prop · GR03160 · 2004-05-28 00:00:00 — Den beslutsfattande kommer nästan uteslutande att vara i eftersom den enligt 8 § lagen om överlastavgift handhar utlandsregistrerade fordon. Det kan emellertid rent teoretiskt tänkas att reglerna om förskott och förbud mot fortsatt färd i något enskilt fall även blir tillämpliga på t.ex. ett fordon registrerat i om det skulle komma till polisens kännedom att den person som är ansvarig för överlastavgiften har hemvist utanför . Reglerna i första och andra styckena kommenteras i avsnitt 10.2.7. Här kan dock nämnas att bestämmelsen om att i vissa fall skall pröva om en polismans beslut skall bestå inte betyder att behöver inrätta rutiner för prövning utanför vad som kan betecknas som normal kontorstid. I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om återbetalning. Som nämnts i kommentaren till 8 a § har en fordonsägare som anser att han på grund av särskilda omständigheter bör få överlastavgiften nedsatt eller eftergiven att göra gällande sin sak för och inte för polisen. Om accepterar invändningen kommer styrelsen inte att påföra någon överlastavgift eller endast påföra en reducerad sådan. Det belopp som har erlagts i förskott för överlastavgiften skall i ett sådant fall helt eller delvis återbetalas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Mot bakgrund av att 3 § andra stycket fordonsskattelagen (1988:327) har upphävts genom SFS 2002:410 har hänvisningen dit tagits bort. I paragrafen införs ett nytt fjärde stycke med en bestämmelse om att beslut enligt 8 d § inte skall gå att överklaga. Överklagandeförbudet har kommenterats i avsnitt 10.2.7. I femte stycket, som också är nytt, anges att polismans beslut om förskott för överlastavgift och hinder av fortsatt färd inte får överklagas. Överklagandeförbuden har kommenterats i avsnitt 10.2.2 respektive 10.2.5. De förslagna bestämmelserna föreslås träda i kraft . 12.3.2Förslag till ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter Paragrafen har berörts i avsnitt 10.3. De förslagna bestämmelserna föreslås träda i kraft . 12.4Författningskommentar till lagförslagen som behandlas i avsnitt 11 12.4.1Förslaget till lag om vägtransportledare I paragrafen anges lagens innehåll. De flesta av bestämmelserna i lagen behandlar förordnandet av väg- transportledare. Dessa bestämmelser reglerar vilka krav som ställs på den som skall förordnas som vägtransportledare (5 §), möjligheten att åter- kalla ett förordnande (11 §) samt andra hinder för vägtransportledaren att utöva verksamheten (1214 §§). Lagen innehåller dessutom en bestäm- melse som ger en vägtransportledare rätt att ge anvisningar för trafiken (4 §) samt bestämmelser om vilka allmänna skyldigheter vägtransportle- daren har (710 §§). I paragrafen definieras det i lagen använda begreppet långa, breda och tunga vägtransporter. De föreskrifter om fordons och fordonstågs längd, bredd och vikt som avses i paragrafen finns huvudsakligen i 4 kap. 12 17 §§ trafikförordningen (1998:1276). Med stöd av 13 kap. 3 § första stycket trafikförordningen kan en kommun medge dispens från dessa bestämmelser om dispensen rör endast kommunen. Om dispensen rör mer än en kommun prövas frågan av den statliga väghållningsmyndig- heten i den region där färden påbörjas. En närmare beskrivning av trafik- förordningens bestämmelser om fordons längd, bredd och vikt, lokala trafikföreskrifter samt om möjligheten att ge dispens från bestämmel- serna finns i avsnitt 11.1.3. Eftersom det är olämpligt att i en lag hänvisa till föreskrifter i en förordning har hänvisningen i paragrafen i stället gjorts till 1 § första stycket 8 lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer som innehåller det bemyndi- gande som trafikförordningens bestämmelser stöder sig på. Begreppen fordon och fordonståg som används i paragrafen definieras i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Med fordon avses en anordning på hjul, band, medar eller liknande som är inrättad huvudsak- ligen för