prop · GR03170 · 2004-06-18 00:00:00 — Ett vanligt och enkelt sätt att beräkna och uttrycka dessa är i form av åtgärdens återbetalningstid, som är ett mått på hur det beräknas ta att återvinna de uppoffringar som åtgärden beräknas med- föra. Beräkningar av återbetalningstid kan ske med eller utan hänsyn till en räntefaktor, som skall återspegla företagets kapitalkostnader och av- kastningskrav. Med hänsyn till svårigheten att fastställa en sådan representativ storhet för skilda företag , före- slås att återbetalningstiden i detta sammanhang skall beräknas utan hän- syn till räntefaktorn. I övrigt skall, som normalt är, själva investeringen beaktas och med hänsyn till att det är fråga om eleffektiviserande åtgärder det genomsnittliga elpris som företaget betalar och den för- väntade minskade elanvändning som är en följd av åtgärden vid oför- ändrad produktionsvolym. En rimlig avvägning är att bara sådana åtgär- der som har en återbetalningstid om högst skall fastställas i en sådan åtgärdsförteckning och tas upp i företagets handlingsplan. Dessa åtgärder, om de fastställs av tillsynsmyndigheten, skall företaget genom- föra för att få en befrielse från skatten på elektrisk kraft. Ett flexibelt system förutsätter dock att företagen har rätt att även ta upp åtgärder med en längre återbetalningstid, om andra åtgärdsförslag inte finns och det bedöms nödvändigt för att uppfylla kravet på en ökad eleffektivisering. Ett energiledningssystem ställer krav på att företaget skall fastställa vissa rutiner inom olika områden. Några av de beskrivna rutinerna gäller den energianvändning som följer av projekteringar, ändringar och reno- veringar av företagets anläggningar. Sådana aktiviteter innebär ofta ett förberedande arbete, en utredning av alternativa lösningar, upphandling av utrustning för den valda lösningen och slutligen en genomförandefas. I tidiga stadier av en sådan process har företaget stora möjligheter att påverka sin framtida energianvändning i den aktuella, nya delen av an- läggningen och företaget skall därför fastställa särskilda rutiner för sådana situationer. Vid bedömningen av dessa olika lösningar bör före- taget använda sig av systemperspektiv, som innebär att det beaktar och utreder möjligheter till utbyte av energi mellan nya och befintliga delar av anläggningen i ett energieffektiviserande syfte. Vid en sådan bedöm- ning skall företaget också bedöma de olika lösningarnas livscykelkostnad för att få ett bedömningsunderlag som visar vilken påverkan de olika lösningarna har på energieffektiviteten. En lösnings livscykelkostnad är summan av det investeringsbelopp den innebär och lösningens energi- kostnad under dess brukstid. Ett annat område där särskilda rutiner skall fastställas är inköp av el- krävande utrustning till företagets anläggningar, då man antingen köper nytt, eller byter ut befintlig utrustning. Vid inköp av sådan utrustning, som förväntas använda mer än 30 MWh , skall den utrustning väljas som tillhör den mest energieffektiva klassen, om sådan är beslutad, eller har den lägsta livscykelkostnaden. Med energieffektivaste klass menas den högsta klass vid en energiklassificering som beslutats av EG eller . Exempel på sådan klassificering är EG:s klassificering av elmotorer, Eurodeem, och programkrav. Om den aktuella utrustningen inte omfattas av en sådan klassificering, skall företaget i stället jämföra de olika utrustningarnas livscykelkostnad. En utrustnings livscykelkostnad är i dessa fall summan av den investering som utrustningen medför och kostnaden för utrust- ningens elanvändning under dess brukstid. Av företagsekonomiska skäl bör en begränsning finnas även här, som innebär att den energieffektivaste utrustningen bara behöver väljas om dess merkostnad har en återbetalningstid om högst . Merkostnaden för den energieffektivaste utrustningen skall i dessa fall bedömas genom en jämförelse med att byta ut den befintliga utrustningen med en likvärdig sådan, eller