prop · GR03156 · 2004-06-09 00:00:00 — Sådana åtgärder skall säkerställa att kundens identitet fastställs, t.ex. genom krav på ytterligare skriftliga bevis, genom att yt- terligare åtgärder vidtas för att kontrollera eller bestyrka de handlingar tillhandahållits, genom krav på ett bekräftande intyg från ett institut som omfattas av direktivet eller krav på att den första betalningen i transak- tionen skall utföras via ett konto som har öppnats i kundens namn hos ett kreditinstitut som omfattas av direktivet. I penningtvättslagen finns inte någon bestämmelse som tar sikte särskilt på identitetskontroll vid distanstransaktioner. Det är därför nöd- vändigt att komplettera lagen för att uppfylla det krav som ställs i direk- tivets artikel 3.11. I penningtvättslagen bör det således införas en be- stämmelse som på en mer generell nivå anger att det krävs särskilda åt- gärder för att kontrollera en persons identitet vid inledande av affärsför- bindelser eller när en transaktion sker på distans med denne. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör inom ramen för det mer generella bemyndigande att meddela föreskrifter om identitetskon- troll som föreslås i det följande (se nedan) kunna föreskriva också vad sådana särskilda åtgärder skall bestå i. I det sammanhanget kan viktig ledning hämtas i de exempel på åtgärder som tas upp i direktivet. , , Svenska Revisorsam- fundet SRS och efterlyser i sina remissvar be- sked om hur penningtvättslagens bestämmelser om identitetskontroll skall tillämpas inom deras respektive verksamhetsområde och ifrågasät- ter bl.a. om det skall krävas att identitetskontroll utförs utanför ramen för ett uppdragsförhållande. Det är självfallet inte möjligt, och inte heller önskvärt, att i lag reglera hur de fysiska och juridiska personer som skall omfattas av penning- tvättslagens krav på identifiering av kunder och andra har att agera i varje given situation. I stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges möjlighet att, i enlighet med vad Finansin- spektionen föreslagit, meddela närmare föreskrifter om identitetskon- trollen. Vi föreslår därför att ett bemyndigande av den innebörden förs in i penningtvättslagen. Utgångspunkten är att identitetskontrollen i första hand skall inriktas mot den fysiska eller juridiska personens kunder. Detta framgår redan av att det i lagen anges att dess bestämmelser gäller endast mot kunder in- riktad verksamhet. Med detta avses kärnverksamhet som är inriktad mot företagets kunder (se prop. 1992/93:207 s. 12). I vissa fall föreligger det emellertid skyldighet att kontrollera identiteten även hos andra personer än kunder. Detta gäller vid transaktioner på eller mer eller då det kan antas att en transaktion utgör penningtvätt. Således är t.ex. en fastighetsmäklare som förmedlar fastigheter eller ett fondbolag som mottar penningmedel från någon annan än en kund skyldig att utföra identitetskontroll även utanför affärsförhållandet då transaktionen i fråga uppgår till minst nämnda belopp eller då det kan antas att transaktionen utgör penningtvätt. efterlyser besked om hur identitetskontroll skall utföras när transaktioner sker via andra fysiska och juridiska perso- ner. Den frågeställningen behandlades i samband med att penning- tvättslagen infördes (se prop. 1992/93:207 s. 16 och 17). Sammanfatt- ningsvis kan sägas att regeringen då framhöll att en identitetskontroll i sådant fall borde kunna ske genom att den gransknings- och rapporte- ringsskyldige uppdrar åt annan att utföra identitetskontrollen och lämnar instruktioner till denne om hur identitetskontrollen skall utföras. har i sitt remissyttrande framfört att myndigheten avser att göra en översyn av sina föreskrifter och allmänna råd om åtgär- der mot penningtvätt (FFFS 1999:8). Översynen vidtas mot bakgrund av den utveckling som skett sedan föreskrifterna och de allmänna råden fastställdes, i synnerhet vad gäller distanstjänster och utförande av iden- titetskontroll. De