prop · GR03106 · 2004-04-13 00:00:00 — har tillstyrkt förslaget och påpekat att även gods, bagage och proviant måste kunna undersökas. Riksåklagaren ifrågasätter inte behovet av sådana undersökningar, men anser att förutsättningarna för dem måste regleras ytterligare och mer strikt. Kammarrätten i , Länsrätten i , vid , , samt anser att förslaget är alltför långtgående och påtalar vikten av avvägningen mellan kontrollbehovet och integritetsintresset. Kammarrätten i , och anser dessutom att jämförelsen med motsvarande reglering inom luftfarten inte är helt relevant. anser att det inte finns några skäl som gör det nödvändigt att begränsa sjömännens grundlagsstadgade skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp utan att det föreligger misstanke om brott. Inom sjöfarten har det inte förekommit någon terrorism till skillnad från inom flyget. Förbundet anser vidare att det är olyckligt att rederiet och hamnanläggningen ges rätt att välja vem som skall anlitas för att utföra kroppsvisitation och undersökning av egendom. Även samt påtalar vikten av att kroppsvisitationer och visitationer av hytt och dylikt endast får utföras under ledning av personal tränad för sådana uppdrag. anser det vara rimligt att förebyggande åtgärder vidtas men påminner om vikten av att de personer som anförtros tvångsmedelsanvändningen har nödvändig kompetens och insikt om grundläggande rättssäkerhetsprinciper. Ett annat tillägg bör göras till bestämmelsen om att undersökning skall ske under polismans ledning på så sätt att arbetet kan ske även under en kustbevakningstjänstemans ledning. anser vidare att för att hytter och rum på fartyg ska kunna innefattas i undersökningsmöjligheten bör detta framgå av lagtexten. Vidare bör inte bara den som vägrar undersöka sig själv utan också sin väska m.m., avvisas. framför att frågan om kontroll av gods vid import och export inte belysts så som skulle varit önskvärt. Sjöfolk anser att förslaget är alldeles för långtgående och visar ytterst lite respekt för mänskliga rättigheter. Sjömännens hem ombord bör betraktas med respekt. På skyddsnivå 1 bör inte någon möjlighet till stickprovskontroller finnas utan misstanke om brott. saknar resonemang om hur kontrollen av förarna som utför transportarbete till och från hamnar skall ske. Hamnar framhåller att polisen eller annan myndighet skall ha ansvaret för undersökningsverksamheten inklusive finansieringen av denna. Föreningen anför att vid skyddsnivå 1 bör kroppsvisitation endast komma i fråga vid misstanke om brott och då utföras av tillkallad polis eller . Skälen för regeringens förslag: Såsom tidigare anförts (se bl.a. avsnitt 4.1) är avsikten med regelverket att skydda världshandeln mot grova brott. De brott som åsyftas är framför allt olika typer av grövre brott såsom mord, allmänfarlig ödeläggelse och kapning. Enligt punkt 9.4.1 i bilaga 2 till EG-förordningen skall en skyddsplan innehålla föreskrifter om vilka åtgärder som skall vidtas för att förhindra att vapen eller andra farliga ämnen och anordningar avsedda att användas mot människor, fartyg eller hamnar olovligen tas ombord på fartyg. I punkt 16.3.1 finns ytterligare bestämmelser avseende sådana kontrollåtgärder för att hindra obehörig införsel i hamnanläggningar eller ombord på fartyg. Åtgärderna avser samtliga skyddsnivåer. I bilaga 3 till EG-förordningen finns ytterligare bestämmelser om vad en skyddsplan skall innehålla, (punkt 9.2, 9.7 ff, 16.3 och 16.8 ff), däribland uppgifter om driftsmässiga och fysiska åtgärder som skall tillämpas på skyddsnivå 1. Vissa av bestämmelserna i bilaga 3 till EG-förordningen har, genom förordningen, gjorts bindande. Bland de bestämmelser i bilaga 3 till EG-förordningen som inte gjorts bindande, (punkt 9.15 respektive 16.18), anges det att på skyddsnivå 1 skall alla som vill gå ombord på ett fartyg eller få tillträde till en hamnanläggning vara skyldiga att underkasta sig kroppsvisitation. Frekvensen av sådan visitation, som bör ske genom stickprovskontroller, skall anges i skyddsplanen. Vid högre skyddsnivåer skall frekvensen av sådana kontroller ökas. För en närmare beskrivning av åtgärderna vid de olika skyddsnivåerna, se även nedan avsnitt 5.3. Motsvarande krav på undersökning gäller för bagage, gods och proviant. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, bl.a. mot kroppsvisitation. Begränsningar i detta avseende får, enligt 12 § samma kapitel, göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen av friheten får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen. En möjlighet att kroppsvisitera har funnits inom luftfarten genom lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats. Lagen var visserligen ursprungligen tänkt att gälla under begränsade tidsperioder, men har i praktiken kommit att tillämpas generellt och utan tidsmässigt avbrott. Det har således ansetts föreligga ett behov av oavbruten sådan kontroll inom luftfarten sedan lagens tillkomst och det har inte satts i fråga att fortsätta med kontroller av flygpassagerare och deras bagage. Förslaget avseende kroppsvisitation har av flertalet remissinstanser ansetts som alltför långtgående med risk för kränkning av den personliga integriteten. Regeringen är medveten om de gränsdragningsproblem som förslaget kan resa, men anser att det är synnerligen viktigt att det finns en möjlighet att utföra de föreslagna kontrollerna. Som redan nämnts har de internationella reglerna om sjöfartsskydd arbetats fram till följd av terroristattackerna i . Behovet av verkningsfulla skyddsåtgärder mot brott som utgör en fara för säkerheten gör sig, enligt regeringen, gällande med samma styrka när det gäller fartyg och hamnanläggningar som inom luftfarten, varför det inte finns anledning att inte ha jämförbara regelverk. Ett fartyg skulle i terroristsammanhang kunna användas på ett mer anonymt sätt än ett luftfartyg. Antalet människor ombord på större last- och passagerarfartyg är inte oansenligt. Vidare torde det vara ganska enkelt att gå ombord på ett fartyg i hamn, lämna en bomb e.dyl. och sedan obemärkt försvinna i land. Den skada en sådan handling kan resultera i kan få mycket förödande konsekvenser. Bristen på relevanta bestämmelser skapar vidare en otrygghet för såväl resenärer som anställda ombord och i land. Det är således viktigt att söka förebygga risken för att sådana händelser inträffar, innan sjöfarten är lika utsatt som luftfarten varit. Kontroller kan bara göras av polisman och endast om misstanke om brott föreligger. Det måste därför skapas en möjlighet att på fartyg och i hamnanläggningar kroppsvisitera människor och undersöka bagage, fordon, gods, rum och andra slutna förvaringsställen utan att misstanke om brott föreligger. Regeringen anser att det i detta perspektiv inte kan underlåtas att i lagen om sjöfartsskydd ta in bestämmelser som möjliggör kroppsvisitation och undersökning av egendom. De kontrollåtgärder som avses i ovannämnda bestämmelser i bilaga 2 till EG-förordningen kan inte utföras effektivt, eller kanske över huvudtaget, om inte bl.a. kroppsvisitation i vissa fall kan genomföras. Kontrollmöjligheterna ligger i de berördas, däribland de anställdas, eget intresse och måste ses i ljuset av det nu sagda. Såsom Lagrådet påpekat innebär den föreslagna lydelsen i 13 § ett lägre krav för att kunna genomföra kroppsvisitation och annan undersökning än som föreskrivs i lagen om särskild kontroll på flygplats, på så sätt att den lagen tar sikte på att förebygga brott som utgör allvarlig fara för säkerheten. Lagrådet anser det påkallat att motiven för den föreslagna skärpningen utvecklas. I förarbetena till lagen om särskild kontroll på flygplatser uttalas bl.a. följande (prop. 1970:204, s. 13). Avsikten är att den särskilda kontrollen skall tillämpas restriktivt. Att generellt ange när kontroll är nödvändig låter