färd på marken och inte löper på skenor. Fordon delas enligt definitionen in i motordrivna fordon, släpfordon, efterfordon, sidvagnar, cyklar, hästfordon och övriga fordon. Med fordonståg avses enligt 2 § lagen om vägtrafikdefinitioner ett motordrivet fordon med ett eller flera tillkopplade fordon. I paragrafen definieras det i lagen använda begreppet eskort. Av paragrafen framgår att en vägtransportledare har rätt att i samband med långa, breda och tunga vägtransporter ge anvisningar för trafiken. En ytterligare förutsättning är dock att det i dispensbeslutet har angetts som ett särskilt villkor att transporten skall utföras med eskort. Dispensbeslut brukar som huvudregel förenas med villkor om eskort när fordonets eller lastens bredd överstiger eller om läng- den överstiger . I fråga om tunga transporter förenas dispensen normalt med ett villkor om eskort när en bro skall passeras och vikten uppgår till eller mer. En utförlig beskrivning av dispenssystemet finns i avsnitt 11.1.4. De anvisningar som vägtransportledaren får ge kan rikta sig till såväl föraren av det fordon som eskorteras som till andra trafikanter. Av 2 kap. 3 § andra stycket trafikförordningen (1998:1276) följer att trafikanter är skyldiga att följa anvisningar av den som av en myndighet har förordnats att ge anvisningar för trafiken. Regeringen har för avsikt att i den para- grafen tydliggöra att trafikanter är skyldiga att följa anvisningar som ges av en vägtransportledare. I paragrafens första stycke anges de krav som skall vara uppfyllda för att någon skall förordnas som vägtransportledare. Enligt första punkten skall den sökande ha genomgått en särskild ut- bildning. Närmare bestämmelser om utbildningen får enligt bemyndi- gandet i 17 § 1 meddelas av regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer. Utbildningen skall syfta till att ge vägtransportledaren goda kunskaper i gällande trafikregler samt särskilda kunskaper om de problem av fordons- och körteknisk karaktär som kan uppstå under dis- penstransporter. Vidare skall utbildningen syfta till att ge sådana kunska- per som behövs för att ge anvisningar för trafiken. I avsnitt 11.3.12 beskrivs närmare hur regeringen anser att utbildningen bör läggas upp. Av andra punkten följer att sökanden med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter skall vara lämplig för uppdraget som vägtrans- portledare. Vid bedömningen av sökandens lämplighet med hänsyn till laglydnad måste beaktas dels vilken typ av brottslighet han eller hon eventuellt har gjort sig skyldig till, dels hur som har förflutit sedan brottet begicks. Ju som har förflutit desto mindre anled- ning finns det att beakta brottet vid bedömningen. När det gäller typen av brottslighet bör inte all slags brottslighet inne- bära att den sökande anses som olämplig. I fråga om trafikbrott skall uppmärksammas att innehav av körkort är ett självständigt krav för ett förordnande vilket innebär att sökanden uppfyller de, i sammanhanget relativt långtgående, lämplighetskrav som ställs upp i körkortslagstift- ningen. En enstaka trafikförseelse, av annat slag än rattfylleribrott, som för körkortsinnehavaren medför en varning eller en återkallelse med kort spärrtid, bör generellt sett inte vara direkt avgörande för lämpligheten som vägtransportledare. Förseelsen måste dock naturligtvis vägas in i lämplighetsbedömningen. Såväl brott enligt som andra all- varligare brott som t.ex. narkotikabrott, smugglingsbrott, skattebrott och dopningsbrott bör leda till att sökandens lämplighet ifrågasätts. Natur- ligtvis måste det alltid göras en bedömning i det enskilda fallet. Uppgifter om den som genom dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande om ordningsbot har ålagts påföljd för brott, finns i det belastningsregister som för enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. Enligt 10 § förordningen (1999:1134) om belast- ningsregister har bl.a. rätt att få fullständiga uppgifter ur registret i ärenden där en