remissynpunkter som framförts om svårigheter för vissa finansiella företag att i vissa situationer utföra identitetskontroll och de förslag på åtgärder för att komma till rätta med problemen som remissin- stanserna framfört, bl.a. användandet av vissa tekniska hjälpmedel såsom s.k. intelligenta detekteringssystem, bör lämpligen kunna beaktas i sam- band med den översyn av föreskrifter och allmänna råd om åtgärder mot penningtvätt som aviserat. anser vidare att det finns skäl att överväga om det nuvarande undantaget från identifieringskravet för de fall då transaktio- nen görs till ett konto som tillhör någon vars identitet redan kontrollerats bör inskränkas. Inspektionen anser att bestämmelsen är för generös. anser att det berörda undantaget bör slopas. Bankföre- ningen har framhållit att förekomsten av undantaget kan medföra att bankanställda utsätts för hot i de fall då de oavsett undantaget ändå kon- trollerar identiteten hos den som gör transaktionen. Konsekvensen av de förslag som och Bankföre- ningen lämnat skulle vara att de fysiska och juridiska personer som om- fattas av penningtvättslagen åläggs en vidare identifieringsskyldighet än vad penningtvättsdirektivet kräver. Det får antas att anledningen till att en identifieringskontroll inte bedömts som nödvändig när transaktionen görs till ett konto som tillhör någon som redan identifierats är att risken för penningtvätt i sådana fall typiskt sett är låg. Mot denna bakgrund och då det dessutom saknas tillräckligt beredningsunderlag att nu ta ställning till remissinstansernas förslag behandlas inte frågan vidare i detta lag- stiftningsärende. Huvudregeln enligt penningtvättsdirektivet är att det krävs identifika- tion av personer med vilka de som omfattas av direktivets skyldigheter gör transaktioner som uppgår till belopp motsvarande eller mer. För kasinon finns dock särskilda regler i de nya artiklarna 3.5 och 3.6 i penningtvättsdirektivet. Identiteten skall enligt artikel 3.5 fastställas för samtliga kunder hos ett kasino som köper eller säljer spelmarker för ett värde av eller mer. För kasinon som är underkastade statlig tillsyn och som registrerar och identifierar sina kunder redan då dessa kommer in i lokalen skall emellertid, enligt artikel 3.6, kravet på identifi- kation anses vara uppfyllt oavsett antalet spelmarker som köps. Av 5 och 6 §§ kasinolagen framgår att kasinon skall registrera uppgif- ter om samtliga besökares namn, personnummer eller annat identifie- ringsnummer och postadress. Registret skall också innehålla ett fotografi av besökaren samt uppgift om tidpunkt för besöket. Det krav på registre- ring av besökare som gäller enligt kasinolagen uppfyller därmed det krav på identifikation som godtas enligt artikel 3.6 i penningtvättsdirektivet. Kasinolagens bestämmelser om krav på registrering av samtliga besökare är strängare än de krav på identitetskontroll som ställs upp i penning- tvättslagen. Eftersom det inte finns anledning att ändra på den ordning för registrering av besökare hos kasinon som gäller enligt kasinolagen bör bestämmelserna i den lagen även fortsättningsvis gälla för kasinon i stället för penningtvättslagens bestämmelser om identitetskontroll. Av kasinolagen följer en skyldighet att gallra hand- lingar avseende identitetsuppgifter senast efter det att uppgiften eller fotografiet registrerades. Enligt penningtvättslagen gäller emellertid en oinskränkt skyldighet att bevara handlingar eller uppgifter från det att affärsförbindelsen upphörde. Denna skyldighet har sin grund i det likaledes oinskränkta krav på bevarande av bevismaterial för eventuella undersökningar om penningtvätt som finns i artikel 4 i penningtvättsdirektivet. Av motiven till kasinolagen framgår det inte varför en gallringsfrist valts. Det är emellertid rimligt att anta att integritetsskäl legat till grund för den valda gallringstiden. Av hänsyn till den personliga integriteten skulle det således kunna ifrågasättas om