prop · GR03112 · 2004-03-16 00:00:00 — Som exempel kan nämnas bankerna, vars tillgångar till stor del består av krediter och liknande och vars förpliktelser till stor del består av insätt- ningar och obligationslån. Bankens tillgångar och skulder är som regel inte helt löptidsmatchade. Om insättare och övriga borgenärer väljer att avsluta sina förbindelser med banken , kan banken därför få likviditetsproblem. Insättare i ett bankaktiebolag kan som regel ta ut sina pengar med kort varsel. I villkoren för svenska bolags obligationslån ingår normalt en möjlighet till förtidsinlösen av lånet vid fusion. Det kan inte uteslutas att det på motsvarande sätt kommer att finnas möjlighet att säga upp sådana lån till förtidsinlösen i samband med flyttning av ett europabolags säte. Det finns emellertid också borgenärer som har avtal med längre löptider med banken, avtal som kommer att fortsätta att löpa efter det att bolaget har flyttat sitt säte. För försäkringstagare innebär försäkringsavtalet att försäkringstagaren betalar i förskott för att försäkringsgivaren skall överta en risk . är det fråga om komplicerade paketförsäkringar. En ersättning från försäkringen aktualiseras först vid ett försäkringsfall efter det att avtalet ingåtts. När det gäller livförsäkringar är det ofta fråga om avtal över med ett stort moment av sparande och ersättningar som skall falla ut först . För livförsäkringar är det normalt svårt för försäkringstagaren att byta försäkringsgivare . Försäkringstagaren är alltså beroende av försäkringsbolagets förmåga att förvalta sparandet och betala ut för- säkringsbeloppen. Ett för försäkringsföretag speciellt problem är frågan om försäkrings- tagarnas förmånsrätt. Vad händer med förmånsrätten när ett europabolag flyttar sitt säte från ? Av 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) framgår att förmånsrätt följer med försäkringstagares fordran på grund av försäkringsavtal hos försäkringsgivare i den egendom och i den omfatt- ning som anges i 7 kap. 11 a § försäkringsrörelselagen och 5 kap. 11 § lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i . Förmånsrätten är en s.k. särskild förmånsrätt, vilket innebär att den gäller såväl vid utmätning som vid konkurs och i viss egendom. Hänvisningen till försäkringsrörelselagen och lag om utländska försäkrings- givare avser att beskriva den egendom i vilken förmånsrätten gäller. Den egendomen är de s.k. försäkringstekniska skulderna (eller tekniska av- sättningarna). De sålunda tekniskt avsatta tillgångarna är de tillgångar i vilka förmånsrätten gäller. antogs ett EG-direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag (och rådets direktiv /17/EG av om rekonstruktion och likvidation av försäkrings- företag). Medlemsstaterna skall ha genomfört direktivet före men direktivet är ännu inte genomfört i svensk rätt. Direktivet harmoniserar medlemsstaternas bestämmelser om jurisdiktion, lagval och förmånsrätt för försäkringsfordringar. I artikel 10 behandlas frågan om förmånsrätt för försäkringsfordringar. Där anges att medlemsstaterna skall se till att försäkringstagarnas ford- ringar har förmånsrätt framför andra fordringar enligt en eller båda av två metoder. Utan att gå närmare in på vad dessa metoder innebär, kan det konstateras att direktivet ställer krav på en mer omfattande förmånsrätt än vad som följer av svensk rätt. När direktivet genom- förts, kommer den förmånsrätt som gäller för försäkringsfordringar att ligga på i huvudsak samma nivå i alla medlemsstater. De skyddsregler som vi har föreslagit i föregående avsnitt för flyttning av ett europabolags säte, har fusionsreglerna i aktiebolagslagen som före- bild. För vissa finansiella bolag, t.ex. värdepappersbolag, gäller aktiebolagslagens regler om fusion. För de bolag som tillämpar aktie- bolagslagens fusionsbestämmelser bör de borgenärsskyddsregler för europabolag som har beskrivits i det föregående tillämpas också när bolaget flyttar sitt säte till ett annat land (se avsnitt 5.6). För bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag gäller emellertid fusionsregler som skiljer sig från aktiebolagslagens (se 10 kap. 20-27 §§ den i prop. 2002/03:139 föreslagna lagen om bank- och finansierings- rörelse samt 15 a kap. försäkringsrörelselagen). 