lämplighetsprövning skall göras. Även andra förhållanden än brott skall beaktas vid lämplighetspröv- ningen. Ett sådant är sökandens pålitlig i nykterhetshänseende. Omhän- dertagande enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m., antecknas i vägtrafikregistret enligt 2 kap. 2 § förord- ningen (2001:650) om vägtrafikregister. Ett ytterligare förhållande som bör beaktas är om sökanden tidigare varit verksam som vägtransportledare och då visat prov på olämplighet eller oförmåga att hantera uppgiften. Av tredje punkten följer att sökanden skall inneha körkort med behö- righeten C eller likvärdigt utländskt körkort som är gällande i . Behörigheten C ger enligt 2 kap. 5 § körkortslagen (1998:488) rätt att köra bl.a. tung lastbil, dvs. en lastbil med en totalvikt över . Kör- kort med behörigheten C får enligt 3 kap. 6 § körkortslagen utfärdas endast för den som har körkort med behörighet B och därigenom har rätt att köra personbil och lätt lastbil. Genom kravet på innehav av körkort med behörigheten C säkerställs att vägtransportledaren har kunskap om tunga fordon i trafik. Enligt andra stycket får den som är anställd som polisman inte förord- nas som vägtransportledare. En motsvarande bestämmelse finns beträf- fande förordnande av ordningsvakt i 1 § lagen (1980:578) om ordnings- vakter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3.4. I första stycket klargörs att det är som meddelar för- ordnanden av vägtransportledare. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3.6. Enligt andra stycket skall ett förordnande gälla , dock längst . Genom att tidsbegränsa förordnandena säkerställs att en förnyad prövning sker . Normalt bör giltigheten av ett förordnande begränsas till . Det kan dock i särskilda fall bli aktuellt med kor- tare giltighetstid. Som exempel kan nämnas att någon med ett körkort utfärdat i ett land utanför EES förordnas som vägtransportledare. Efter- som ett sådant körkort enligt huvudregeln i 6 kap. 2 § andra stycket kör- kortslagen (1998:488) blir ogiltigt när innehavaren har varit folkbokförd här , bör i ett sådant fall förordnandet som vägtransportle- dare begränsas till den tid körkortet är giltigt i . Det kan vidare tänkas att sökanden själv begär att förordnandet skall begränsas till kor- tare tid än . Allmänna skyldigheter för vägtransportledare 7 och 8 §§ Paragraferna har utformats med 6 och 7 §§ lagen (1980:578) om ord- ningsvakter som förebild. Bestämmelsen i 7 § innebär att vägtransportle- daren i sin verksamhet är underställd polisen. För att polisen vid behov skall kunna utöva sitt förmanskap är vägtransportledaren enligt 8 § skyl- dig att hålla berörd polismyndighet underrättad, dels om varje enskilt eskortuppdrag, dels om förhållanden som bör komma till myndighetens kännedom. Genom underrättelseskyldigheten skapas också grunden för ett effektivt samarbete mellan vägtransportledaren och polisen. Bestäm- melserna behandlas i avsnitt 11.3.7. Enligt paragrafen har vägtransportledaren en skyldighet att innan eskort- uppdraget påbörjas kontrollera att transporten uppfyller förutsättningarna för ett lagligt framförande med avseende på längd, bredd eller vikt. I praktiken handlar det om att vägtransportledaren skall kontrollera att det som har beslutats i fråga om transportens längd, bredd eller vikt samt villkor i övrigt såsom begränsningar i tiden, angiven färdväg och ut- märkning överensstämmer med de faktiska förhållandena. Om kon- trollen visar att transporten inte har stöd i dispensbeslutet följer av 4 §, i jämförelse med definitionen av långa, breda och tunga vägtransporter i 2 §, att vägtransportledaren saknar rätt att ge anvisningar för trafiken och därför inte kan fullfölja uppdraget. Det torde inte vara några problem att fastställa transportens längd eller bredd. En viktbegränsning kan däremot vara svårare att kontrollera och något krav på att vägtransportledaren skall utföra en regelrätt vägning kan inte ställas. Skyldigheten får i stället begränsas till en kontroll