prop · GR03112 · 2004-03-16 00:00:00 — samt artikel 6.3 i och rådets direktiv /83/EG av 2002 om livförsäkring [livförsäkringsdirektivet]). registrerat enligt svensk rätt men med huvudkontor utanför EES, att delta Prop. 2003/04:112 i bildandet av ett dotterbolag i form av ett europabolag med registrerat Vi föreslår därför att den kompletterande svenska be- stämmelsen om vilka företag som kan delta i bildandet av ett europa- bolag med säte i när det gäller detta sätt att bilda bolaget omfattar alla juridiska personer som ryms inom bolagsbegreppet i artikel 48 i EG-fördraget. Som har nämnts kan ett svenskt aktiebolag flytta sitt huvudkontor till ett annat land och ändå anses som ett svenskt bolag. Det krav som rörelsereglerna ställer på bankaktiebolag och vissa andra finansiella bo- lag att ha säte och huvudkontor i innebär dock att om ett sådant företag flyttar sitt huvudkontor till en annan stat, så torde Finansinspek- tionen (eller i förekommande fall regeringen) ingripa med sanktioner. Den ovan föreslagna associationsrättsliga regeln som tillåter att företag med huvudkontor i en stat utanför EES att delta i bildande av europa- bolag i , kommer alltså inte att få någon effekt för dessa finansiella bolag. Någon uttrycklig undantagsbestämmelse för att fram- hålla detta behövs dock enligt vår mening inte. 5.4Bör ett europabolag som är registrerat i vara skyldigt att ha sitt huvudkontor och sitt säte på samma ort? Regeringens bedömning: Det bör inte krävas att ett europabolag som är registrerat i har sitt huvudkontor och sitt säte på samma ort. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning (se promemorian s. 29). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändnin- gar mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 7 stadgas att ett europa- bolags säte skall vara beläget inom gemenskapen i samma medlemsstat som huvudkontoret. Bestämmelsen utgör inte något hinder mot att bo- laget har säte och huvudkontor på olika orter inom medlemsstaten. I andra meningen av samma artikel ges dock medlemsstaterna en möj- lighet att uppställa ett krav på att bolag som är registrerade inom en viss medlemsstat skall vara skyldiga att förlägga sitt huvudkontor och sitt säte till samma plats. Möjligheten torde främst vara avsedd för de med- lemsstater som tillämpar principen om det faktiska hemvistet (se avsnitt 5.3). För , som inte tillämpar denna princip, framstår emellertid ett sådant krav som främmande. Ett europabolag som är registrerat i bör ha samma möjligheter som ett svenskt aktiebolag att ha sitt säte och sitt huvudkontor på två skilda orter inom landet. Det bör därför inte uppställas något sådant krav som avses i artikel 7 andra meningen i svensk lagstiftning. 5.5Skyddet för minoritetsaktieägare i samband med att ett europabolag flyttar sitt säte Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda regler i svensk lag om minoritetsskyddet vid flyttning av ett europabolags säte. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning (se promemorian s. 30 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt bedöm- ningen eller lämnat den utan erinran. vid har anfört att frågan bör övervägas ytterligare. och har framhållit att flyttning av ett europabolag kan få konsekvenser för mino- ritetsaktieägare. har föreslagit att regler om budplikt införs. Aktiespararna har för sin del ansett att det bör införas en regel om att nio tiondelar av de vid stämman företrädda aktierna skall rösta för en flyttning av säte för att en sådan skall få genomföras. Bakgrund: Ett europabolag skall enligt artikel 8 kunna flytta sitt säte från en medlemsstat till en annan utan att behöva avveckla bolaget i det ursprungliga hemlandet och bilda en ny juridisk person i det nya landet. Förordningen ställer härvid upp vissa regler till skydd för enskilda aktieägare. Sålunda krävs att ett förslag om flyttning upprättas och offentliggörs av lednings- eller förvaltningsorganet. Vidare skall