det är godtagbart att kasinon blir skyldiga att bevara upp- gifter om samtliga besökares identitet som , oav- sett om besökaren utnyttjar spelmöjligheterna eller spelar för förhållan- devis små belopp. Som nämnts skall enligt huvudregeln i penningtvättsdirektivet identi- tetskontroll alltid utföras då kasinokund köper eller säljer spelmarker till ett värde av eller mer. Det får antas att denna skyldighet in- förts på grund av att det i sådana fall typiskt sett föreligger en betydande risk för att kasinot utnyttjas i penningtvättssyfte. Enligt förslaget i promemorian skulle denna gräns och skyldigheten att rapportera misstänkta transaktioner kunna tjäna som vägledning för när registrerade uppgifter om en kasinokund borde bevaras enligt de strängare bestämmelser om bevarandeskyldighet som gäller enligt penningtvättslagen. Övriga insamlade uppgifter skulle då bevaras enligt gällande regler i kasinolagen. Samtliga remissinstanser som yttrat sig i den delen har emellertid av- styrkt förslaget, eftersom det skulle medföra betydande praktiska pro- blem för såväl kasinona som besökarna att ha två olika ordningar för be- varande av handlingar eller uppgifter. Lotteriinspektionen och AB har i stället förordat att samtliga uppgifter i besöksregistret bevaras . Det ingrepp i den personliga integriteten en förlängning av fristen för bevarande av de aktuella handlingarna skulle innebära måste givetvis beaktas. När den aspekten emellertid vägs mot intresset av att kunna be- driva en verkningsfull utredning av misstänkt penningtvätt anser vi att bestämmelsen i 8 § kasinolagen om gallring av uppgifter och fotografier i registret över besökare bör ändras så att den i stället anger att uppgifter och fotografier skall bevaras . Därvid har också tagits hän- syn till vad som är möjligt för kasinona att praktiskt hantera i fråga om registrering och bevarande av information om besökare. Tiden bör i enlighet med vad som gäller räknas från det att uppgiften eller fotografiet registrerats. bör upp- gifterna och fotografierna genast gallras. Enligt 8 § penningtvättslagen skall skyldigheten att bevara handlingar eller uppgifter räknas från det att affärsförbindelsen upphörde. I pen- ningtvättslagen finns emellertid situationer då identitetskontroll skall ske även vid vissa transaktioner utan att en affärsförbindelse ingåtts (4 § andra stycket och 7 §). I dessa fall saknas en uttrycklig tidpunkt från vilken skyldigheten att bevara handlingar eller uppgifter skall räk- nas. För att även i sådana fall ha en tidpunkt att utgå ifrån bör en bestäm- melse införas om att skyldigheten att bevara uppgifter eller handlingar alternativt skall räknas från det att identitetskontroll utfördes. I de fall då en affärsförbindelse inleds bör dock skyldigheten att bevara handlingar eller uppgifter alltid räknas från den tidpunkt då affärsförhållandet upp- hörde, eftersom en sådan tidpunkt regelmässigt inträder än då identitetskontroll utförts. anser att lagringstiden när det gäller uppgifter som re- gistrerats enligt lagen (1999:163) om penningtvättsregister bör förlängas till och att förbudet mot samkörning i 7 § samma lag bör avskaffas eller kraftigt modifieras. Frågor med anknytning till lagen om penningtvättsregister har be- handlats ingående i tidigare lagstiftningsärende (prop. 1998/99:19 s. 54 ff). I det sammanhanget betonades att integritetsfrågor måste ställas i förgrunden vid bedömningen av huruvida personuppgifter skall få hanteras med hjälp av automatiserad databehandling. Regeringen ansåg då att en gallringstid var rimlig och ansåg vidare att ett uttryck- ligt förbud mot samkörning av uppgifter skulle införas i lagen med hän- syn till skyddet för den personliga integriteten. Liknande överväganden har senare gjorts även i samband med att finansiella företag gavs motsva- rande möjlighet att föra register över uppgifter som lämnas till Rikspolis- styrelsen eller den polismyndighet regeringen bestämmer enligt lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. (prop. 2001/02:149 s. 5254). Tillräckliga skäl att nu frångå denna bedömning föreligger inte. Undantag från rapporteringsskyldigheten för obero- ende jurister, revisorer och skatterådgivare Regeringens förslag: Advokater, biträdande jurister på advokatbyrå och andra oberoende jurister, godkända och auktoriserade revisorer samt skatterådgivare skall undantas från rapporteringsskyldigheten när de uppträder som ombud, biträde eller försvarare i ett rättsligt förfa- Undantaget skall även gälla sådana uppgifter som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande. För advokater och biträdande jurister på advokatbyrå skall även undantag från rapporteringsskyldigheten gälla för information som erhållits när de bedömer en klients rättsliga Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ställer sig positiva till Ett antal remissinstanser, , och , anser att de föreslagna undantagen är för långt- gående och att de bör begränsas. avstyrker förslaget om att revisorer skall omfattas av undantaget från rapporteringsskyldighet. och anser att möjligheten att göra undantag för rådgivning i samband med ett rättsligt förfarande bör utvidgas till att även omfatta revisorer. anser att även fastighetsmäk- lare bör omfattas av de föreslagna undantagen. och anser att skyldigheten att rapportera misstänkt penningtvätt bör avgränsas till vad revisorn har att iaktta enligt god revi- Revisorsamfundet och FAR föreslår att rapporteringsskyldighet endast skall gälla vid en högre grad av misstanke än vad som följer av rekvisitet skäligen kan antas. Revisorsamfundet anser vidare att det bör klargöras att anställda i en organisation eller ett företag inte skall omfat- tas av penningtvättslagen när de bidrar med råd om skattefrågor inom organisationen eller företaget. Skälen för regeringens förslag Till skillnad från många andra länder finns i inte något advokat- Rådgivning i rättsliga frågor får således tillhandahållas av vem Inte heller ställs i detta avseende några särskilda, formella krav på den som skall uppträda som ombud, biträde eller försvarare i Det finns emellertid ett reglerat advokatväsende i . 1 § framgår att det för riket skall finnas ett allmänt ad- vokatsamfund och att advokat är den som är ledamot av samfundet. Stadgarna för fastställs av regeringen. 8 kap. 10 § straffbart att utan behörighet till det an- vända titeln advokat. innehåller grundläggande bestämmelser om vad som krävs för att bli ledamot av samfundet (8 kap. 2 § första stycket rätte- gångsbalken). Vissa kompletterande bestämmelser finns i samfundets stadgar. Enligt huvudreglerna får till ledamot av en- dast den antas som har hemvist i eller i en annan stat inom EES, har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domar- ämbete, har genomgått för advokatverksamhet erforderlig praktisk och teoretisk utbildning, har gjort sig känd för redbarhet och även i övrigt bedöms lämplig att utöva advokatverksamhet. Vad som avses med erfor- derlig praktisk och teoretisk utbildning definieras i stadgarna till att ha utövat praktisk juridisk verksamhet , varvid sökanden under skall ha ägnat sig åt att yrkesmässigt tillhandagå all- mänheten i rättsliga angelägenheter. Han eller hon måste också ha ge- nomgått av samfundet anordnade kurser i advokatyrkets etik och teknik. Fråga om inträde i samfundet prövas av dess styrelse. Ett beslut om avslag får överklagas till . och disciplinnämnd utövar tillsyn över advokatväsendet. En advokat är skyldig att lämna samfundet de uppgifter som behövs för tillsynen. Vidare får Justitiekanslern begära åtgärd hos advokat som åsidosätter sin plikt (8 kap. 6 § ). En advokat som i sin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller som an- nars förfar oredligt skall enligt 8 kap. 7 § uteslutas ur samfundet. Är omständigheterna mildrande får i stället varning tilldelas honom. Vid andra åsidosättande av plikter som advokat får varning eller erinran