2002/03:139, föreslås dessutom att det skall gälla i huvudsak samma fusionsbe- stämmelser för kreditmarknadsbolag som för bankaktiebolag (se 11 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). För bankaktiebolag gäller som huvudregel att endast svenska bank- aktiebolag genom fusion kan överta andra svenska bankaktiebolags tillgångar och skulder. Svenska försäkringsaktiebolags tillgångar och skulder kan övertas endast av andra svenska försäkringsaktiebolag. Dessa ordningar är naturligtvis inte möjliga att upprätthålla i samband med att ett europabolag som driver bankrörelse eller försäkringsrörelse byter säte eller vid en fusion som innebär bildande av ett utländskt europabolag. I dessa fall tar förordningen över. Fusionsbestämmelserna i den föreslagna lagen om bank- och finan- sieringsrörelse - som motsvarar fusionsbestämmelserna i 9 kap. 21 28 §§ bankrörelselagen - och i försäkringsrörelselagen skiljer sig från motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen även genom att en ansökan om tillstånd att verkställa en fusionsplan inte prövas av eller rätten. Sådana ansökningar prövas i stället av eller, i fråga om ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt, av regeringen. Någon kallelse på bolagets borgenärer sker inte heller. I stället prövar eller, i förekommande fall, regeringen dels att bolagens borgenärer tillförsäkras en betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hänsyn till de fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden om de inte redan har en sådan säker- het, dels att de fusionerade bolagens ekonomiska förhållanden i övrigt är sådana att fusionen kan anses förenlig med insättares/försäkringstagares och andra fordringsägares intressen. Vid tillståndsprövningen skall eller, i förekom- mande fall, regeringen alltså beakta följdverkningarna av fusionen för borgenärerna, främst insättarna i ett bankaktiebolag och försäkrings- tagarna i försäkringsaktiebolaget. Tillstånd att verkställa fusionsplanen kan ges utan att varje enskild försäkringstagare eller annan borgenär har lämnat sitt medgivande till fusionen. eller regeringen fungerar sålunda som något av ställföreträdare för insättarna/försäkrings- tagarna och övriga borgenärer och bevakar att deras intressen inte även- tyras genom fusionen (se prop. 1994/95:70 s. 133 f och 1997/98:166 s. 160). Som har nämnts i det föregående föreslås i prop. 2002/03:139 i huvud- sak samma fusionsbestämmelser för kreditmarknadsbolag som de som gäller för bankaktiebolag. För kreditmarknadsbolag föreslås dock att en ansökan om tillstånd att verkställa en fusionsplan alltid skall prövas av (11 kap. 1 § andra stycket i den föreslagna lagen om bank- och finansieringsrörelse). Till skillnad från vad som gäller vid nationella fusioner, uppkommer det inte, när ett europabolag avser att flytta sitt säte från , några frågor om beviljande av tillstånd eller ändring av bolagsordningen som eller regeringen behöver ta ställning till. Dessutom kommer bolaget inte att fortsätta att driva sin verksamhet med stöd av svenska regler. För banker och försäkringsbolag, med deras stora antal insättare respektive försäkringstagare, är emellertid ett liknande förfaran- de som det som beskrivits i det föregående för europabolag i allmänhet, inte praktiskt genomförbart. Det kan konstateras att förordningen i fråga om bildande av europabolag genom fusion förutsätter att prövningen av ett enskilt bolags deltagande i fusionen sker enligt motsvarande natio- nella regler som en liknande inhemsk fusion. Vid bildande av europa- bolag genom fusion kommer alltså de beskrivna fusionsreglerna att tillämpas för europabolag som driver bank- eller försäkringsrörelse. Det