led- nings- eller förvaltningsorganet avfatta en redogörelse där flyttningens juridiska och ekonomiska aspekter förklaras och motiveras samt där följderna för bl.a. aktieägarna anges. Aktieägarna skall ha rätt att kost- nadsfritt få kopior på förslaget och redogörelsen senast en månad före den stämma vid vilken beslutet om flyttning skall fattas. Ett beslut om flyttning förutsätts vidare kräva ändring av bolagsordningen. För sådana beslut krävs enligt artikel 59 minst två tredjedelars majoritet. Skälen för regeringens bedömning: SE-förordningen erbjuder minoritetsaktieägarna ett visst skydd i samband med flyttning av ett europabolags säte. I artikel 8.5 ges medlemsstaterna en rätt att utvidga minoritetsskyddet. Detta skulle kunna göras genom att ett ännu strängare majoritetskrav införs eller genom regler av annat slag, t.ex. föreskrifter om att aktieägare som har motsatt sig beslutet om flyttning har rätt att få sina aktier inlösta. Som argument för ett utvidgat minoritetsskydd kan anföras att en aktieägare som har gått in i bolaget under förutsättning att vissa regler skall gälla inte utan vidare skall behöva acceptera att de rättsliga förut- sättningarna ändras på ett så ingripande sätt som de kan göra vid flyttning av säte. Visserligen är tanken att europabolagen i stor ut- sträckning skall falla under samma regler oavsett var de har sitt säte men i praktiken kommer bolagen ändå i många avseenden att falla under den nationella lagstiftning som gäller för bolag i det land där europabolaget har sitt säte. Trots den harmonisering av bolagsrätten som har skett genom EG:s bolagsrättsliga direktiv kan därför de rättsliga förut- sättningarna komma att skilja sig i betydande grad mellan europabolag med säte i olika medlemsstater. Att bolaget flyttar sitt säte kan också medföra praktiska olägenheter för aktieägarna i form av t.ex. kommu- Prop. 2003/04:112 nikationssvårigheter. Mot det sagda skall dock vägas att europabolaget är tänkt att vara just en europeisk bolagsform och att de aktieägare som går in i ett sådant bolag typiskt sett har att räkna med att bolaget kan komma att flytta från en medlemsstat till en annan. Det är i och för sig riktigt att, såsom Aktiespararna har påpekat, ett nationellt bolag kan ombildas till ett europabolag och att en aktieägare i ett svenskt publikt aktiebolag därmed efter en ombildning kan komma att stå som ägare i ett europabolag. För ett beslut om ombildning krävs emellertid två tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de på stämman företrädda aktierna (se artikel 37.7 i SE förordningen och 14 kap. 11 § aktiebolagslagen). Redan genom kravet på kvalificerad majoritet i det skede då ett bolag ombildas till europabolag finns det således ett visst skydd för minoritetsaktieägarna. Till saken hör också, såsom det konstateras i promemorian, att möjlig- heten att flytta sätet kan förväntas komma att bli en av huvudanled- ningarna till att europabolagsformen väljs i stället för en nationell bolagsform. Det framstår då som mindre lämpligt att införa minoritets- skyddsregler som i praktiken gör det svårt för bolag att utnyttja den flytt- ningsmöjlighet som förordningen ger. Om man skulle välja att skydda enskilda aktieägare genom exempelvis bestämmelser som ger dem rätt att få sina aktier inlösta, skulle detta alldeles tydligt kunna ge upphov till diverse olägenheter och problem för ett bolag som vill flytta säte. Erfarenheterna från svenska hembuds- och tvångsinlösenförfaranden ger vid handen att förfaranden av detta slag inte sällan drar ut , inte minst till följd av tvister om villkoren för inlösen. Liknande olägenheter skulle kunna uppkomma vid andra typer av minoritetsskyddande förfaranden. Även ett sådant strängt majoritetskrav som Aktiespararna har förordat (nio tiondelar) skulle väsentligt minska möjligheterna för ett europabolag att flytta sitt säte från till ett annat land. Ett sådant majoritetskrav förekommer endast vid vissa typer av beslut