prop · GR03177 · 2004-07-13 00:00:00 — Vidare gäller enligt artikel 14.3 i förordningen att arbetstagares formgivning skall tillkomma arbetsgivaren om inte annat har avtalats eller föreskrivs i nationell lagstiftning. I svensk rätt finns inga särskilda bestämmelser om rätt till arbetstagares formgivning. Sammanfattningsvis anser regeringen att de angivna frågorna om rätt till arbetstagares gemenskapsformgivning och pantsättning av gemenskapsformgivning är fullständigt reglerade i EG-förordningen. När det gäller bestämmelser om pantsättning av nationellt registrerad formgivning och arbetstagares rätt till nationella formgivningar bör i enlighet med vad som föreslagits i promemorian dessa vänta till behandlingen av mönsterutredningens slutbetänkande som kommer att påbörjas när detta lagstiftningsärende har slutförts. I följande avsnitt behandlas, i enlighet med dispositionen i förordningen om gemenskapsformgivning, först frågan om avgifter för handläggning av ärenden om gemenskapsformgivning (avsnitt 5.2), därefter frågan om svensk domstol för gemenskapsformgivning (avsnitt 5.3) och slutligen frågan om sanktioner vid intrång i en gemenskapsformgivning (avsnitt 5.4). I avsnitten kommer också några med dessa sammanhängande frågor, som remissinstanserna har väckt, att behandlas. 5.2Avgifter för handläggning av ärenden om gemenskapsformgivning, m.m. Regeringens förslag: skall få ta ut en avgift med det belopp som regeringen bestämmer dels för vidarebefordran av ansökningar om gemenskapsformgivning, dels för ärenden om utfärdande av intyg för att möjliggöra för en person att vara ombud inför byrån. Bestämmelsen utformas i enlighet med 65 § varumärkeslagen (1960:644). Regeringens bedömning: De handlingar som enligt artikel 35.2 i rådets förordning (EG) nr 6/2002 om gemenskapsformgivning skall vidarebefordras av till den inre marknaden (varumärken och formgivning) bör enligt 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen inte betraktas som allmänna handlingar. Någon bestämmelse om sekretess för innehållet i dessa handlingar är därför inte aktuell. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. registreringsverket (PRV) har dock fört fram att det bör övervägas om bestämmelsen kan formuleras så att vidarebefordran görs beroende av att avgiften har betalats in. PRV har vidare ansett att det bör övervägas att införa en bestämmelse om sekretess för de handlingar som inlämnats till PRV för vidarebefordran till byrån i . Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 35 i förordningen om gemenskapsformgivning får en ansökan om en registrerad gemenskapsformgivning lämnas till den centrala myndigheten för industriellt rättsskydd i en medlemsstat. Denna myndighet skall då vidta alla nödvändiga åtgärder för att vidarebefordra ansökan till byrån från inlämningen. Den nationella myndigheten får enligt samma artikel ta ut en ansökningsavgift för handläggningen. Avgiften får inte överstiga de administrativa kostnaderna för att ta emot och vidarebefordra ansökan. I artiklarna 77 och 78 finns särskilda bestämmelser om ombud inför byrån. Av bestämmelserna framgår bl.a. att om en sökande vill låta sig företrädas av ett ombud inför byrån måste detta ombud uppfylla vissa krav (artikel 78.1). Ombudet skall antingen vara en utövande jurist med rätt att verka i en medlemsstat och bedriva verksamhet i gemenskapen eller vara upptagen på någon av de särskilda förteckningar över ombud som förs av byrån. En av de särskilda förteckningar som förs av byrån är en förteckning över auktoriserade ombud i formskyddsfrågor (artikel 78.1.c). För att bli upptagen i förteckningen krävs att personen i fråga är medborgare i en medlemsstat samt att han eller hon driver rörelse eller har sin anställning i gemenskapen. Vidare skall personen ha behörighet att uppträda som ombud i formskyddsfrågor vid den nationella registreringsmyndigheten i en medlemsstat. Om den aktuella staten i fråga inte kräver särskilda kvalifikationer för att någon skall få