att köpa en ny utrustning, med likvärdiga funktioner, men som inte uppfyller de krav på energieffektivitet som anges ovan. Vid beräkningen av återbetalningstiden skall inte heller i detta fall ränta beaktas, utan beräkningen skall utgå från den investering som utrust- ningen medför, det genomsnittliga elpris som företaget betalat under det år då inköpet görs samt den förväntade minskade elanvändning som ut- rustningen ger upphov till vid oförändrad produktionsvolym. Erfarenheter från har visat att de beskrivna rutinerna med- verkat till en mycket god energieffektivisering i företagen. Frågan är då i vad mån rutinerna kan samordnas med de eleffektiviseringsåtgärder som företagen skall fastställa i sin särskilda åtgärdsförteckning och på så sätt få en koppling till skatteincitamentet. I vissa fall, då en sådan eleffektivi- seringsåtgärd innebär projekteringar, ändringar och renoveringar av företagets anläggningar, eller inköp av elkrävande utrustning till dessa, kan företaget redan på förhand ha konstaterat att rutinen i fråga kommer att tillämpas som en del av åtgärden och kan i den situationen också göra en bedömning av vad rutinen tillför i fråga om eleffektivisering. I andra situationer, när tillämpningen av dessa rutiner inte kunnat planeras bidrar de inte bara till en effektivare energianvändning i företagen, utan även till de övergripande, sammantagna effekterna av systemets tillämpning och därmed till dess legitimitet. En effektivare användning av energi och elektricitet Energiskattedirektivets bestämmelser innebär en direkt koppling mellan en befrielse från en skatt som motsvarar minimiskattenivån på el och de eleffektiviserande åtgärder som företagen genomför. Såsom beskrivits ovan syftar ett energiledningssystem till att finna energieffektiviserande åtgärder i allmänhet, medan den särskilda kartläggningen och analysen, som omfattar samtliga produktionsprocesser och hjälpsystem och som skall göras i ett systemperspektiv, är inriktad på att finna eleffektiviserande åtgärder. Att analysen är systeminriktad innebär att den utgår från anläggningens totala energianvändning och tar hänsyn till hur olika delar av energianvändningen påverkas av varandra. Att denna energianalys skall vara systeminriktad är nödvändigt för att företaget skall kunna identifiera åtgärder som är riktade mot såväl en fristående som en systemsamverkande elanvändning och för att korrekt kunna kvantifiera den förändrade elanvändning som en åtgärd medför, kostnaderna för annan energianvändning och åtgärdernas återbetalnings- tid. Om ett företag, i stället för att anlägga detta systemperspektiv, bara riktade analysen mot eldriven utrustning, riskerar det dels att inte finna vissa typer av åtgärder som kan ha stor betydelse för elanvändningen, dels att de totala kostnaderna för åtgärderna felbedöms. En sådan ensidig inriktning kan dessutom påverka hela programmets effektivitet och med- föra extra kostnader för företagen, eftersom en eleffektiviserande åtgärd, sedd isolerad, kan innebära en icke önskvärd ökad användning av andra energislag. För en processindustri, som har starka kopplingar mellan el- användning och övrig energianvändning, exempelvis massa- och pappersindustrin, är systeminriktningen särskilt viktig. Inom vissa före- tag eller branscher, som helt domineras av en fristående elanvändning, kan emellertid en helt elinriktad analys fungera väl. I dessa blir den systeminriktade analysen följaktligen mindre omfattande och utpräglat inriktad på el, men de krav som ställs på den djupare analysen fungerar dock på alla typer av företag som kommer att delta i program för energi- Sammanfattningsvis bedöms kraven på en djupare och Prop. 2003/04:170 systeminriktad analys öka systemets trovärdighet och ge en bra grund för ett systematiskt, långsiktigt energiarbete som bygger på en fullständig information om företagets hela energianvändning. Regeringens förslag: När förflutit av programperioden skall företagen ge in en delredovisning av programperiodens första till tillsynsmyndigheten och lämna förslag på åtgärder som innebär en ökad effektivisering av företagets elanvändning i tillverk- ningsprocessen. Om redovisningen uppfyller de krav som ställs i den föreslagna lagen skall myndigheten fastställa redovisningen. När förflutit av programperioden skall företagen lämna en slutlig redo- visning av hela programperioden och visa att de uppnått en sådan ökad effektivisering. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Skogen, Kemin, Gruvorna och Stålet, SKGS, Svensk aluminium och SGU anser att om det i energianalysen identifie- rats åtgärder som kräver så stora resurser att företagen inte praktiskt kan genomföra dem inom den angivna tiden eller om investeringsutrymmet är så begränsat att det krävs , så bör det finnas en möjlighet att sträcka ut tiden för genomförande utöver de tre åren, förutsatt att åtgärder påbörjats . Även Svenskt näringsliv framhåller att tiden för genomförande av investering- arna kan behöva förlängas och att vissa investeringar kan kräva miljö- tillstånd. Skälen för regeringens förslag: Energiledningssystemet och de sär- skilda energieffektiviserande rutiner som företagen skall tillämpa i den löpande verksamheten är medel för att uppnå de energieffektiviseringar, med fokus på en effektivare elanvändning, som är programmets syfte. Ambitionen är dessutom att göra programmet så administrativt enkelt som möjligt för såväl företagen som tillsynsmyndigheten. innebär de EG-rättsliga kraven, den nära kopplingen till de skatterättsliga bestämmelserna och de stora ekonomiska besparingar som skatte- befrielsen medför för de deltagande företagen, att en kontroll av före- tagens agerande inom ramen för programmet behövs redan efter de två inledande åren. Det avgörande beslutet, om företagen haft rätt till en befrielse från skatten på elektrisk kraft under hela programperioden, måste vänta tills programtiden är slut och den kontroll som skall göras bör närmast innebära att företagen får en bekräftelse på att de eleffektiviserande åtgärder som de föreslagit motsvarar energiskatte- direktivets krav. De deltagande företagen skall därför, till tillsyns- myndigheten, ge in en redovisning av av programmet, som tillsynsmyndigheten skall bedöma och om företagen uppfyllt den föreslagna lagens krav fastställa. De företag som deltar i ett program för energieffektivisering, skall införa ett standardiserat energiledningssystem. Som framgår av avsnitt 8, innebär ett sådant system att företagen skall arbeta med sina energifrågor på ett systematiskt sätt och det innehåller ett antal funktioner som skall prägla den löpande verksamheten i företaget. Att lägga en bevisbörda på det enskilda företaget om att det skall visa att det faktiskt infört ett standardiserat energiledningssystem i alla dess delar och faktiskt tillämpat det på ett korrekt sätt under programmets två inledande år är inte rimligt. Det är inte heller rimligt att tillsynsmyndigheten skall kontrollera detta och om så är fallet prestera motbevisning när så behövs. Det är i detta sammanhang som den certifiering som beskrivits i avsnitt 8 i stället får en central roll. Ett oberoende, ackrediterat certifie- ringsorgan har en funktion som kan liknas vid en auktoriserad revisor och utgör en garant för att energiledningssystemet har införts och tillämpas på ett korrekt sätt. Detta sker genom besök hos företaget, då certifieraren, på plats, kan granska hela systemet. Från kontrollsynpunkt är en sådan granskning fullt tillräcklig. Till skillnad från den omfattande redovisning som annars skulle bli följden, kan företagens redovisnings- skyldighet dessutom inskränkas till att ge in ett certifieringsintyg. Att en sådan certifierare dessutom får en god kännedom om företagets energi- ledningssystem innebär att denne, i förekommande fall, kan ge praktiska råd och annan information som är användbar i den dagliga praktiska tillämpningen