med mycket långtgående konsekvenser för aktieägarna (se t.ex. 9 kap. 32 § aktiebolagslagen). Regler av det slag som har behandlats står mot denna bakgrund enligt vår mening i mindre god överensstämmelse med syftet bakom bestämmelserna om flyttning av säte. Övervägande skäl talar därför för att det inte bör införas några svenska minoritetsskyddsregler avseende flyttning av ett europabolags säte. Minoritetens intressen får anses vara tillräckligt tillgodosedda genom SE-förordningens regler. Skyddet för europabolagets borgenärer i samband med flyttning av bolagets säte Regeringens förslag: Ett europabolag som har beslutat att bolagets säte skall flyttas till en annan medlemsstat skall hos ansöka om tillstånd att verkställa beslutet. Om en sådan ansökan tas upp till prövning, skall kalla bolagets borgenärer att anmäla om de motsätter sig flyttningen av säte. det inte in någon sådan anmälan och är övriga förutsättningar uppfyllda, skall verket bifalla ansökan. Om någon borgenär motsätter sig flyttningen, skall ärendet överlämnas till allmän domstol. För att domstolen skall bifalla bolagets ansökan skall det krävas att bolaget visar att de borgenärer som har motsatt sig ansökan har fått full betalning eller betryggande säkerhet för sina fordringar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 32 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt prome- förslag eller inte haft några invändningar mot det. har framhållit att möjligheten för löneborgenärer att invända mot att ett europabolag flyttar säte gör att det i stora företag med många anställda kan uppstå praktiska handläggningsproblem. har vidare påpekat att det kan bli mycket svårt för ett europa- bolag att visa att det föreligger betryggande säkerhet för löneborgenärers framtida fordringar. har efterlyst förtyd- ligande av hur regeln skall tolkas när en borgenärs fordran är tvistig. Bakgrund: Som har framgått av det föregående avsnittet skall vissa formaliteter iakttas innan ett europabolag får flytta sitt säte från en medlemsstat till en annan. Som ett sista led i detta förfarande skall en domstol, notarie eller annan behörig myndighet i den medlemsstat där europabolaget har sitt säte utfärda ett intyg som slutgiltigt bekräftar att vad som krävs i fråga om handlingar och formaliteter före flyttningen har fullgjorts (artikel 8.8 i SE-förordningen). Innan ett sådant intyg utfärdas, skall europabolaget visa att borgenärer och andra rättighetsinnehavare är skyddade på ett betryggande sätt när det gäller sådana skulder som bo- laget har ådragit sig före tidpunkten för offentliggörandet av förslaget till flyttning (artikel 8.7 andra stycket). Medlemsstaterna skall fastställa vilka närmare krav som skall gälla i fråga om borgenärernas och andra rättighetshavares skydd. En medlemsstat får utvidga skyddet till att avse även skulder som uppkommer mellan tidpunkten för kungörelsen och flyttningen. Ett europabolag som varit föremål för ett rättsligt förfarande rörande avveckling, likvidation, insolvens eller betalningsinställelse eller annat liknande förfarande får inte flytta sitt säte (artikel 8.15). Skälen för regeringens förslag: Det förhållandet att ett europabolag flyttar sitt säte från ett land till ett annat innebär givetvis inte att bolagets borgenärer förlorar sin rätt att göra fordringar gällande mot bolaget. står det klart att en sådan förändring i praktiken kan påverka borgenärens ställning högst väsentligt. Så kan vara fallet om lagstift- ningen i det land till vilket bolaget flyttar erbjuder ett sämre borge- närsskydd, t.ex. genom att ställa lägre krav på täckning för aktiekapitalet. Även skillnader i den insolvensrättsliga lagstiftningen kan vara av be- tydelse för borgenären. Så blir fallet om det nya hemvistlandets regler om förmånsrätt vid konkurs är mindre gynnsamma för borgenären än de regler som gäller i bolagets förra hemvistland. Att bolaget byter hemvist kan också leda till praktiska svårigheter för en