uppträda som ombud vid den egna registreringsmyndigheten, skall den som ansöker om att bli upptagen i förteckningen över ombud i formskyddsfrågor ha erfarenhet av att uppträda som ombud i sådana frågor (artikel 78.4). Den som vill bli upptagen i byråns förteckning över ombud i formskyddsfrågor skall begära detta och till sin begäran foga ett av en nationell registreringsmyndighet utfärdat intyg som visar att de nämnda villkoren är uppfyllda (artikel 78.5). De nu nämnda bestämmelserna i förordningen om gemenskaps- formgivning leder alltså till att har arbete med att dels vidarebefordra ansökningar till byrån i , dels utfärda intyg till personer som vill uppträda som ombud inför byrån. Handläggningen av dessa ärenden orsakar kostnader för verket. har verket motsvarande arbete och kostnader för handläggning av ärenden enligt EG-förordningen om gemenskaps- varumärken. I 65 § varumärkeslagen (1960:644) finns en bestämmelse som gör det möjligt för verket att ta ut avgifter för hanteringen av dessa ärenden. Bestämmelsen infördes genom det lagstiftningsärende som behandlade vissa ändringar i varumärkeslagen och firmalagen som en följd av rådets förordning om gemenskapsvarumärken (prop. 1995/96:26). I promemorian föreslogs att skulle få ta ut avgifter för att täcka de kostnader som hänför sig till handläggningen av ärenden om gemenskapsformgivning. Detta har godtagits av remissinstanserna. har dock påpekat att förordningen inte innehåller någon uttrycklig bestämmelse om rätt för de nationella patentverken att ta ut avgifter för utfärdande av intyg. Regeringen konstaterar att det är ett riktigt påpekande men anser i likhet med promemorian att det är rimligt att verket får ta betalt även för detta arbete. Motsvarande bedömning gjordes av regeringen i samband med ändringarna i varumärkeslagen med anledning av förordningen om gemenskapsvarumärke. Denna bedömning har inte föranlett några anmärkningar från gemenskapen. Sammanfattningsvis anser regeringen, i enlighet med vad som föreslagits i promemorian, att en bestämmelse om avgifter för handläggningen av ärenden om gemenskapsformgivning bör tas in i mönsterskyddslagen. () har framfört att bestämmelsen om möjligt bör utformas så att verket kan göra vidarebefordran beroende av att avgiften har betalats in. En sådan bestämmelse skulle avvika från den ordning som gäller hantering av ärenden om gemenskapsvarumärken. På grund av likheten i systemen anser regeringen att bestämmelserna om gemenskapsformgivning och gemenskapsvarumärken bör vara så likartade som möjligt. Endast om det finns särskilda skäl att utforma bestämmelserna olika bör man göra det. När det gäller bestämmelsen om avgifter finns inte några sådana skäl. Dessutom är det enligt regeringens uppfattning tveksamt om EG- förordningen om gemenskapsformgivning kan anses ge utrymme för en bestämmelse av det slaget som PRV föreslår. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att bestämmelsen om avgifter för ärenden om gemenskapsformgivning bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelse i varumärkeslagen. PRV har vidare anfört att det bör övervägas en bestämmelse om sekretess för de handlingar som finns hos PRV för vidarebefordran till byrån i . Enligt PRV:s uppfattning är det nämligen tveksamt om EG-förordningens bestämmelse om sekretess för ansökningshandlingar (artikel 74) är tillämplig även för de nationella patentverk som skall vidarebefordra handlingarna. PRV:s synpunkter bygger på att de ansökningshandlingar som lämnas in till PRV för vidare befordran till byrån i skall anses utgöra allmänna handlingar i tryckfrihetsförordningens mening. Det är bara då som frågan om sekretess blir aktuell. Enligt 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen anses emellertid brev, telegram eller annan sådan handling som har inlämnats till eller upprättats hos myndighet endast för befordran av meddelande inte som allmän handling. Om nämnda bestämmelse kan anses tillämplig vid PRV:s vidarebefordran av ansökningshandlingar