den andres könsorgan eller den andres kropp med det egna könsorganet. Till skillnad från gällande rätt skall emellertid med det nya begreppet avses även sådana handlingar som inte innefattar en sådan var- aktig fysisk beröring. Det krävs dock även i sådana fall att handlingen har en påtaglig sexuell prägel och är ägnad att tydligt kränka offrets sex- uella integritet, se avsnitt 6.2 och kommentaren till 2 §. För våldtäktsbestämmelsen begränsas emellertid tillämpningsområdet på det sättet att den sexuella handlingen skall ha bestått i samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och om- ständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag. Utgångspunkten är att bestämmelsen, förutom samlag, skall omfatta även sådana handlingar som innebär en kränkning som är jämförlig med den som uppkommer vid ett samlag som är påtvingat. Jämförelsen tar alltså sikte på den sexu- ella kränkningens art och inte själva sexualhandlingarna som sådana. Den lokution som används, som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag, har ändrats endast språkligt i förhållande till gällande rätt. Lokutionen används för att av- gränsa vilka sexuella handlingar som skall omfattas av våldtäktsparagra- fen (jfr prop. 1997/98:55 s. 91). Med samlag bör liksom avses endast vaginala samlag. Det upp- ställs inte något krav på att samlaget skall vara fullbordat, d.v.s. att sä- desavgång eller inträngande har skett, utan det är tillräckligt att mannens och kvinnans könsdelar har kommit i berörning med varandra. Något krav på varaktighet finns inte. Med begreppet en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art eller omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag avses alla sexuella handlingar som enligt dagens reglering omfattas av begreppet annat sexuellt umgänge, om gärningen med hänsyn till kränkningens art eller omständigheterna i övrigt är jäm- förlig med påtvingat samlag. Hit räknas bl.a. orala och anala samlag och att föra in föremål, fingrar eller en knytnäve i en kvinnas underliv. Vad gäller orala samlag omfattar bestämmelsen sådana oavsett om det är gär- ningsmannen eller offret som utför den orala handlingen. Även att föra in t.ex. föremål eller fingrar i anus på en person omfattas. I och med att an- knytningen till samlag som jämförelsenorm kvarstår torde det förhållan- det att uttrycket sexuellt umgänge ersätts med sexuell handling bara medföra en mycket begränsad om ens någon utvidgning av tillämpnings- området. Gärningsmannens aktivitet beskrivs i lagtexten på så sätt att han eller hon tvingar en person till samlag eller att företa eller tåla en annan sexu- ell handling som är jämförbar med samlag. Verben företa eller tåla är nya i förhållande till den nuvarande regleringen. Ändringen, som närmast är av redaktionellt slag, omfattar såväl den situationen att handlingen utförs av offret som att den genomlids av henne eller honom utan eget val. Att gärningsmannen tvingar offret att företa en handling innebär således att det är offret som under betvingande utför den sexuella handlingen medan det fallet att gärningsmannen tvingar offret att tåla en sexuell handling innebär att gärningsmannen under betvingandet är den som också aktivt utför den sexuella handlingen. I detta stycke, som utformats efter förslag av Lagrådet, föreskrivs straffansvar för den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag ge- nom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Bestämmelsen motsvarar delar av nuvarande 3 §. Regeringens allmänna överväganden finns i avsnitt 7.1.3. Ansvarsbestämmelsen bygger alltjämt på intresset av att skydda perso- ner som på grund av särskilda omständigheter befinner sig i ett hjälplöst tillstånd och därmed saknar förmåga att värna sin sexuella integritet. I konsekvens härmed befriar inte samtycke från ansvar. Av lagtexten framgår att straffansvaret riktar sig mot den som genom- för en allvarligt kränkande sexuell handling med en person under de för- utsättningar som beskrivs i bestämmelsen. Avsikten med att använda verbet genomför är att täcka såväl de situationer där gärningsmannen tagit initiativet till den sexuella handlingen som situationer när offret va- rit initiativtagare till den. Av lagtexten framgår vidare att den sexuella handlingen skall ha bestått i samlag eller annan sexuell handling som enligt vad som anges i första stycket, dvs. med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt, är jämförlig med samlag. Avsikten är att samma slag av sexuella handlingar som omfattas av första stycket också skall omfattas av bestämmelsen i andra stycket. För en närmare beskrivning av vilka dessa är hänvisas till kommentaren under första stycket. I andra stycket har vissa ändringar i förhållande till den nuvarande ly- delsen av 3 § gjorts i förtydligande syfte. anges direkt i lagtexten tydliga och typiska fall som skall omfattas av tillämpningsområdet. En förutsättning för straffansvar är att offret skall befinna sig i ett hjälplöst tillstånd. Karaktäristiskt för ett sådant tillstånd är att offret inte kan värja sig eller saknar förmåga att kontrollera sitt handlande. Det är inte enbart sådana