borgenär som önskar bevaka sin rätt. Geografiska avstånd, bristande språkkunskaper m.m. kan utgöra svåröverkomliga hinder för borgenären i en sådan situation. Även värdet av ställda säkerheter kan påverkas av att bolaget byter säte. Förutom de praktiska svårigheter som kan vara före- nade med att göra säkerhetsrätten gällande i ett annat land kan det finnas rättsliga skillnader som påverkar säkerhetens värde. Med hänsyn till det sagda är det motiverat att, såsom SE-förordningen förutsätter, införa särskilda skyddsregler för borgenärer i samband med flyttning av säte. Ett sådant skydd kan lämpligen utformas med den svenska aktiebolagslagens fusionsförfarande som förebild (se 14 kap. 1318 §§ aktiebolagslagen). Sålunda bör följande gälla. När lednings- eller förvaltningsorganet har upprättat ett förslag om flyttning av säte, skall detta anmälas för registrering. Uppgiften om registrering skall kun- göras. Om förslaget sedermera antas av bolagsstämman, skall bolaget underrätta sina kända borgenärer om beslutet. Vidare skall bolaget ansöka om tillstånd att få verkställa beslutet. Tas en sådan ansökan upp till prövning av den behöriga myndigheten, dvs. (jfr avsnitt 5.31), skall verket kalla bolagets borgenärer att anmäla om de motsätter sig flyttningen av säte. Om någon borgenär har motsatt sig flyttningen skall ärendet överlämnas till rätten. För att rätten skall bifalla ansökan skall det krävas att bolaget visar att de borgenärer som har motsatt sig ansökan har fått full betalning eller betryggande säkerhet för sina fordringar. Om någon anmälan om motsättande inte inkommer, skall verket bifalla ansökan och utfärda ett sådant intyg som anges i artikel 8.8. Innan intyg utfärdas skall dock först pröva om det föreligger sådana omständigheter som framgår av artikel 8.15 i SE- förordningen. Om så är fallet skall verket vägra att utfärda intyg. Som har redovisats ovan anger artikel 8.15 i SE-förordningen att europabolag som varit föremål för ett rättsligt förfarande rörande avveckling, likvidation, insolvens eller betalningsinställelse eller annat liknande förfarande inte får flytta sitt säte. Lagrådet har påpekat att ordalydelsen av artikeln i den svenska språkversionen närmast ger vid handen att förbudet gäller utan begränsning i tiden, så att ett bolag som en gång varit föremål för ett sådant förfarande som anges i artikel 8.15 inte skulle kunna åberopa senare inträffade förändringar eller verk- samhet. Enligt Lagrådet kan emellertid de franska, engelska och tyska språkversionerna av artikeln väl tolkas så att det är ett pågående rättsligt förfarande som skall utgöra hinder för flyttningen. Lagrådet har funnit det angeläget att denna otydlighet i fråga om innebörden av artikel 8.15 undanröjs. Vi delar Lagrådets uppfattning att den oklarhet som råder om inne- börden av artikel 8.15 är otillfredsställande. Eftersom tolkningen av regler i en EG-förordning är exklusivt förbehållen kan emellertid inte något auktoritativt klargörande av bestämmelsens inne- börd göras av den svenska lagstiftaren. För att undanröja den oklarhet som föreligger beträffande den svenska språkversionen har vi därför initierat ett rättelseförfarande hos rådets rättssekretariat. Syftet är att få det klarlagt att artikel 8.15 avser endast förfaranden som pågår då europabolaget önskar flytta sitt säte. Såsom Lagrådet har påpekat vinner en sådan tolkning stöd av de franska, engelska och tyska språkversionerna. Det kan tilläggas att även den danska språkversionen talar för en sådan tolkning. Vi återkommer till frågan om bestämmelsens innebörd i författningskommentaren till 15 § i lagen om europabolag. har påpekat att fordringar kan vara tvis- tiga och har efterlyst besked om hur borgenärer med sådana fordringar skall behandlas i det aktuella förfarandet. Enligt den föreslagna ord- ningen skall europabolaget underrätta sina kända borgenärer om förslaget om flyttning godkänns av bolagsstämman. Det får antas att bolaget i en