sig givetvis inte göra. Avvägningen får i varje särskilt fall göras mot bakgrund av en bedömning av de aktuella trafiksäkerhetsriskerna i förhållande till de olägenheter som kontrollen innebär för flygpassagerare och andra. Regeringen anser att det kan ifrågasättas om det i dagens läge är relevant att behålla distinktionen allvarlig fara. Lagen om särskild kontroll vid flygplats var vid sin tillkomst en undantagslagstiftning, men har med tiden blivit en lag av mera generellt slag. Kroppsvisitation och annan undersökning är regel i samband med ombordgåendet på luftfartyg. Den som ombord på ett luftfartyg t.ex. tar fram en trovärdig kopia av ett vapen kan framkalla reaktioner hos omgivningen som innebär allvarlig fara. Samma gäller exempelvis om en passagerare blir berusad och uppträder störande. Han eller hon kan kräva sådan uppmärksamhet av personalen ombord att den inte kan tas i anspråk för andra säkerhetsrelaterade sysslor, och därigenom åstadkomma en oro som i sin tur kan framkalla en situation som måste betecknas som allvarlig fara. Det torde dessutom vara mycket svårt att göra de avvägningar i varje särskilt fall som det talas om i förarbetena. Mot bakgrund härav överväger regeringen att i en ny lag om luftfartsskydd (se avsnitt 5.1) föreslå att kravet på allvarlig fara i detta sammanhang sänks till endast fara. Vidare föreskriver inte EG-förordningen om sjöfartsskydd med dess bilagor några krav på att kontroll av personer och gods m.m. skall ske endast i vissa allvarliga situationer. I stället föreskrivs det att det i fartygens och hamnanläggningarnas skyddsplaner skall anges vilka åtgärder som skall vidtas för att förhindra att vapen, farliga ämnen och farliga anordningar avsedda att användas mot personer, fartyg eller hamnar tas ombord på fartyg eller i hamnanläggningar. För att få en lagstiftning avseende kroppsvisitation och andra undersökningar som överensstämmer med det syfte som anges i EG-förordningen bör kravet sänkas till att avse förebyggande av brott som utgör fara för säkerheten. Enligt EG-förordningen och dess bilagor 1 och 2 skall alltså fartygens och hamnanläggningarnas skyddsplaner innehålla uppgifter om bl.a. vilka åtgärder som på de olika skyddsnivåerna syftar till att förhindra att vapen, farliga ämnen och farliga anordningar avsedda att användas mot personer, fartyg eller hamnar tas ombord på fartyg eller införs i hamnanläggningen. Skyddsplanerna skall godkännas av behörig myndighet vilken, enligt vad som kommer att föreskrivas i förordningen om sjöfartsskydd, är . Såsom ovan sagts är det åtgärder som vidtas för att förhindra att vapen tas ombord och i hamnanläggningar som skall anges i skyddsplanerna. Huruvida åtgärder i form av just kroppsvisitation och annan undersökning faktiskt kommer att utföras i varje enskilt fall beror således på vad som står i respektive godkänd skyddsplan. Det går inte att bortse från att t.ex. två hamnanläggningar kan ha mycket olika egenskaper avseende antal anlöp , typ av gods m.m., vilket gör att hotbilden i vissa fall måste anses mycket låg. Detta innebär att på samma sätt som bedömningen kommer att vara annorlunda från fartyg till fartyg respektive från hamnanläggning till hamnanläggning vad gäller t.ex. nödvändig skyddsutrustning beroende på fartygets eller hamnanläggnings storlek, funktion etc., kommer bedömningen avseende kontrollåtgärder i form av kroppsvisitation och annan undersökning att kunna variera. EG- förordningens bindande bestämmelser bör således, i vart fall undantagsvis, kunna uppfyllas på annat sätt än genom kroppsvisitation och undersökning av gods m.m. med viss frekvens. Regelverket lämnar alltså öppet för individuella lösningar inom vissa ramar. Genom de föreslagna bestämmelserna ges dock möjlighet att, trots det grundlagsstadgade förbudet, faktiskt föreskriva att sådana åtgärder kan vidtas. Vad gäller kontroll av gods får givetvis föreskrifterna i