till byrån i blir dessa inte att betrakta som allmänna handlingar och frågan om sekretess blir då inte aktuell. Om däremot bestämmelsen inte skulle anses tillämplig i den aktuella situationen blir följden att ansökningshandlingarna måste betraktas som allmänna handlingar i tryckfrihetsförordningens mening. En sekretessbestämmelse måste då övervägas för att sökanden inte skall riskera rättsförlust till följd av att handlingarna blivit offentliga. Enligt artikel 74.1 i EG-förordningen får nämligen de handlingar som rör ansökningar om registrerade gemenskapsformgivningar som ännu inte offentliggjorts göras tillgängliga för allmänheten endast om sökanden samtycker till detta. En annan konsekvens av att betrakta handlingarna som allmänna är att de underkastas reglerna om bevarande och arkivering. Lagrådet har framfört att det får anses tveksamt om bestämmelsen i 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen är tillämplig i den i EG- förordningen reglerade situationen. Enligt Lagrådet skiljer sig denna situation från det som motiverade införandet av bestämmelsen, nämligen att ge uttryck för att försändelser som lämnades till postverket respektive eller tillkom där endast som ett led i befordrandet av telegram inte blev allmänna enbart till följd av dessa båda myndigheters befattning med dem (jfr prop. 1975/76:160 s. 171 ff.). Lagrådet har härvid anfört att med inlämningen av en ansökan om gemenskapsformgivning till PRV inleds ansökningsförfarandet, och att det är som ett första led i detta förfarande som verket är skyldigt att vidarebefordra ansöknings- handlingarna. Enligt Lagrådet kan situationen i stället jämföras med de fall då en part klagar på en myndighets beslut och felaktigt lämnar in skrivelsen med överklagandet till den myndighet som skall pröva överklagandet. Enligt 24 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223) skall den myndighet, till vilken skrivelsen getts in, vidarebefordra den till beslutsmyndigheten och lämna uppgift om vilken dag skrivelsen kom in till den högre instansen. Enligt Lagrådet torde skrivelsen redan då vara en allmän handling med skyldighet bl.a. för den högre instansen att registrera handlingen enligt 15 kap. sekretesslagen (jfr , Nya förvaltningslagen, 4 uppl., s. 318). Sammanfattningsvis har Lagrådet ansett att frågan om sekretess för ansökningshandlingar om registrerad gemenskapsformgivning som lämnas in till enligt artikel 35.1.b i EG- förordningen behöver övervägas ytterligare. Regeringen gör följande ytterligare överväganden. Bestämmelsen i EG-förordningen om att sökanden kan välja att lämna in sin ansökan till en nationell myndighet för vidarebefordran (artikel 35.1) har tillkommit för att underlätta för sökanden. Det är alltså sökanden som själv väljer om han eller hon vill lämna in ansökan till PRV i stället för att skicka den till byrån i . Ansökningshandlingarna lämnas till skillnad från nationella ansökningshandlingar in till PRV endast för vidare befordran. Som framgår av EG-förordningen skall PRV endast ta emot och skicka vidare ansökningshandlingarna. Enligt tillämpnings- föreskrifter till EG-förordningen skall verket numrera alla sidor i ansökan och märka alla handlingar som ingår i ansökan med datum för mottagande samt utfärda ett kvitto till sökanden (regel 7.2). Verket varken skall eller får göra någon formell eller materiell prövning av ansökan. Som Lagrådet har påpekat skall den dag som ansökan lämnas in till PRV i princip betraktas som ansökningsdag respektive ge grund för prioritet (se artikel 38.1 respektive artikel 41, jfr dock artikel 38.2). Dessa bestämmelser har tillkommit för att sökanden skall komma i åtnjutande av den tidigaste tänkbara ansökningsdagen. Ansökan skall således i princip anses inkommen till gemenskapsmyndigheten i den dag den inkommer till en nationell myndighet för industriellt rättsskydd. Vad gäller den situation vid inlämning av ett överklagande till fel myndighet som Lagrådet har jämfört med gör regeringen följande