av de uppgifter och den dokumentation som transportören tillhandahåller i fråga om fordons- och lastvikter. Sådana uppgifter kan förutsättas finnas tillgängliga eftersom de legat till grund för det aktuella dispensbeslutet. Det förekommer dock att nyare fordon är utrustade med en egen mätut- rustning som relativt enkelt kan användas för viktkontroll. Om så är fallet får det ankomma på vägtransportledaren att använda den möjligheten, eventuellt i förening med en kontroll av transportörens uppgifter och dokumentation. Vägtransportledarens skyldighet enligt paragrafen omfattar inte kon- troll av fordon eller last i andra avseenden än de som är knutna till dis- pensbeslutet. Enligt paragrafen skall vägtransportledaren sträva efter att ge sådana anvisningar för trafiken att transporten kan utföras utan att annan trafik störs. Detta innebär att vägtransportledaren skall beakta såväl trafiksä- kerheten som framkomligheten för trafiken när anvisningarna ges. Återkallelse av förordnande m.m. I paragrafen finns bestämmelser om när ett förordnande av vägtransport- ledare får återkallas. Enligt första meningen skall förordnandet återkallas om vägtransportledaren inte längre med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Det är samma typ av brottslighet och övriga omständigheter som kan leda till ett negativt beslut på en ansökan om förordnande som skall ligga till grund för en återkallelse. Angående lämplighetsbedömningen inför ett förordnande, se kommentaren till 5 §. Som framgår av avsnitt 11.3.12 har regeringen för avsikt att med stöd av bemyndigandet i 17 § 1 införa krav på fortbildning för transportledarna. Om en vägtransportledare inte genomgår sådan fortbildning kan hans eller hennes förordnande återkallas med stöd av paragrafens andra mening. En återkallelse med stöd av andra meningen blir också aktuell om vägtransportledaren själv begär att förordnandet skall återkallas eller om vägtransportledaren anställs som polisman. Dessutom kan det bli aktuellt att återkalla ett förordnande med stöd av denna bestämmelse om vägtransportledarens körkort återkallas utan tidsgräns på grund av medicinska förhållanden som är permanenta. Däremot skall ett förordnande inte återkallas enbart därför att körkortet återkallats, t.ex. på grund av en trafikförseelse. Detta utesluter naturligt- vis inte att det förhållande som föranlett körkortsingripandet kan vara sådant att förordnandet skall återkallas med stöd av bestämmelsen i paragrafens första mening. körkortet är ogiltigt får väg- transportledaren enligt 14 § inte utöva eskortverksamhet. Bestämmelserna om återkallelse av ett förordnande som vägtransport- ledare behandlas i avsnitt 11.3.5. Paragrafen har utformats med 9 § andra stycket lagen (1980:578) om ordningsvakter som förebild. Av första stycket följer att Rikspolisstyrel- sen skall stänga av den vägtransportledare vars förordnande på sannolika skäl kommer att återkallas. Om gör bedömningen att det föreligger sannolika skäl för återkallelse måste således styrelsen besluta att stänga av vägtransportledaren. Något utrymme för en sköns- mässig bedömning finns inte i den situationen. En avstängning enligt första stycket innebär att vägtransportledaren stängs av från vidare tjänstgöring, medan en avstängning enligt andra stycket endast avser det enskilda uppdraget och på den grunden att väg- transportledaren åsidosätter sina skyldigheter, exempelvis vad som sägs i 7-10 §§ eller i föreskrifter om klädsel, utrustning eller utmärkning av fordon som har meddelats med stöd av 17 § 3 och 4. Till skillnad mot första stycket finns i andra stycket utrymme för en skönsmässig bedöm- ning av om omständigheterna är så allvarliga att det finns skäl att besluta om avstängning. Med stöd av bestämmelsen i första meningen kan en enskild polisman i brådskande fall när trafiksäkerheten är i omedelbar fara eller det finns risk för annan avsevärd olägenhet, stänga av en vägtransportledare från ett visst uppdrag. Exempel på detta kan vara