av systemet. Den kartläggning och analys som företagen skall göra som ett till- kommande krav utöver energiledningssystemet, vilken beskrivs i avsnitt 8, måste däremot redovisas genom att företagen ger in en dokumentation över kartläggningen och analysen, så att tillsynsmyndigheten kan granska denna och bedöma om den gjorts på det sätt som den föreslagna lagen föreskriver. När det gäller de särskilda rutiner som företagen skall införa som ett tillkommande krav utöver energiledningssystemet, vilka också beskrivs i avsnitt 8, så är det tillfyllest att företaget visar att det infört sådana rutiner och att företagets dokumentation också visar att rutinerna uppfyller de krav som ställs på dessa enligt den föreslagna lagen. Sådana rutiner har inte alltid en direkt koppling till de eleffektiviserande åtgärder som före- taget skall genomföra under systemets sista och även om rutinerna är införda, så kanske de i vissa fall aldrig aktualiseras och tillämpas, eftersom företaget kanske inte gör några projekteringar, ändringar eller renoveringar av företagets anläggningar eller vilket kanske är mer ovanligt inte haft anledning att köpa någon el- krävande utrustning . De bör ändå ingå som en del av företagens redovisning, då den faktiska tillämpningen av sådana rutiner bidrar till det föreslagna systemets totala effekt i fråga om eleffektivise- ringar, som är viktiga för att påvisa systemets legitimitet och styrande effekt i fråga om elanvändningen. Artikel 17.4 i energiskattedirektivet föreskriver att de åtgärder som företagen vidtar för att medges en befrielse från energiskatten måste leda till en ökad energieffektivitet som i stort sett motsvarar vad som skulle ha uppnåtts om direktivets minimiskattesats hade iakttagits. Direktivet är nytt och någon praxis har ännu inte utvecklats i fråga om direktivets närmare innebörd i denna del. De krav på eleffektivisering som ställs på företagen är utformade med ledning av direktivets bestämmelser (jämför ovan under avsnitt 5). I författningskommentaren till 11 § finns de bedömningar och den prövning redovisad som de deltagande företagen och tillsynsmyndigheten har att göra. Många av de företag som kan tänkas delta i programmet har redan vidtagit energibesparande åtgärder och tillämpar en modern och energi- effektiv teknologi. Genom den ovan beskrivna anpassningen till direktivets bestämmelse uppnås en flexibilitet, som innebär att det en- skilda företagets effektiviseringsåtgärder ställs i direkt relation till den kostnadsökning och därmed till den styrande effekt som skatten hade haft för det enskilda företaget om den hade tillämpats. För mindre effektiva företag innebär däremot anpassningen, att större krav kan ställas på el- effektiviserande åtgärder för att uppfylla den föreslagna lagens och där- med direktivets krav. Detta mått av flexibilitet är nödvändigt av ytter- ligare två skäl. Dels är åtgärdernas effekter från energieffektiviserings- synpunkt förhållandevis trubbiga instrument att använda vid en beräk- ning av sådana effekter, dels skulle en exakt gräns medföra icke önsk- värda tröskeleffekter, som kan leda till oskäliga resultat i det enskilda fallet. Den ökade effektivisering som skall uppnås skall ställas i relation till företagets verksamhet, aktiviteter, produkter och tjänster, så att resultaten blir rättvisande. Det innebär att en åtgärd, som bara består i att en el- krävande maskin stängs av, inte uppfyller kravet på en eleffektiviserande åtgärd. En mycket viktig uppgift som tillsynsmyndigheten har att bedöma är således de eleffektiviserande åtgärder som fastställts av företagen i en åtgärdsförteckning, som tagits in i företagens handlingsplaner, och som redovisas för myndigheten. Kan de föreslagna åtgärderna fastställas även av myndigheten, för att de bedöms medföra en ökad effektivisering av företagets elanvändning, vet företaget vad som krävs i fråga om genom- förande under programperiodens andra del och det kan verka i enlighet med tillsynsmyndighetens beslut. Kan en delredovisning inte fastställas, skall myndigheten omgående återkalla det tidigare meddelade god- kännandet och företaget skall avbryta sitt deltagande i programmet. När förflutit från det ursprungliga godkännandet skall företagen på nytt ge in en redovisning till tillsynsmyndigheten, som skall bedöma om företagen fullgjort de åtaganden som följer av programmet. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att det är mindre viktigt att tillsyns- myndigheten vid sin prövning av ett företags slutredovisning undersöker om företaget har tillämpat ett visst energiledningssystem eller vissa fast- ställda rutiner, men att det däremot är av central betydelse att myndig- heten prövar om företaget har uppnått en sådan ökad eleffektivisering som anges i energiskattedirektivet. Regeringen delar den uppfattningen och föreslår därför att den materiella prövning som myndigheten skall göra skall inriktas på de krav som ställs i fråga om en ökad eleffektivisering hos företagen. Kontrollen har således en stor betydelse, eftersom den är avgörande för om företagets deltagande gett en sådan ökad eleffektivisering som motsvarar lagens krav och som i sin tur är avgörande för om företaget kvalificerat sig för en skattebefrielse som omfattar programperioden . har emellertid påtalat vikten av att tillämpningen Prop. 2003/04:170 av energiledningssystemet ingår som en del av företagens slutredovisning och att ett certifieringsintyg inges i samband med denna. Såsom tidigare nämnts kan tillämpningen av energieffektiviserande rutiner utgöra en del av de eleffektiviserande åtgärder som företaget skall ha genomfört eller så kan de ha tillämpats oberoende av sådana åtgärder. Deras bidrag till systemets totala effektiviserande effekt är viktig och de bör således också rapporteras till tillsynsmyndigheten vid den slutliga redovisningen. om att certifieringsintyg skall inges och hur de nämnda rutinerna skall redovisas samt vilka övriga uppgifter som skall lämnas i en slutlig redovisning avses meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. 9.1Undantag från en fastställd redovisning Regeringens förslag: Om det finns synnerliga skäl får tillsyns- myndigheten besluta att en eleffektiviserande åtgärd, som fastställts i en delredovisning, inte behöver genomföras , eller att en rutin för projekteringar, ändringar och renoveringar av företagets anläggningar, eller för inköp av elkrävande utrustning till dessa anläggningar, inte behöver tillämpas i ett enskilt fall. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I departementspromemorian finns inget förslag om att ett beslut om undantag även kan omfatta rutiner för projekteringar, ändringar eller renoveringar av företagets anläggningar eller för inköp av elkrävande utrustning till sådana anläggningar. Remissinstanserna: Statskontoret anser det angeläget att de krav som ställs på företagen är tydliga och balanserade i förhållande till den fördel som de får genom deltagandet i programmet. Skälen för regeringens förslag: Det föreslagna systemet får inte tillämpas stelt och låsa in företagen i långsiktiga planer, som senare kan visa sig vara omöjliga att genomföra eller mindre lämpliga i ett företags- ekonomiskt eller tekniskt perspektiv. En flexibilitet måste därför åter- speglas i de bestämmelser som skall vara styrande för systemet. De eleffektiviserande åtgärder som företagen redovisat och som blivit fastställda av tillsynsmyndigheten kan under vissa förhållanden, i praktiken, visa sig vara ogenomförbara eller helt onödiga. Det kan vara fråga om sådana tillkommande omständigheter, som företaget inte haft anledning att förutse när det redovisade åtgärderna för tillsyns- myndigheten och fick dem fastställda och som innebär att en åtgärd visar sig vara omöjlig att genomföra eller helt onödig. Det kan exempelvis vara fallet när sådana nya omständigheter innebär att åtgärden blivit tekniskt omöjlig att