överväganden. När en part överklagar en dom eller ett beslut skall överklagandet ställas till den myndighet som skall pröva överklagandet men ges in till beslutsmyndigheten. Den som felaktigt ger in överklagandet direkt till överklagandemyndigheten har gett in det till den myndighet som slutligen skall pröva överklagandet. Där kommer överklagandet under alla förhållanden att utgöra en allmän handling. Att handlingen eventuellt betraktas som en allmän handling redan när den felaktigt kommer in till överklagandemyndigheten motiveras nog av att en handling skall betraktas som inkommen vid den tidigaste tänkbara tidpunkten (jfr , Offentlighetsprincipen, 6 uppl., s. 61). Ett överklagande som lämnas till överklagandemyndigheten kan dessutom aldrig anses ha inlämnats endast för befordran varför bestämmelsen i 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen inte kan bli aktuell. Regeringen anser därför inte att denna situation är jämförbar med den som regleras i EG-förordningen. Eftersom PRV endast skall märka och vidarebefordra handlingarna är PRV:s hantering av ansökningarna däremot, enligt regeringens bedömning, fullt jämförbar med postverksamhet. Av motiven till bestämmelsen i 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen framgår att det var just handlingar som var föremål för post- eller telebefordran som avsågs undantas från att bli allmänna handlingar (jfr prop. 1975/76:160 s. 171 ff.). Bestämmelsen tillkom, som Lagrådet har påpekat, för att ge klart uttryck för att sådana försändelser som lämnades till postverket för vidarebefordran eller handlingar som lämnades in till eller tillkom där endast som ett led i befordrandet av telegram inte blev allmänna endast till följd av dessa båda myndigheters befattning med dem. Bestämmelsen begränsades dock inte till att omfatta enbart dåvarande postverkets respektive befattning utan fick en generell avfattning. Under förutsättning att rekvisiten i övrigt är uppfyllda omfattar bestämmelsen i 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen även handlingar som vidarebefordras av andra myndigheter. Exempelvis resonerades i motiven kring försändelser till och från vårdade personer på vårdmyndigheter av skilda slag. Sådana försändelser ansågs i och för Prop. 2003/04:177 sig inte omfattas av bestämmelsen men skälet till detta var att det här var fråga om myndighetsutövning (a. prop. s. 172 f.). PRV:s befattning med de handlingar som skall vidarebefordras till byrån i kan dock inte jämställas med vårdmyndigheters hantering av post till intagna och kan inte anses utgöra någon form av myndighetsutövning från PRV:s sida med avseende på innehållet i handlingarna. Av motiven till bestämmelsen i 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen framgår vidare att bestämmelsen motiverades av att det vid post- och telegrambefordran inte fanns något insynsintresse (a. prop. s. 172). Motsvarande gäller beträffande innehållet i de ansökningshandlingar som skall vidarebefordras till byrån i . Innehållet i handlingarna är avsett för byrån och skall och får endast behandlas av byrån. Sammanfattningsvis anser regeringen mot bakgrund av det anförda att de ansökningshandlingar som inlämnats till PRV endast för vidare befordran till byrån i inte bör betraktas som allmänna handlingar i tryckfrihetsförordningens mening. Frågan om det behövs en bestämmelse om sekretess för sådana handlingar blir därför inte aktuell. 5.3Svenska domstolar för gemenskapsformgivning Regeringens förslag: skall vara domstol för gemenskapsformgivningar i i första instans. blir därmed domstol för gemenskapsformgivningar i andra instans. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. vissa synpunkter i redaktionellt hänseende. Ett par remissinstanser har framfört att lagstiftningsärendet borde omfatta även regler om exklusiv behörighet för nationella mönstermål. Vidare har några remissinstanser anfört att domstolarna för gemenskapskapsformgivning borde ges behörighet att även pröva alternativa rättsgrunder på grund av upphovsrättsligt skydd. Skälen för regeringens förslag: Artiklarna 7994 i förordningen om gemenskapsformgivning reglerar behörigheten för och förfarandet i medlemsstaternas domstolar när det gäller handläggningen av mål om gemenskapsformgivning. Enligt artikel 80 skall medlemsstaterna utse så få nationella domstolar i första och andra instans som möjligt (domstolar för gemenskapsformgivningar), vilka skall vara behöriga att handlägga de måltyper som anges i förordningen. Enbart dessa domstolar är enligt förordningen behöriga att handlägga mål som avser intrång i rätten till gemenskapsformgivning och, om sådan talan är tillåten enligt nationell rätt, talan om fara för intrång, fastställelse av att det inte föreligger något intrång i gemen- skapsformgivning, i den mån sådan talan är tillåten enligt nationell rätt, giltigheten av en oregistrerad gemenskapsformgivning, genkäromål om ogiltigförklaring av en gemenskapsformgivning som väcks i samband med en intrångstalan (artikel 81). De nämnda måltyperna, som alltså endast får prövas av en domstol för gemenskapsformgivningar, skall som huvudregel väckas i det land där svaranden har sitt hemvist eller driftsställe (artikel 82.1). Förordningen tillåter dock att parterna avtalar om att en viss domstol för gemenskapsformgivningar skall vara behörig att pröva tvister dem emellan (prorogation, se artikel 82.4.a). Förordningen tillåter också s.k. tyst prorogation, dvs. att en domstol blir behörig att pröva en tvist om svaranden går i svaromål vid en domstol för gemenskapsformgivningar utan att göra invändning om att domstolen inte är behörig (artikel 82.4.b). Förordningen tillåter slutligen också att mål om intrång prövas av en domstol för gemenskapsformgivningar i en stat där intrånget har begåtts (artikel 82.5). Ansökan om interimistiska åtgärder, inklusive interimistiska skyddsåtgärder, för att skydda en gemenskapsformgivning kan göras hos varje behörig domstol inom gemenskapen alltså inte bara hos en behörig domstol för gemenskapsformgivningar i enlighet med de regler som gäller i den aktuella medlemsstaten. Detta gäller även om bara ett annat lands domstol för gemenskapsformgivningar är behörig att slutligt avgöra saken (artikel 90.1). För andra typer av mål om gemenskapsformgivning än sådana som endast får prövas av en domstol för gemenskapsformgivningar gäller allmänna nationella regler (artikel 93). Sådana mål kan exempelvis röra tvister om bättre rätt till en gemenskapsformgivning. Förordningen om gemenskapsformgivning kräver alltså att medlemsstaterna utser särskilda domstolar för gemenskapsformgivningar som skall vara exklusivt behöriga att handlägga de i artikel 81 angivna målen om gemenskapsformgivning. Enligt förordningen skall endast ett fåtal domstolar vara behöriga att handlägga de nämnda målen, men det överlåts åt medlemsstaterna att själva välja om de skall utse endast en eller ett begränsat antal domstolar i första instans. I mönsterskyddslagen finns inte några bestämmelser om att endast vissa domstolar i är behöriga att handlägga sådana måltyper som anges i artikel 81. Behörigheten att handlägga mönstermål bestäms i stället i enlighet med de allmänna forumbestämmelserna i . Detta innebär exempelvis att mål om mönsterintrång och mål om ogiltighet av mönster kan förekomma vid landets alla tingsrätter. Eftersom några särskilda bestämmelser om gemenskaps- formgivning ännu inte har utfärdats gäller detsamma också för mål om gemenskapsformgivning. Förordningen kräver alltså att denna ordning ändras såvitt avser målen om gemenskapsformgivning. De alternativ som finns är att antingen utse ett begränsat antal domstolar med geografisk spridning eller att utse en enda domstol i första instans. Avsikten med förordningens reglering om att endast ett begränsat antal domstolar skall vara behöriga att pröva mål om intrång m.m. i gemenskapsformgivning är att garantera en så enhetlig praxis som möjligt. I finns redan en ordning med exklusivt forum för