att vägtransportledaren är påverkad av sådana förhållanden som sägs i 3 kap. 1 § trafikförordningen (1998:1276), dvs. sjukdom, uttröttning, påverkan av alkohol eller andra stimulerande eller bedövande ämnen. En annan situation kan vara att vägtransportledaren vägrar lyda en polismans anvisningar med uppen- bara risker som följd. Denna avstängning kan ses som ett interimistiskt beslut och skall därför enligt andra meningen skyndsamt anmälas till som har att pröva om avstängningen skall bestå. Bestämmelsen har utformats med 9 § tredje stycket lagen (1980:578) om ordningsvakter som förebild. Enligt 5 § första stycket 3 får endast den som innehar körkort med behö- righeten C eller likvärdigt utländskt körkort som är gällande i , förordnas som vägtransportledare. För det fall körkortet eller enbart be- hörigheten C blir ogiltigt, t.ex. om körkortet återkallas på grund av att innehavaren gör sig skyldig till en trafikförseelse, får vägtransportledaren körkortet är ogiltigt inte utöva eskortverksamhet och ge anvisningar för trafiken. En sådan ogiltighet leder dock inte i sig till att förordnandet som vägtransportledare skall återkallas. Däremot kan naturligtvis det förhållande som föranlett körkortsingripandet vara sådant att vägtransportledaren inte längre anses vara lämplig för uppdraget och att förordnandet därför skall återkallas, se vidare kommentaren till 11 §. Av kommentaren till 11 § framgår vidare att återkallelse av förordnandet som vägtransportledare kan bli aktuellt om körkortet återkallas utan tids- gräns på grund av medicinska förhållanden som är permanenta. När en vägtransportledares körkort blir giltigt på nytt efter en ogiltig- het kan vägtransportledaren återuppta sin verksamhet och ge anvisningar för trafiken utan att något beslut om detta behöver fattas. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka beslut som får överklagas. Samtliga beslut som fattar med stöd av lagen får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller alltså beslut angå- ende förordnande som vägtransportledare enligt 5 §, beslut om återkal- lelse av ett förordnande enligt 11 §, beslut om avstängning enligt 12 § samt beslut om att en av polisman beslutad avstängning skall bestå enligt 13 §. De beslut att stänga av en vägtransportledare som en polisman får meddela får dock inte överklagas. Dessa beslut skall skyndsamt anmälas till som har att pröva om avstängningen skall bestå. Det sistnämnda beslutet av går som tidi- gare nämnts att överklaga hos allmän förvaltningsdomstol. I paragrafen klargörs att beslut som meddelas enligt lagen i fråga om såväl förordnande som återkallelse och avstängning skall gälla omedel- bart, om inget annat sägs i beslutet. Genom paragrafen klargörs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som går utöver verkstäl- lighetsföreskrifter eller föreskrifter inom ramen för restkompetensen enligt 8 kap. 13 § regeringsformen. Med stöd av tredje punkten får bestämmelser meddelas som innebär att vägtransportledarens klädsel eller andra kännetecken skall utvisa väg- transportledarens funktion och behörighet utan att det uppstår risk för förväxling med polisens klädsel och kännetecken. Med stöd av fjärde punkten får liknande bestämmelser meddelas beträffande de fordon som används av vägtransportledaren vid eskort. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3.12. 12.4.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:24) om parkeringsövervakning m.m. Ändringen, som behandlas i avsnitt 11.3.9, innebär att 8 § upphävs. Enligt paragrafen får den myndighet som regeringen bestämmer förordna parkeringsvakt som utför trafikövervakningstjänst att ge anvisningar för trafiken. Enligt 4 § förordningen (1987:26) om parkeringsvakter i kom- muner är det polismyndigheten som meddelar sådant förordnande. Syftet med bestämmelsen var att parkeringsvakterna självständigt skulle kunna utföra eskort av långa, breda och tunga transporter och under eskorten ge anvisningar för trafiken. Parkeringsvakter