tullagstiftningen t.ex. beträffande hanteringen av varor som står under tullövervakning inte åsidosättas. Det är värt att understryka att de föreslagna bestämmelserna om bl.a. kontroll av gods självklart inte åsidosätter eller på annat sätt inkräktar på tullagstiftningen eller på de befogenheter som tillkommer och andra berörda myndigheter med stöd av denna. När det i bilaga 2 till EG-förordningen föreskrivs att det i skyddsplanerna skall framgå vilka åtgärder som skall vidtas för att förhindra att vapen etc. otillbörligen tas in i hamnanläggningen eller ombord på fartyget, skall dessa bestämmelser läsas tillsammans med de bestämmelser i bilaga 3 till EG-förordningen som detaljreglerar de förstnämnda bestämmelserna. Således föreskrivs t.ex. i punkt 16.3.3 att skyddsplanen skall i detalj redogöra för de grundläggande åtgärder som skall tillämpas på skyddsnivå 1, både driftsmässiga och fysiska, och i punkt 16.8.9 att skyddsplanen förutom vad som anges i punkt 16.3 skall fastställa vilka förfaranden som krävs rörande lasthantering. I punkt 16.32 som handlar om lasthantering ges exempel på skyddsåtgärder, bl.a. kontroller för att säkerställa att last som förts in i hamnanläggningen överensstämmer med fraktsedlar, och kontroll av förseglingar och andra anordningar. Det sätt på vilket den enskilda hamnanläggningen väljer att uppfylla sin kontrollskyldighet kommer således att variera och bör, i de fall det är aktuellt, ske genom att uppgifter enligt tullagstiftningen tas tillvara. Vad gäller , se även avsnitt 6.1.4. Bestämmelserna om kroppsvisitation och annan undersökning bör enligt regeringens uppfattning ha följande innebörd. Alla som uppehåller sig på ett fartyg eller inom en hamnanläggning skall få kroppsvisiteras. Väska, fordon, gods, rum och annat slutet förvaringsställe på fartyget eller inom hamnanläggningen, skall få undersökas. har ansett det önskvärt att det av lagtexten framgår att även hytter och rum på fartyg åsyftas. Regeringen finner dock inga skäl att föreslå ett sådant förtydligande eftersom begreppet rum innefattar samtliga nämnda utrymmen. Om den som skall bli kroppsvisiterad eller underkastad undersökning av sin egendom vägrar detta, skall han eller hon kunna avvisas eller avlägsnas från fartyget eller hamnanläggningen. Bestämmelserna gäller den som uppehåller sig på ett fartyg eller i en hamnanläggning. Detta innebär att även personal får kroppsvisiteras. I rekommendationerna anges att personal inte skall behöva visitera sina kollegor eller undersöka deras personliga ägodelar såvida det inte finns klara skyddsskäl. Om eller på vilket sätt kroppsvisitation av personal kommer att ske är dock även det något som kommer att framgå av varje enskild skyddsplan. Kroppsvisitation av personal, liksom av alla personer, kan, vilket remissinstanserna anfört, uppfattas som Såsom tidigare anförts ligger det emellertid i samtliga berördas intresse att syftet med bestämmelserna, dvs. att förebygga säkerhetsrisker, upprätthålls. För att respektera den enskilde individens personliga integritet skall kroppsvisitation av mera väsentlig omfattning verkställas i ett avskilt utrymme och, om den undersökte begär det, i vittnes närvaro. Vidare får kroppsvisitation av kvinna verkställas och bevittnas endast av en annan kvinna, om inte metalldetektor eller liknande anordning används. Vad gäller undersökning av gods i form av postbrev eller postpaket medför möjligheten att undersöka sådana givetvis inte någon rätt att ta del av innehållet däri. Bestämmelserna överensstämmer med motsvarande reglering avseende kontrollen på flygplatser. Om föremål som avses i 17 § påträffas hos någon skall denne uppmanas att förvara föremålet på sådant sätt att det inte kan användas för brott. I allmänhet bör vederbörande uppmanas att lämna ifrån sig föremålet till personalen som förvarar det på lämpligt sätt så länge innehavaren befinner sig på fartyget eller i