fall då offret rent fysiskt är förhindrad att värja sig som skall om- fattas av tillämpningsområdet. Även situationer när offret på grund av omständigheterna psykiskt upplever det som omöjligt att värja sig kan omfattas. De i lagtexten uppräknade fallen är då någon på grund av med- vetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kropps- skada eller psykisk störning befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Därut- över omfattas också fall då någon annars med hänsyn till omständighe- terna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Kriminaliseringens räckvidd är i stora drag avsedd att vara densamma som enligt gällande rätt. Detta innebär att den praxis som utvecklats när det gäller innebörden av t.ex. rekvisitet hjälplöst tillstånd kommer att vara vägledande även i fortsättningen. Som exempel på i lagtexten angivna situationer som även framöver kan omfattas av tillämpningsområdet kan nämnas när någon på grund av kraftig berusning eller narkotikapåverkan inte har förmågan att uppfatta att han eller hon utsätts för sexuella närmanden eller en person som på grund av sjukdom eller kroppsskada inte kan värja sig eller inte förmår uppfatta gärningens innebörd. I detta sammanhang kan också nämnas NJA 2004 s. 231 där slår fast att även den situationen då någon saknar hämningar på grund av berusning eller drogpåverkan, kan utgöra ett sådant hjälplöst tillstånd som avses med straffbestämmel- sen. För en sådan bedömning krävs dock enligt domstolen att det varit fråga om en så atypisk påverkan att personen kan sägas inte ha varit an- svarig för sina handlingar. Uttrycket annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd avser att omfatta andra situationer som kan utgöra ett hjälplöst tillstånd än sådana som omfattas av den exemplifierande upp- räkningen. Bland annat sådana situationer där det kan finnas flera om- ständigheter som sammantagna skapar ett hjälplöst tillstånd avses att fångas upp. Som exempel på vad som kan omfattas av det senare ut- trycket kan nämnas NJA 1997 s. 538 där berusning i kombination med att offret hade befunnit sig i en hotfull situation bedömdes som ett hjälp- löst tillstånd. Berusningen i sig var inte sådan att offret befann sig i ett hjälplöst tillstånd. Enligt kunde dock flickans onyktra tillstånd antas ha negativt påverkat hennes förmåga att klart värdera den situation i vilken hon befann sig och att rationellt överväga vilka möjlig- heter hon hade att undkomma sexuella övergrepp. Vid sidan av berus- ningen förelåg enligt domstolen även andra omständigheter som påver- kade flickans möjligheter att värja sig. Bland annat hade hon förts i bil tillsammans med fyra för henne okända män till en relativt iso- lerad plats, där tre av männen tillfälligt hade lämnat bilen och den fjärde insisterat på att mot hennes vilja ha samlag med henne. I domen anför vidare. Enligt vad hon själv uppgivit uppfattade hon situationen så, att hon saknade möjlighet att undkomma samlag med ho- nom och att hon riskerade att utsättas för något ännu värre om hon inte gjorde till viljes. Mot den bakgrunden ansåg att det prekära läge i vilket flickan sålunda hade befunnit sig utgjorde ett hjälplöst tillstånd. Även andra situationer, t.ex. vissa fall då offret är belagt med hand- fängsel, kan omfattas av uttrycket. Bedömningen av om ett offer befinner sig i ett sådant hjälplöst tillstånd som omfattas av bestämmelsen skall grundas på situationen i dess helhet. För straffansvar fordras att gärningsmannen otillbörligt utnyttjat det hjälplösa tillståndet. Kravet på otillbörligt innebär att straffansvar inte skall träffa sådana fall där de sexuella handlingarna inte kan sägas inne- bära ett angrepp på den andres sexuella integritet. När det gäller frågan om utnyttjandet av tillståndet var otillbörligt skall en objektiv bedömning göras. För straffbarhet krävs, liksom enligt den nuvarande regleringen, att gärningsmannen skall ha uppnått sitt syfte genom att utnyttja den and- res tillstånd. Detta innebär att det skall finnas ett orsakssamband mellan tillståndet hos den mot vilken gärningen riktade sig och dennes deltagan- de i gärningen. Uttrycket vanmakt har utgått. Avsikten med detta är inte att begränsa tillämpningsområdet. Vanmaktsfallen täcks in av den lokution med hjälp- löst tillstånd som används i bestämmelsen. I detta stycke anges att en mindre sträng straffskala skall användas vid mindre grova fall av våldtäkt enligt första och andra stycket. Vid bedöm- ningen skall enligt bestämmelsen hänsyn tas till samtliga omständigheter vid brottet. Avsikten är att bestämmelsen skall tillämpas endast i undan- tagsfall där omständigheterna klart avviker från vad som normalt är fallet vid denna brottstyp. Liksom skall bedömningen ske utifrån en helhetsbedömning av den föreliggande situationen. Till skillnad från den nuvarande regleringen skall emellertid våldet och hotets art inte längre vara styrande för bedömningen. Som exempel på fall då bestämmelsen kan vara tillämplig kan nämnas en person som genomför ett samlag med en person som sover, men samlaget inskränker sig till att könsdelarna kommer i beröring med varandra, dvs.