kommer att kunna förordnas som vägtransportledare med stöd av lagen om vägtransportledare och då få de befogenheter som följer av den lagen. Paragrafen har därför spelat ut sin roll. Övergångsvis skall de förordnanden som har meddelats enligt 8 § fortsätta att gälla i enlighet med sitt innehåll, dock längst . Sammanfattning av promemorian Förslag till ändringar i körkortslagen (1998:488) och lagen (1998:493) om trafikskolor I promemorian föreslås ändrade regler i körkortslagen (1998:488) för handledare vid privat övningskörning. För att ge handledaren och den som skall övningsköra bl.a. ökad färdighet och vägledning lämnas ett förslag om obligatorisk introduktionsutbildning vid privat övnings- körning för förarbehörigheten B. Handledaren skall inför körningen ha genomgått en sådan utbildning tillsammans med den som skall övnings- köra. Utbildning skall få bedrivas av fysiska eller juridiska personer efter tillstånd av . Verket skall utöva tillsyn över utbildningsverk- samheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall bemyndigas att föreskriva att priser för deltagande i utbildningen inte får överstiga en viss nivå. Vidare föreslås en uppmjukning av dagens krav på att handledaren skall ha ett mycket långt obrutet körkortsinnehav. Istället för det gällande kravet på ett femårigt obrutet körkortsinnehav införs ett krav på att handledaren skall ha och ha haft ett körkort för fordon av det slag körningen avser under sammanlagt . Det föreslås också att denne, för att godkännas som handledare, inte skall ha haft sitt körkort återkallat enligt 5 kap. 3 § 1, 5 eller 6 körkortslagen eller återkallat enligt 5 kap. 3 § 24 samma lag med en sammanlagd spärrtid som överstiger . Med återkallelse skall i detta sammanhang även förstås återkallelse tills vidare enligt 5 kap. 5 § körkortslagen och med spärrtid även förstås giltighetstid som beslutats enligt samma lagrum. Motsvarande ändringar görs i reglerna om övningskörning inom polisväsendet eller Försvarsmakten respektive om godkännande av trafiklärare och utbildningsledare i lagen (1998:493) om trafikskolor. I båda dessa fall gäller dock att tiden för sammanlagt körkortsinnehav skall vara minst tre istället . Härtill föreslås vissa redaktionella ändringar i 4 kap. 5 § körkortslagen. Förslag till lag om ändring i körkortslagen (1998:488) Härigenom föreskrivs i fråga om körkortslagen (1998:488) dels att 4 kap. 5 §, 6 kap. 1 §, 8 kap. 2 § och 10 kap. 1 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 4 kap. 68 §§ och 10 kap. 1 ab §§ samt närmast före 4 kap. 1 och 5 §§ nya rubriker av följande lydelse. Övningskörning skall ske under uppsikt av någon som har vana och skicklighet att köra fordon av det slag som övningskörningen avser. Sådan uppsikt får utövas endast av 1.den som fyllt och har körkort för fordon av det slag körningen avser, om övningskörningen sker inom polis- väsendet eller Försvarsmakten, 2.utbildningsledare eller trafiklärare, om övningskörningen sker i trafikskola, 3.den som fyllt och har körkort för fordon av det slag som övnings- körningen avser samt har godkänts som handledare för den som övningskör, om övningskörningen sker i andra fall. Övningskörning skall ske under uppsikt av någon som har vana och skicklighet att köra fordon av det slag som övningskörningen avser samt 1.är utbildningsledare eller trafiklärare, om övningskörningen sker i trafikskola, 2.uppfyller kraven i 6 §, om övningskörningen sker inom polis- väsendet eller Försvarsmakten, 3.har godkänts som handledare enligt 7 §, om övningskörningen sker i andra fall. Uppsikt under övningskörning som avses i 5 § 2 får utövas endast av den som har 2.körkort för fordon av det slag körningen avser, och 3. haft ett sådant körkort som avses i 2 under sammanlagt . Bestämmelser om hinder att utöva uppsikt enligt första stycket finns i 8 § första stycket. Uppsikt under övningskörning som avses i 5 § 3 får utövas endast av den som har godkänts som handledare för den som övnings- kör.