hamnanläggningen. Om vederbörande vägrar att följa en uppmaning om förvaring kan det förstås ge anledning till misstanke om brott och därmed ingripande enligt . Rederiet respektive hamnanläggningsinnehavaren ansvarar för såväl att själva undersökningarna äger rum som finansieringen av dem i den utsträckning och på det sätt de anges i skyddsplanen, se vidare avsnitt 5.1.9, 6.3.3 och 6.3.4 där även bl.a. de av remissinstansernas yttranden ovan, som ännu inte bemötts, tas upp. Regeringen föreslår att bestämmelserna om undersökning av personer och egendom m.m. tas in i 1319 §§. Regeringens förslag: Utan tillstånd skall inte någon få beträda en del av ett fartyg eller en hamnanläggning om det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde. Den som får utföra kroppsvisitation och andra undersökningar skall också få avvisa eller avlägsna den som obehörigen uppehåller sig inom ett sådant område, som stör ordningen där eller som äventyrar skyddet av fartyget eller hamnanläggningen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: påpekar att tillämpningspro- blem kan uppstå när det gäller att avvisa någon från en ankarplats eftersom det förbjudna området där inte är så lätt att avgränsa. anför att det faktum att hamnanläggningar kommer att stängslas in kommer att väcka motstånd. Skälen för regeringens förslag: Enligt det internationella regelverket skall det i skyddsplanerna föreskrivas skyddsåtgärder för att kontrollera tillträdet till fartygen respektive hamnanläggningarna vilket kan innebära bl.a. identifiering av tillträdespunkter som skall säkras eller bemannas i syfte att förhindra otillåtet tillträde (punkt 9.14 och 16.17 i bilaga 3 till I skyddsplanerna skall således föreskrivas för vilka Prop. 2003/04:106 områden tillträdet skall begränsas för allmänheten (punkt 9.18 och 16.21 i bilaga 3 till EG-förordningen). För att skyddet av fartyg och hamnanläggningar skall bli effektivt torde det vara nödvändigt att det på fartyg och inom hamnanläggningar finns sådana skyddsområden. Det bör därför anges i lagen att det inte är tillåtet att utan tillstånd beträda en sådan del av ett fartyg eller en hamnanläggning för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde. En liknande reglering för tunnelbane- och spårvägsområden finns i 4 kap. 5 § ordningslagen (1993:1617) och för järnvägsområden i 25 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). Den som obehörigen uppehåller sig inom ett sådant område bör kunna avvisas eller avlägsnas från fartyget, hamnanläggningen eller enbart från det inhägnade området, likaså den som stör ordningen eller äventyrar skyddet av fartyget eller hamnanläggningen. Befogenhet att utföra dessa uppgifter bör kunna lämnas till samma personer som har rätt att utföra kroppsvisitationer, dvs. förutom polismän och tjänstemän vid , sådana särskilt utsedda personer som har förordnats av polisen. Regeringen föreslår att bestämmelsen tas in i 20 §. Den som bryter mot denna bestämmelse kan dömas för olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycket . Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om vilka åtgärder en hamnanläggnings skyddsplan skall innehålla. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skulle få meddela föreskrifter om skyddsplaner utan inskränkning till endast hamnanläggningar (se avsnitt 5.1.7.12, s. 6971 i promemorian). Remissinstanserna: Inga konkreta synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: Såsom tidigare beskrivits är en skyddsplan enligt EG-förordningen en plan som skall säkerställa tillämpningen av åtgärder ombord på fartyg respektive i hamnanläggningar för att skydda personer, last, transportenheter, förråd och fartyg från de risker som kan uppstå vid ett säkerhetstillbud (punkt 2.1 i bilaga 2 till EG-förordningen). Alla rederier vars fartyg omfattas av förordningen skall upprätta en skyddsplan efter att ha utfört en skyddsutredning. Även