meddelas. Nämnden kan också avsluta ett ärende med att göra ett uttalande, utan att tilldela advokaten en disciplinär påföljd. Tillsynen över advokater har varit föremål för utredning, se slutbetänkande Tillsyn över advokater m.m. (SOU 1999:31). Kommitténs slutsats var att inga anmärkningar kan riktas mot hur tillsynen utövas och hur den disciplinära verksamheten bedrivs. Advokattiteln medför att vissa särskilda bestämmelser skall tillämpas, i första hand med avseende på det förtroendefulla förhållandet mellan ad- vokaten och dennes klient. Att kunna vända sig till en advokat för att få juridisk rådgivning i förlitan på att tystnadsplikt iakttas är en rättighet som skyddas i de flesta rättsstater. En svensk advokat eller en advokat auktoriserad inom EES som verkar i är skyldig att i sin verk- samhet redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts honom och iaktta god advokatsed. Vidare föreskrivs i 8 kap. 4 § första stycket rätte- gångsbalken att en advokat är skyldig att när god advokatsed så kräver förtiga vad han får kännedom om i sin yrkesutövning. Vad god advokat- sed är har inte närmare preciserats vare sig i eller i sam- fundets stadgar. Inom advokatkåren har det emellertid genom årens lopp utbildats vissa yrkesetiska principer. Prövningen av vad som är förenligt med god advokatsed sker genom den disciplinära verksamheten inom samfundet samt genom vägledande uttalanden av styrelsen. utfärdades av vägledande regler om god advokatsed. Dessa har omarbetats och kompletterats i olika avseenden och de nuvarande vägledande reg- lerna utfärdades av . 2003/04:156 Vid reglernas tillkomst framhöll styrelsen att reglerna, som har till syfte att vara vägledande för samfundets ledamöter, i allt väsentligt endast ut- gjorde en kodifiering av de normer som dittills tillämpats och upprätthål- lits i samfundets disciplinära verksamhet. I fråga om tystnadsplikt före- skrivs att en advokat skall iaktta diskretion om sina klienters angelägen- heter och att han inte utan att laglig skyldighet föreligger eller veder- börligt samtycke inhämtats får yppa något som anförtrotts honom i hans verksamhet eller som han i samband med sådant förtroende erfarit (se 19 § i de vägledande reglerna). Överträdelse av skyldigheten enligt 8 kap. 4 § att iaktta tystnadsplikten är inte bara ett brott mot god advokatsed utan är också straffbelagt som brott mot tystnadsplikten, se 20 kap. 3 § brotts- Åtal för sådan överträdelse får enligt 8 kap. 7 § sista stycket rät- tegångsbalken inte väckas av annan än Justitiekanslern och endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Av förarbetsuttalanden framgår (se 1979/80 s. 396) att avsikten med regleringen är att ett beivrande i disciplinär ordning är avsett att vara huvudregeln och att JK skall väcka åtal i princip endast när en advokat har brutit mot sin tystnadsplikt ge- nom att meddela uppgifter för publicering eller genom att offentliggöra uppgifter i något massmedium och lagföringen måste ske i form i tryck- Ett exempel på bestämmelser som innebär en laglig skyldighet för en advokat att i vissa fall bryta sin tystnadsplikt finns i 36 kap. 5 § rätte- I paragrafen regleras frågan om undantag från vittnesplik- ten, det s.k. frågeförbudet, vilket i fråga om advokater innebär att en ad- vokat inte får höras som vittne om något som anförtrotts honom eller henne i samband med yrkesutövningen eller som vederbörande annars erfarit i samband med denna. Undantag gäller i princip endast vid med- givande från den som tystnadsplikten gäller till förmån för samt för andra än försvarare vid utredning av brott för vilka straffminimum är Regleringen är i princip också densamma i fråga om skydd mot beslag Som framgått av det föregående omgärdas det förtroendefulla förhål- landet mellan en advokat och dennes klient av starka skyddsregler. Bakom regleringen med tystnadsplikt för advokater ligger en önskan att den som söker juridisk vägledning skall kunna kommunicera fritt med