prop · GR03135 · 2004-04-28 00:00:00 — I praktiken blir dock länsrätten starkt beroende av nätmyndighetens förslag eftersom länsrätten inte har den kännedom om och kontakter med tänkbara förvaltare som nätmyndigheten har. 2 § Länsrätten skall, sedan förvaltaren gett in den plan som avses i 4 § tredje stycket, besluta hur länge förvaltningen skall pågå. Tiden skall bestämmas så, att en tillfredsställande förvaltning kan åstadkommas. Tiden får bestämmas till högst från länsrättens beslut. Om det vid utgången av den tid som bestämts alltjämt finns skäl för tvångsförvaltning skall länsrätten, på ansökan av nätmyndigheten, förlänga tiden i sänder. Beslutet om tvångsförvaltning gäller till dess att ansökan har prövats slutligt. Innan länsrätten beslutar enligt första stycket skall nätmyndigheten ges tillfälle att yttra sig. Då länsrätten beslutar om tvångsförvaltning skall den tid under vilken förvaltningen skall pågå inte bestämmas. Detta skall, enligt första stycket ske först sedan förvaltaren gett in den plan som avses i 4 § tredje stycket. Tiden får bestämmas till högst . I och med att länsrätten fastställer tiden avslutas länsrättens befattning med målet. Förvaltningstiden kan förlängas eller förkortas. Förkortning av tiden regleras i 3 §. I andra stycket regleras förlängning av tiden. Den frågan blir aktuell när förvaltningstiden närmar sig sitt slut. Om det då alltjämt finns skäl för tvångsförvaltning, dvs. om en tillfredsställande förvaltning ännu inte har åstadkommits skall förlängning av tiden ske. Om tvångsförvaltningen föranletts av att det tekniska underhållet av nätet är eftersatt kan skäl för tvångsförvaltning alltjämt anses föreligga om upprustningsåtgärderna inte har hunnit fullföljas. Förlängning skall ske i taget och förlängning kan ske . Frågan om förlängning initieras av nätmyndigheten. Det ursprungliga beslutet om tvångsförvaltning fortsätter att gälla tills förlängningsfrågan har avgjorts slutligt. Om nätmyndigheten inte ansöker om förlängning av tiden för tvångsförvaltning innan den ursprungligen bestämda tiden löper ut upphör beslutet om tvångsförvaltning att gälla vid utgången av tiden. Förvaltarens förordnande upphör därmed och nätföretaget återfår behörigheten att förvalta sin anläggning. Av tredje stycket framgår att nätmyndigheten skall ges tillfälle att yttra sig innan länsrätten fastställer den tid som förvaltningen skall pågå. 3 § Om det inte längre finns skäl för tvångsförvaltning, skall länsrätten, på ansökan av nätmyndigheten eller nätföretaget, besluta att den skall upphöra. Innan länsrätten, efter ansökan av nätföretaget, avgör ett ärende enligt första stycket skall nätmyndigheten ges tillfälle att yttra sig. I första stycket anges att länsrätten skall fatta beslut om att tvångsförvaltningen skall upphöra när skälen för beslutet om förvaltningen har bortfallit. Den situationen kan uppstå om förvaltaren har åstadkommit en tillfredsställande förvaltning, dvs. de missförhållanden som föranledde tvångsförvaltningen har eliminerats. Andra omständigheter som kan föranleda att tvångsförvaltningen bör upphöra kan vara att nätföretagets ägare har tillsatt en ny ledning eller att företaget på annat sätt tillförts nödvändig kompetens eller tillräckligt med kapital för att en tillfredsställande förvaltning skall kunna åstadkommas. Frågan om upphörande av tvångsförvaltningen kan initieras av nätmyndigheten eller nätföretaget. Eftersom nätmyndigheten är den som initierar frågan om tvångsförvaltning och även har tillsyn över denna är det naturligt att nätmyndigheten får möjlighet att initiera frågan om tvångsförvaltningens upphörande. Om nätföretaget har tillförts ökad kompetens eller ökade ekonomiska resurser kan det, som nämnts, vara ett skäl för att låta tvångsförvaltningen upphöra. kan dock i en sådan situation anse att de nya resurserna inte är tillräckliga för att ansöka om tvångsförvaltningens upphörande. För att ge nätföretaget möjlighet att få denna fråga prövad har också nätföretaget getts rätt att initiera frågan hos länsrätten. Bestämmelsen i andra stycket blir tillämplig då nätföretaget har initierat frågan. 