alla hamnanläggningar som betjänar fartyg som omfattas av förordningen är skyldiga att upprätta en skyddsplan. Skyddsplanen skall innehålla föreskrifter om vilka exakta åtgärder som skall vidtas på de olika skyddsnivåerna. Det kan vara allt från organisatoriska frågor som t.ex. ansvarsområden och beslutsgångar till mer konkreta detaljer om hur oledsagat bagage skall hanteras. I bilaga 2 till EG-förordningen finns uppräknat vilka åtgärder, förfaranden och uppgifter som skyddsplanerna skall innehålla (punkt 9.4 Uppräkningarna är angivna som minimikrav. finns i bilaga 3 till EG-förordningen omfattande rekommendationer om vad skyddsplanerna skall behandla. Alla dessa rekommenderande bestämmelser hör inte till de som gjorts bindande genom EG- förordningen. I regel 10.3 i bilaga 1 till EG-förordningen anges vidare att medlemsstaterna skall ange vilka åtgärder som skall tas upp i en skyddsplan för en hamnanläggning för de olika skyddsnivåerna, inbegripet när en sjöfartsskyddsdeklaration kommer att krävas (angående sjöfartsskyddsdeklaration se avsnitt 5.1.7). De åtgärder som det således överlämnats till medlemsstaterna att besluta om i detta sammanhang är sådana åtgärder som befinns nödvändiga utöver de som räknats upp bland minimikraven i punkt 9.4 och 16.3 i bilaga 2 till EG-förordningen. Någon motsvarande bestämmelse för fartyg finns inte i regelverket. Lagen om sjöfartsskydd bör således innehålla en bestämmelse som gör det möjligt att föreskriva sådana ytterligare åtgärder avseende innehållet i en hamnanläggnings skyddsplan. Den närmare regleringen av denna fråga bör överlämnas till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Ett bemyndigande om detta föreslås i 21 §. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om skyddsdeklarationer. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har lämnats. Skälen för regeringens förslag: Så som beskrivit i avsnitt 4.2.1 är en skyddsdeklaration en överenskommelse mellan två fartyg eller ett fartyg och en hamnanläggning som specificerar vilka åtgärder som parterna skall vidta för att skydda samverkan mellan fartygen eller fartyget och hamnanläggningen (regel 1.1.15 i bilaga 1 till EG-förordningen). Den skall också fastslå vilka skyldigheter och vilket ansvar parterna har vid denna samverkan (punkt 5.5 i bilaga 2 till EG-förordningen). Syftet med skyddsdeklarationen är att klargöra att parterna är överens om vilka åtgärder i respektive parts skyddsplan som skall vidtas (punkt 5.4 i bilaga 3 till EG-förordningen). Exempel på situationer när en skyddsdeklaration kan komma att begäras är när de samverkande parternas rådande skyddsnivåer inte är desamma (se om skyddsnivå avsnitt 5.1.1), när en incident som hotar fartyget eller hamnanläggningen har inträffat och när det i fartygets eller hamnanläggningens skyddsplan anges att en skyddsdeklaration skall upprättas. Enligt punkt 5.1 i bilaga 2 till EG-förordningen skall den konventionsanslutna staten avgöra när en skyddsdeklaration skall krävas. Vidare föreskrivs i regel 10.3 i bilaga 1 till EG-förordningen att det överlämnas till medlemsstaterna att ange vilka åtgärder som skall tas upp i en skyddsplan för en hamnanläggning för de olika skyddsnivåerna, inbegripet när en skyddsdeklaration kommer att krävas. Slutligen anges i punkt 5.3 i bilaga 3 till EG-förordningen att initiativ till att en skyddsdeklaration upprättas också kan tas av en hamnanläggning. De möjligheter som enligt EG-förordningen således finns att införa en mer detaljerad reglering om skyddsdeklarationer bör inte genomföras i lag, utan i stället delegeras till regeringen eller den myndighet som Prop. 2003/04:106 regeringen bestämmer. Ett bemyndigande om även detta bör därför tas in i 21 §. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om märkning av fartyget med IMO-identifikationsnummer och om handlingar rörande fartygshistorik som skall finnas ombord på ett fartyg.