har ett egenvärde att samma prövning görs vid bildande av ett europa- bolag genom fusion som när ett befintligt europabolag byter säte. Även om det inte sker någon kallelse på bolagets borgenärer har dessa möjlig- het att lämna synpunkter på flyttningen till , eftersom ett förslag om flyttningen offentliggörs. För att inspektionen som huvud- Prop. 2003/04:112 regel skall vara den myndighet som prövar ärendet talar också den om- ständigheten att myndigheten kan behöva inhämta och utvärdera infor- mation från tillsynsmyndigheten i det nya hemlandet. Genom sin erfa- renhet av prövningar i fusionsärenden får anses väl lämpad att utföra den nu aktuella prövningen. Vi delar alltså inte den oro som vid har uttryckt i fråga om lämpligheten av att inspektionen anförtros prövningen av ett bankaktiebolags eller ett försäkringsbolag byte av säte. Mot bakgrund av vad som har sagts gör vi samma bedömning som har gjorts i promemorian, nämligen att de för bankaktiebolag och försäk- ringsaktiebolag tillämpliga fusionsreglerna bör tas som förebild för de regler som skall gälla när ett sådant europabolag flyttar sitt säte från . Reglerna bör därför ges följande utformning. När lednings- eller förvaltningsorganet har upprättat ett förslag om flyttning av säte, skall detta anmälas för registrering. Uppgiften om registrering skall kungöras. Om förslaget sedermera antas av bolagsstämman skall bolaget ansöka om tillstånd att verkställa beslutet. En sådan ansökan skall prövas av Finans- inspektionen eller, om ärendet är av principiell betydelse eller av särskild vikt, av regeringen. Någon kallelse på bolagets borgenärer skall inte ske. I stället skall pröva om bolagets borgenärer till- försäkras en betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hän- syn till bolagets ekonomiska förhållanden, och om bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt är sådana att fusionen kan anses förenlig med insättarnas/försäkringstagarnas och andra fordringsägares intressen. Lik- som vid fusion fungerar eller regeringen som något av ställföreträdare för insättarna/försäkringstagarna och övriga borge- närer och kan meddela tillstånd utan att dessa har gett sitt medgivande till fusionen. Om antar regeringens förslag till lag om bank- och finan- sieringsrörelse bör vad som sagts i det föregående gälla även när ett europabolag som har tillstånd att driva finansieringsrörelse vill flytta sitt säte till ett annat land inom EES. En sådan ansökan bör dock alltid prövas av . 5.8Förfarandet vid flyttning av ett finansiellt europabolags säte Regeringens bedömning: Ett europabolag som driver vad som i betraktas som bankrörelse, försäkringsrörelse eller liknande tillståndspliktig verksamhet måste ansöka om tillstånd för rörelsen innan bolaget flyttar sitt säte till . Vid flyttning av ett finansiellt europabolags säte är det nödvändigt att utbyte av information kan ske mellan de närmast berörda tillsyns- myndigheterna. Någon ändring i svensk rätt är inte nödvändig för att möjliggöra ett sådant informationsutbyte. Om ett europabolag som driver bankrörelse eller värdepappers- rörelse flyttar sitt säte till , kommer den svenska insättnings- garantin respektive det svenska investerarskyddet att gälla för rö- Om ett europabolag flyttar sitt säte från , kommer de svenska garantisystemen att upphöra att gälla. Regeringens förslag: Ett europabolag som avser att driva fond- verksamhet i får ansöka om tillstånd om dess bolagsstämma har fattat beslut om att sätet skall flyttas till . Promemorians bedömning och förslag: Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 41 f). I prome- föreslogs emellertid inte någon ändring av bestämmelserna om ansökan om tillstånd att driva fondverksamhet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. riksbank har ansett att lagen (1988:1385) om riksbank bör ändras så att det framgår att kan bevilja nöd- krediter även till europabolag som står under tillsyn och har sitt säte i . har pekat