immaterialrättslig gemenskapslagstiftning, nämligen den som gäller för gemenskapsvarumärken. Domstol för gemenskapsvarumärken är i första instans. I det lagstiftningsärende som behandlade lagändringar som en följd av EG-förordningen om gemenskapsvarumärken diskuterades huruvida man skulle peka ut en eller flera domstolar med exklusiv behörighet i första instans (se promemoria i ärende Ju95/2267 s. 23 och prop. 1995/96:26 s. 25). Som skäl för att endast välja en domstol i första instans angavs att det var oklart hur många mål det skulle kunna bli fråga om och att det, för att möjliggöra en enhetlig praxis, därför var lämpligast att koncentrera handläggningen till en enda domstol. Valet föll på , som också var och är exklusivt forum för flertalet patentmål. Även när det gäller målen om gemenskapsformgivning är det svårt att uppskatta hur många mål det kan bli fråga om. Mål om intrång i nationellt registrerad formgivning (mönster) förekommer i mycket liten utsträckning i svenska domstolar. Endast ett tiotal mål upptas i de allmänna domstolarna (se SOU 2001:33, bilaga 3). Särskilt svårt att uppskatta är vilken genomslagskraft reglerna om oregistrerad gemenskapsformgivning kommer att få i och i vilken utsträckning dessa bestämmelser kommer att leda till processer i domstol. Även med beaktande av reglerna om oregistrerad gemenskaps- formgivning torde antalet mål om gemenskapsformgivning bli färre än antalet mål om gemenskapvarumärke. Av det skäl som angavs i lagstiftningsärendet om gemenskapsvarumärken, dvs. en strävan efter en enhetlig praxis, är det därför mest lämpligt att koncentrera målen till en enda domstol. Dessutom är det på grund av de gemensamma dragen hos regelsystemen önskvärt att ha samma ordning för gemenskaps- formgivning som för gemenskapsvarumärken. Sammanfattningsvis anser regeringen, i enlighet med vad som föreslagits i promemorian och som har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna, att det bör utses en domstol för gemenskapsformgivningar i första instans. Eftersom målen om gemenskapsvarumärken handläggs i , och det finns betydande likheter mellan regelsystemen, är det lämpligt att också föra målen om gemenskapsformgivning dit. Även detta överensstämmer med vad som föreslagits i promemorian och som har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Regeringen föreslår således att utses till domstol för gemenskapsformgivningar i första instans. blir därmed domstol för gemenskapsformgivningar i andra instans. har i remissyttrandet väckt frågan om det inte skulle vara lämpligt att i klarhetens intresse peka ut också hovrätten i den föreslagna bestämmelsen. Regeringen har genomgående påpekat vikten av att bestämmelserna i mönsterskyddslagen som rör gemenskapsformgivning överensstämmer med reglerna om gemenskapsvarumärke i varumärkeslagen. Annars finns risk att bestämmelserna kan uppfattas ha olika innehåll. Mot denna bakgrund och då det inte kan anses råda någon tvekan om att blir domstol för gemenskapsformgivning i andra instans bör bestämmelsen i mönsterskyddslagen utformas i enlighet med motsvarande bestämmelse i varumärkeslagen. () och () har anfört att lagstiftningsärendet borde omfatta även regler om exklusiv behörighet för nationella mönstermål. Denna fråga behandlas i mönsterutredningens slutbetänkande Förslag till ny formskyddslag (SOU 2001:68). Den kommer dessutom att bli föremål för överväganden i en kommande departementspromemoria där frågan om koncentration av allmänna immaterialrättsmål till en domstol skall övervägas (jfr prop. 2003/04:1 utgiftsområde 4 s. 32). Denna fråga bör därför inte behandlas i detta sammanhang. Vidare har några remissinstanser, däribland (), Föreningen och Föreningen anfört att domstolarna för gemenskapskapsformgivning i vart fall borde ges behörighet att även pröva alternativa rättsgrunder på grund av upphovsrättsligt skydd. Regeringen anser att denna fråga kräver sådan överväganden som inte är möjliga att göra inom ramen för detta lagstiftningsprojekt.