sådan situation väljer att underrätta bara de borgenärer vars fordringar erkänns av bolaget. Andra borgenärer har emellertid också möjlighet att anmäla att de motsätter sig flyttning inom ramen för det kungörelse- förfarande som föreslås. Frågan om den som påstår sig vara borgenär verkligen har en fordran på bolaget bör enligt vår uppfattning avgöras med tillämpning av sedvanliga regler och principer om bevisbörda och beviskrav. Detta överensstämmer med vad som gäller i fusions- ärenden (se 14 kap. 18 § aktiebolagslagen) och kräver inte någon särskild lagreglering. I de svenska fusionsreglerna görs vissa undantag från skyldigheten att underrätta bolagets borgenärer (se 14 kap. 13 § andra stycket). Sålunda krävs inte någon underrättelse till borgenärerna i det övertagande bolaget om revisorerna i ett yttrande över fusionsplanen har uttalat att de inte har funnit att fusionen medför någon fara för dessa borgenärer. Inte heller behöver underrättelse skickas till borgenärer, vilkas anspråk avser en fordran på lön eller annan ersättning som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) eller en fordran på pension som har för- månsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag. Dessa fordringar omfattas enligt lönegarantilagen (1992:497) av statlig lönegaranti. Det förstnämnda undantaget har motiverats med att skyddsbehovet är mindre för det övertagande bolagets borgenärer eftersom en fusion inte innebär något gäldenärsbyte för deras del (se prop. 1993/94:196 s. 100). Den distinktion mellan överlåtande respektive övertagande bolags borgenärer som härvid har gjorts är emellertid inte relevant vid flyttning av ett europabolags säte. Att låta revisorsyttrandet helt ersätta under- rättelseförfarandet framstår inte heller som någon lämplig lösning. Det bör därför inte införas något undantag av detta slag när det gäller flytt- ning av ett europabolags säte. Det undantag som enligt aktiebolagslagens fusionsbestämmelser gäller för borgenärer med fordringar som omfattas av lönegarantilagen har sin grund i att sådana borgenärer anses ha betryggande säkerhet för sina fordringar redan genom lönegarantibestämmelserna (se prop. 1993/94: 196 s. 101). Frågan är om det finns anledning att bedöma saken annor- lunda när det gäller den situationen att ett europabolag flyttar sitt säte från till ett annat land. I promemorian föreslogs att löneborgenärer skulle likställas med andra borgenärer och alltså ha rätt att motsätta sig flyttning av säte. Det kan konstateras att en sådan ordning, såsom har varit inne på, skulle kunna leda till olägenheter för europabolag som önskar flytta sitt säte från till ett annat land. Handläggningen vid och domstol skulle riskera att bli praktiskt svårhanterlig särskilt för företag med många anställda. Vidare skulle krav på betalning eller säkerhet kunna leda till likviditetsproblem för vissa företag. Till saken hör också att någon motsvarande möjlighet för löntagarna inte kommer att finnas i den snarlika situation som uppkommer då ett svenskt aktiebolag deltar i bildandet av ett utländskt europabolag genom fusion. I dessa fall hänvisar nämligen SE-förordningen direkt till nationella fusionsbestämmelser. Det huvudsakliga skälet för att det i promemorian ändå föreslogs att löntagare skulle omfattas av borgenärsskyddsreglerna var den osäkerhet som ansågs råda kring lönegarantireglernas tillämpning i transnationella Prop. 2003/04:112 situationer. Med dagens regler skulle det vara osäkert om de som arbetar i för ett europabolag med säte i en annan medlemsstat har en ovillkorlig rätt till ersättning ur den svenska lönegarantin. Det EG- direktiv som reglerar lönegaranti (Rådets direktiv /987/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens) är ett minimi- direktiv. De risker för arbetstagarna som framhölls i promemorian är emellertid övergående. beslutades om ändringar i lönegarantidirektivet (och rådets direktiv /74/EG av den 23 sep- tember 2002 om ändring