på att ett byte av garantisystem i samband med flyttning och bildande av europabolag kan leda till särskilda problem. De har anfört att dessa frågor bör utredas vidare. har framfört att även förhållandet mellan SE- förordningen och UCITS-direktivet (85/611/EEG) bör belysas i det fort- satta lagstiftningsarbetet, exempelvis i fråga om verkan av de s.k. europa- passen för fondbolag och värdepappersfonder (dvs. möjligheten att med stöd av verksamhetstillståndet i hemlandet driva verksamhet inom EES). Skälen för regeringens bedömning och förslag: SE-förordningen öppnar en möjlighet för bolag av olika nationalitet att gå samman och bilda ett europabolag. Dessutom ges ett europabolag möjlighet att flytta sitt säte mellan olika medlemsstater. för de finansiella företagen har dock inte ändrats med avseende på europabolagen utan det skall tillämpas även på dessa bolag. I det följande diskuteras vilka kon- sekvenser den nya associationsformen får i fråga om verksamhets- tillstånd, informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheter och garanti- system. Behöver ett bolag som flyttar sitt säte ett nytt verksamhetstillstånd? När ett europabolag byter säte, kommer delvis nya regler att bli tillämp- liga på verksamheten. För finansiella bolag kan det exempelvis före- komma att bolaget driver verksamhet som är tillståndspliktig i en medlemsstat men inte i en annan och vice versa. Direktiven på området innehåller enbart vissa grundläggande regler, som skall göra det möjligt för medlemsstaterna att ömsesidigt erkänna varandras auktorisationer. Medlemsstaterna får emellertid införa mer långtgående regler för de nationella instituten. Även rörelsereglerna kan därför skilja sig åt mellan medlemsstaterna. Detsamma gäller reglerna om insättningsgaranti och investerarskydd. SE-förordningen reglerar vilka formaliteter som skall vara uppfyllda i det land från vilket bolaget avser att flytta. Den behandlar emellertid inte de krav som det nya hemlandet kan komma att ställa upp. Av svensk rätt följer exempelvis att bankrörelse, försäkringsrörelse etc. får drivas endast efter tillstånd av . Tillstånd skall ges innan verk- Ett europabolag som flyttar sitt säte till måste alltså ansöka om tillstånd för verksamheten . Detta bedöms också vara förenligt med direktiven på området, t.ex. kreditinstituts- direktivet. I vissa lagar sägs att tillstånd kan meddelas aktiebolag (se t.ex. 9 kap. 1 § bankrörelselagen och 1 kap. 2 § lagen om finansieringsverksamhet; i förslaget till lag om bank- och finansieringsrörelse i prop. 2002/03:139 finns motsvarande bestämmelser 3 kap. 1 § första och andra styckena). I artiklarna 9 och 10 i SE-förordningen sägs att europabolag skall be- handlas som publika aktiebolag. Av detta följer att ett europabolag liksom ett svenskt publikt aktiebolag skall kunna ges tillstånd att ägna sig åt exempelvis bank- eller finansieringsrörelse. De särskilda rörelseregler som gäller för bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, försäkringsaktie- bolag, värdepappersbolag m.fl. finansiella bolag under tillsyn kommer också automatiskt att bli tillämpliga på europabolag. När dessa termer används i den rörelselagstiftning som gäller för bolagen avses alltså även europabolag som har fått tillstånd att driva rörelsen i fråga. Detsamma gäller när dessa termer används i samma betydelse i andra lagar. Som exempel kan nämnas begreppet bankaktiebolag som förekommer i t.ex. lagen om riksbank. Det är emellertid inte, som önskar, nödvändigt att ta in särskilda bestämmelser i lagen om riksbank om att med begreppen bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag etc. avses inte bara bolag som är aktiebolag utan även bolag som är europabolag. Ett aktiebolag som fått tillstånd att driva bankrörelse betecknas bankaktiebolag. På motsvarande sätt betecknas ett aktiebolag som har fått tillstånd att driva försäkringsrörelse försäk- ringsaktiebolag. Någon ändring av det begreppet bedöms inte nöd- vändig