genomföra, eller oväntade omläggningar av produk- tionen eller förändringar i anläggningen såsom brand, maskinhaverier eller andra extraordinära händelser, gjort åtgärden onödig. Systemet medger inte en möjlighet att byta ut en redan fastställd åtgärd mot en annan, eftersom en sådan möjlighet skulle ha en förhållandevis liten praktisk betydelse. De åtgärder som företagen bestämt skall genomföras har redan övervägts vara lämpliga och det kan i ett sent skede visa sig Prop. 2003/04:170 vara omöjligt att finna en ersättningsåtgärd. Situationer kan också uppkomma då ett företag, som fått rutiner rörande projekteringar, ändringar eller renoveringar av företagets anläggningar eller inköp av elkrävande utrustning till dessa anläggningar fastställda, men finner att tillämpningen av rutinen i det enskilda fallet inte är lämplig, för att den skulle ge en försämrad produktkvalitet eller försämrad teknisk tillförlitlighet eller att förändringar i produktionen eller företagets anläggningar medför att tillämpningen av rutinen skulle bli onödig. Det bör därför, i de beskrivna situationerna, finnas en möjlighet för företagen att ansöka om att tillsynsmyndigheten i ett enskilt fall förklarar att åtgärden eller rutinen inte skall omfattas av det tidigare meddelade fastställelsebeslutet. De föreslagna bestämmelserna bör tillämpas med stor restriktivitet, eftersom en mer liberal tillämpning kan medföra att det föreslagna programmet förlorar i trovärdighet och legitimitet, vilket kan innebära att det bedöms som mindre verkningsfullt och inte får sin avsedda effekt som ett styrmedel i stället för skatten på elektrisk kraft. 10Deltagande i ett nytt program för energi- effektivisering Regeringens förslag: Om ett företag vill delta i ett nytt program för energieffektivisering i anslutning till det tidigare, kan företaget ansöka om det. Om en sådan ansökan görs innan den tidigare program- perioden är slut skall ett beslut om godkännande för ett nytt program gälla från den tidpunkt när den tidigare programperioden löpte ut. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört frågan. Skälen för regeringens förslag: De företag som vill delta i ett nytt program för energieffektivisering i anslutning till det pågående programmet måste på något sätt tillkännage detta för tillsyns- myndigheten. En praktisk lösning hade varit att detta kunde göras i sam- band med den slutliga redovisningen, vilket föreslogs i departements- promemorian. En sådan lösning medför dock problem med att det ofrånkomligen uppkommer ett glapp mellan den tidigare perioden och den följande, då någon grund för skattebefrielse inte skulle finnas och skatt tas ut på företagens elförbrukning. Det är därför nödvändigt att skapa en möjlighet för företagen att redan innan den första programperioden löpt ut kunna ansöka om att få delta i ett nytt program och att tillsynsmyndighetens beslut kan ges en retroaktiv verkan, så att den nya programperioden börjar i direkt anslutning till den tidigare. För att godkännas på nytt skall samma prövning äga rum som vid det ursprungliga godkännandet. Företaget skall således fortfarande vara energieffektivt och använda den elektriska kraften i sin industriella tillverkningsprocess och förväntas kunna fullgöra de åtaganden som Prop. 2003/04:170 följer av programmet. De företag som ansöker på nytt är kända av myndigheten och den särskilda administration som detta medför torde vara begränsad. Eftersom de företag som deltar i ett nytt program redan tillämpar ett energiledningssystem, finns det skäl som talar för att den nya programperioden bör vara kortare än . kommer de särskilda kartläggningarna och analyserna, som går utöver energiledningssystemets krav, att ställa större krav på företagen och bli mer omfattande, eftersom de mer uppenbara eleffektiviserande åtgärderna redan torde vara identifierade och genomförda. Att laborera med en kortare programperiod innebär dessutom att systematiken i systemet går förlorad.