En klient vars rättsliga förhållanden skyddas på detta sätt kan öppet avslöja sådant som är oförmånligt om honom eller henne. vokaten kan därmed få ett så fullständigt och korrekt underlag som möj- ligt för sin rådgivning. I många fall kan ett råd till en klient bestå i ett avrådande från olämpligt handlande, vilket allmänt sett ligger i rättsvä- Här nämnda aspekter talar för att ett undantag bör göras för advokater från skyldigheten att rapportera misstänkt penningtvätt. Bör advokater och biträdande jurister på advokatbyråer behandlas lika? Förutom advokater arbetar också biträdande jurister på advokatbyråer Dessa arbetar under tillsyn av advokat och dennes disci- plinära ansvar omfattar också en biträdande jurists åtgärder. Vidare om- Prop. 2003/04:156 fattar undantagen från vittnesplikten enligt 36 kap. 5 § också en advokats biträden. Arbetsfördelningen vid advokatbyråer är sådan att det inte skulle fungera att ha olika regelverk beträffande t.ex. rapporteringsskyldighet för de grupper av jurister som arbetar där. Direktivet bör mot denna bakgrund genomföras på så sätt att det inte har någon självständig betydelse om den verksamhet som utförs vid en advokatbyrå, t.ex. juridisk rådgivning, rent faktiskt utförts av en advokat eller en biträdande jurist. Direktivet tillåter undantag från rapporteringsskyldigheten för alla obero- ende jurister och således inte bara för advokater och deras biträden. Det finns emellertid skäl som talar för att låta ett undantag omfatta bara ad- vokater och biträdande jurister på advokatbyråer. Reglerna om disciplin- ansvar och tillsyn av samfundet gäller bara advokater och deras biträde. Oberoende jurister som inte är advokater eller biträdande jurister på ad- vokatbyråer omfattas således inte av tillsynsverk- samhet. För juridiska byråer finns intresseorganisationen ningen för Juridiska Byråer (SJB) som bl.a. utövar kontroll och tillsyn över medlemmarnas verksamhet. SJB kan vidta disciplinåtgärder vid brott mot dess etiska regler. Formellt lyder SJB under för- bundsstyrelse men sammanslutningen har egna stadgar. SJB har knappt 100 medlemmar, vilket skall jämföras med drygt 3 500 advokater. Den tillsyn och disciplinverksamhet som SJB utövar kan inte jämställas med samfundets på ett sådant sätt att det kan utgöra skäl för att undanta dess medlemmar från rapporteringsskyldighet. Enligt undantaget från vittnesplikten i 36 kap. 5 § andra stycket rätte- gångsbalken gäller frågeförbud om vad en advokat eller dennes biträde erfarit i sin yrkesutövning. Undantag görs bara om det är medgivet i lag att de hörs som vittnen eller om klienten samtycker till att de hörs. Ad- vokater och deras biträden har således en särställning i fråga om det sär- skilda förtroendet mellan klienter och rättsliga rådgivare. Detta förhål- lande talar ytterligare för att låta ett undantag från rapporteringsskyldig- heten omfatta bara advokater och biträdande jurister på advokatbyråer. För en oberoende jurist är dessutom medlemskap i frivilligt, medan advokattiteln förutsätter medlemskap i . Rättegångsombud, biträden och försvarare Regleringen i 36 kap. 5 § tredje stycket innehåller yt- terligare ett viktigt undantag från vittnesplikten förutom det som avser advokater och deras biträden. Rättegångsombud, biträde eller försvarare får inte höras som vittnen om vad som anförtrotts dem om inte parten medger det. I detta fall saknar det betydelse om vederbörande är advokat eller inte. Eftersom det inte råder advokattvång eller advokatmonopol i är det inte bara advokater som uppträder i domstol. Vanligast fö- rekommande är att den som anlitas är en oberoende jurist i den mening som avses i direktivet. Det kan också förekomma att en anställd bolags- jurist eller någon annan som man rent allmänt känner stort förtroende för anlitas som ombud, biträde eller försvarare. Frågeförbudet i förhållande till den som företräder eller biträder i domstol är således inte begränsat till en viss yrkeskategori.