med den nya europabolagsformen. En annan sak är att ett europa- bolags firma inte bör få innehålla ordet aktiebolag, se författnings- kommentaren till den föreslagna 3 § lagen om europabolag. De befintliga reglerna om förutsättningarna för tillstånd kommer alltså att bli tillämpliga även på europabolag, även om vissa redaktionella ändringar blir nödvändiga. Det kan noteras att det för bankaktiebolag och flera andra finansiella bolag är möjligt att pröva en ansökan om tillstånd innan bolaget registrerats. Dessa bestämmelser bör säkerställa att ett ut- ländskt europabolag som vill driva tillståndspliktig finansiell verksamhet i har möjlighet att få sin ansökan bedömd innan bolaget flyttar sitt säte hit. Med undantag för vissa redaktionella ändringar som behandlas i författningskommentaren behöver det alltså inte göras några ändringar i den befintliga rörelselagstiftningen. Det kan dock noteras att om förutsätter att ett bolag är registrerat innan tillstånd kan ges (se t.ex. 2 kap. 3 § allmänna råd [FFFS 1996:16] om ansökan om att få auktorisation som börs eller marknadsplats eller tillstånd att bedriva clearingverksamhet enligt lagen [1992:543] om börs- och clearingverksamhet), är det nödvändigt att och samarbetar så att registrering sker och tillstånd beviljas i nära anslutning till varandra. Vad som sagts i det föregående om möjligheten att ansöka om tillstånd innan bolaget har registrerats gäller inte för europabolag som önskar driva fondverksamhet i . Till skillnad från vad som gällde för fondbolag enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, vilken var föremål för den bedömning som gjordes i promemorian, gäller enligt lagen (2004:46) om investeringsfonder att ansökan om tillstånd att driva fondverksamhet inte får göras innan bolaget har registrerats (2 kap. 6 § första stycket). Det bör vara möjligt även för ett europabolag som driver fondverksamhet i hemlandet men som önskar flytta sitt säte till att ansöka om tillstånd innan bolaget har registrerats här i landet. En särskild bestämmelse om när ansökan om tillstånd får göras när ett europabolag flyttar sitt säte till bör därför införas i lagen om investeringsfonder. Enligt den bestämmelsen bör ett europabolag få ansöka om tillstånd för fondverksamhet i innan bolaget registre- rats i europabolagsregistret om dess bolagsstämma fattat beslut om att sätet skall flyttas hit. har framfört att förhållandet mellan UCITS- direktivet och SE-förordningen bör belysas, exempelvis beträffande möjligheten för fondbolag att med stöd av sitt verksamhetstillstånd i hemlandet driva verksamhet i ett annat land inom EES. Regleringen av fondbolag liksom motsvarande reglering av exempelvis banker, för- säkringsbolag och värdepappersbolag bygger på principen om hemlandstillsyn. Den principen innebär att det är tillsynsmyndigheten i det land där bolaget har sitt säte som har tillsyn över det finansiella bolagets hela rörelse oavsett i vilket land rörelsen faktiskt drivs. Tillsyns- myndigheterna i de andra EES-länderna där verksamheten drivs via filial eller genom gränsöverskridande verksamhet utövar endast en begränsad tillsyn. Innan exempelvis ett kreditinstitut, ett försäkringsbolag eller ett fondbolag kan tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES än i hemlandet måste det emellertid underrätta hemlandsmyndigheten som i sin tur underrättar värdlandsmyndigheten. Som har nämnts i det föregående behöver ett europabolag som flyttar sitt säte från en medlemsstat till en annan ett nytt verksamhetstillstånd i det nya hemlandet. Om europabolaget efter flyttningen till vill fortsätta att driva verksamhet i sitt tidigare hemland eller i något annat land inom EES, t.ex. via filial, måste i egenskap av ny hemlandsmyndighet underrätta tillsynsmyndigheterna i de andra länderna om europabolagets avsikt. Detta gäller även om den tidigare hemlandsmyndigheten har gjort detta. När ett finansiellt bolag flyttar sitt säte mellan medlemsstaterna liksom