av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens) av innebörd att arbetstagarna fr.o.m. skall ha rätt att kräva ut sin lönegaranti i det land där arbetet utförs. De skäl som åberopades i promemorian för att ge lön- tagarna en rätt att motsätta sig flyttning av säte kommer således inte att göra sig gällande längre. Det är därför enligt vår mening rimligt att det införs ett undantag för löneborgenärerna av det slag som gäller vid nationella fusioner. Med hänsyn till frågans nära koppling till lönegarantireglerna bör emellertid införandet av ett sådant undantag anstå till dess att de nämnda ändringarna i lönegarantidirektivet skall genomföras i svensk rätt. Vi föreslår därför inte något sådant undantag i denna proposition, men avser att återkomma i frågan. Som redan har nämnts får medlemsstaterna utvidga tillämpningen av borgenärsskyddsförfarandet till att avse även fordringar som uppkommer efter tidpunkten för kungörelsen fram till flyttningen. Den ovan före- slagna ordningen innebär att denna möjlighet i viss mån utnyttjas. Fordringar som har uppkommit efter tidpunkten för kungörelsen men innan anmälningstiden har löpt ut kommer nämligen att omfattas av förfarandet. Någon ytterligare utvidgning av tillämpningsområdet fram- står inte som motiverad. Det bör noteras att SE-förordningen föreskriver att de regler och för- faranden som tillämpas vid flyttning av ett europabolags säte inte skall påverka tillämpningen av medlemsstaternas nationella lagstiftning om erläggande eller säkring av betalningar till offentliga organ. Sålunda skall det vara möjligt för medlemsstaten att från bolaget kräva in skatter och andra avgifter som har uppkommit först än vad som har angetts i det föregående. För detta krävs det inte några särskilda regler (se vidare avsnitt 5.9). Skyddet för borgenärerna i finansiella bolag behandlas i avsnitt 5.7. Skyddet för europabolagets borgenärer i samband med flyttning av ett finansiellt bolags säte Regeringens förslag: Europabolag som har tillstånd att driva bank- eller försäkringsrörelse skall ansöka om tillstånd att verkställa beslutet Ansökan skall prövas av eller, om ärendet är av principiell betydelse eller av särskild vikt, av regeringen. Någon kallelse på bolagets borgenärer skall inte ske. pröva dels om bolagets borgenärer tillförsäkras en betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hänsyn till bolagets ekonomiska förhållanden, dels om bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt är sådana att flyttningen kan anses förenlig med insättares/försäkringstagares och andra fordringsägares intressen. Om antar den föreslagna lagen om bank- och finan- sieringsrörelse (prop. 2002/03:139), skall vad som i det föregående sagts om europabolag som har tillstånd att driva bankrörelse gälla även för europabolag som har tillstånd att driva finansieringsrörelse. Om ett sådant europabolag vill flytta sitt säte, skall dock ansökan alltid prövas av . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i fråga om bankaktiebolag och försäkringsbolag (se promemorian s. 36 f.). För kreditmarknadsbolag föreslogs samma bestämmelser som för aktiebolag i allmänhet (se avsnitt 5.6). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte gjort några invändningar mot promemorians förslag. vid har ifrågasatt lämpligheten av att anförtros en sådan krävande och kvalificerad prövning. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.6 har behandlats vilka regler som bör uppställas till skydd för borgenärerna i samband med att ett vanligt europabolag flyttar sitt säte. I det följande behandlas frågan om borgenärsskyddet med avseende på europabolag som bedriver finan- siell verksamhet. De finansiella bolagens verksamhet skiljer sig i flera avseenden från andra bolags. Vissa av de finansiella verksamheterna innebär att bolagen har ett stort antal borgenärer och andra rättighetsinnehavare och att verk- samheten kringgärdas av regler som avser att skydda dessa.