vid bildande av europabolag genom fusion är det viktigt att tillsyns- myndigheten i det nya hemlandet får tillräcklig information om bolaget och dess verksamhet. Även om viss information kan erhållas direkt från bolaget är det av stor betydelse att sådan information kan utväxlas mellan den befintliga och den blivande tillsynsmyndigheten. Det får antas att det informationsutbyte som behöver ske, kan komma till stånd med stöd av gällande EG-direktiv inom området finansiella tjänster. I tidigare lagstiftningsärenden har bedömts att svensk rätt med- ger det informationsutbyte som EG-rätten föreskriver (se exempel- vis prop. 1992/93:89 Ändrad lagstiftning för banker och andra kredit- institut med anledning av m.m. s. 135 f, prop. 1994/95:50 Nya kapitaltäckningsregler m.m. s. 134 f, prop. 1994/95:184 Genom- förande av EG:s tredje skade- resp. livförsäkringsdirektiv s. 231, prop. 1995/96:173 Förstärkt tillsyn över finansiella företag s. 93 ff och prop. 1999/2000:94 Moderniserade kapitaltäckningsregler m.m. s. 54 ff). Det behövs alltså inte någon ändring för att svenska myndigheter skall kunna utbyta information med utländska myndigheter. De principer som gäller kan sammanfattas enligt följande. Om de svenska sekretessbestämmelserna tillåter ett väl avvägt infor- mationsutbyte av sekretesskyddad information mellan tillsynsmyndig- heterna och andra myndigheter som med sin verksamhet bidrar till att stärka stabiliteten i det finansiella systemet, finns det inte någon anled- ning att som komplement ta in direktivens föreskrifter i lag. Beträffande möjlighet att lämna ut uppgifter till utländska tillsynsmyndigheter kan det konstateras att den informa- tionsskyldighet som följer av EG-direktivens regler till stor del avser sådana uppgifter som är sekretessbelagda enligt 8 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100). En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda upp- gifter till en utländsk myndighet regleras i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. Uppgift som är sekretessbelagd enligt sekretesslagen får enligt bestämmelsen inte lämnas ut till utländsk myndighet eller mellan- folklig organisation i annat fall än om utlämnandet sker i enlighet med föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den ut- lämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. Bestämmelsen ger Finansinspek- tionen goda möjligheter att i tillsynsarbetet lämna ut handlingar och uppgifter till behöriga utländska myndigheter. Beträffande uppgifter av förtrolig karaktär som inspektionen erhållit från en utländsk tillsynsmyndighet, gäller enligt 8 kap. 5 § fjärde stycket sekretesslagen sekretess, om uppgifter har erhållits enligt avtal härom med främmande stat eller mellanfolklig organisation, i den mån riks- dagen godkänt avtalet. Såväl som tilläggsavtalet till detta är av sådan karaktär som avses i 8 kap. 5 § fjärde stycket sekretesslagen. Bestämmelsen anses därför vara tillämplig på information som erhållits i enlighet med EG-direktiv som ingår i de nämnda avtalen. För insättningar i banker och värdepappersbolag finns det en särskild in- sättningsgaranti. Ett liknande skydd finns för investerares finansiella instrument och medel hos ett värdepappersinstitut. Investerarskyddet omfattar även finansiella instrument hos ett fondbolag som har tillstånd att förvalta någon annans finansiella instrument (se lagen [1999:158] om investerarskydd i dess lydelse enligt SFS 2004:65). Insättningsgarantin har sin grund i och rådets direktiv /19/EG om system för garanti av insättningar. Investerar- skyddet faller tillbaka på och rådets direktiv /9/EG om system för ersättning till investerare. Ändamålet med direk- tivet om system för garanti av insättningar är bl.a. att skydda insättarnas medel vid finansiella kriser (se prop. 1995/96:60 s. 32). läggande tanke med investerarskyddet är att investerare med förlitande på att skyddet finns, i större utsträckning skall våga köpa investerings- tjänster.