4 § Förvaltaren skall särskilt verka för att de missförhållanden som har föranlett beslutet om tvångsförvaltning undanröjs. Förvaltaren skall dessutom svara för en tillfredsställande förvaltning av anläggningen och därvid verka för att verksamheten ger en skälig avkastning. Förvaltaren skall och senast från det att beslutet enligt 1 § om tvångsförvaltning meddelades ge in en plan till länsrätten. I planen skall det anges vilka åtgärder som krävs för att undanröja de missförhållanden som har föranlett beslutet om tvångsförvaltning, hur dessa åtgärder skall genomföras och den tid som kan antas behövas för att genomföra åtgärderna. Rubriken närmast före paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Tredje stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. Paragrafen anger förvaltarens allmänna skyldigheter. I första stycket anges de uppgifter som är specifika vid särskild förvaltning, nämligen att undanröja de missförhållanden som föranlett tvångsförvaltningen. Den uppgiften kommer att variera från fall till fall beroende på vilken form av misskötsamhet som har föranlett tvångsförvaltningen. Om misskötsamheten har bestått i allmän ovilja eller oförmåga att följa de bestämmelser som gäller för verksamheten kommer misskötsamheten förmodligen att kunna undanröjas ganska snabbt och utan nämnvärda kostnader i och med att förvaltarens personal kan förväntas ha både vilja och förmåga att följa gällande bestämmelser. Om nätföretaget vill att tvångsförvaltningen skall upphöra krävs det förmodligen utbildningsinsatser för nätföretagets personal och kanske också nyanställningar. Dessa åtgärder kräver naturligtvis lite och lite högre kostnader. Om misskötsamheten har bestått i bristande underhåll av nätet kommer det att ta betydligt att undanröja de missförhållanden som föranlett tvångsförvaltningen. Kostnaderna kommer naturligtvis också att bli avsevärt högre. Utöver uppgiften att undanröja missförhållandena skall förvaltaren också, enligt andra stycket, svara för sedvanlig drift av nätet. Detta skall ske på ett sådant sätt att en tillfredsställande förvaltning i den delen bibehålls. Därvid skall förvaltaren, på sedvanligt sätt, verka för att det uppstår en skälig avkastning i verksamheten. Detta sägs också uttryckligen i sista meningen. Nämnda skyldighet gäller dock inte vid det arbete som syftar till att undanröja de missförhållanden som föranlett tvångsförvaltningen. Huvudsyftet med detta arbete är ju inte att uppnå en skälig avkastning utan just att undanröja missförhållandena. Arbetet måste dock bedrivas inom ramen för en ekonomiskt sund förvaltning av anläggningen. Den tid som avsätts för dessa arbeten måste därför anpassas efter nätföretagets ekonomiska resurser. I tredje stycket föreskrivs att förvaltaren skall utarbeta en plan för de åtgärder som krävs för att undanröja de missförhållanden som föranlett tvångsförvaltningen, hur dessa åtgärder skall genomföras och hur åtgärderna kan beräknas ta. Vad gäller de två sista punkterna avgörs de till stor del av nätföretagets ekonomiska resurser varför en beskrivning av åtgärdernas finansiering måste ingå i planen. Planen skall ges in till länsrätten, som därefter, enligt 2 § första stycket, fastställer den tid som tvångsförvaltningen skall pågå. 5 § Förvaltaren får besluta att en angelägenhet som saknar betydelse för ändamålet med förvaltningen skall undantas från denna. Ett sådant beslut får ändras eller upphävas av förvaltaren. Förvaltaren skall genast underrätta nätmyndigheten om beslut enligt denna paragraf. Paragrafen, som motsvarar 3 kap. 5 § sista stycket i utredningens förslag, föreskriver att förvaltaren kan inskränka det kompetensområde som anges för honom i lagen. Som förutsättning gäller att det är fråga om en angelägenhet som saknar betydelse för ändamålet med förvaltningen. Förvaltaren kan fritt ändra eller upphäva sitt beslut. Innebörden av ett beslut enligt denna paragraf är att behörigheten att förvalta den angelägenhet som omfattas av beslutet återgår till nätföretaget. 6 § Förvaltaren får inte överlåta anläggningen eller på annat sätt förfoga över den så att den helt eller delvis frånhänds ägaren. Förvaltaren får inte överlåta den nätkoncession med vars stöd den elektriska anläggningen används. Förvaltaren får inte på nätföretagets vägnar ingå borgen. Första och tredje styckena motsvarar delvis 3 kap. 5 § andra stycket i utredningens förslag medan andra stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. I paragrafen anges tre inskränkningar som gäller i förvaltarens rätt att förfoga över anläggningen. Den första inskränkningen, som anges i första stycket, är att förvaltaren inte får överlåta anläggningen eller på annat sätt förfoga över anläggningen så att den helt eller delvis frånhänds ägaren. Som exempel på det senare kan nämnas följande. Det kan förekomma att anläggningen är belägen på mark som tillhör anläggningens ägare. Om så är fallet får förvaltaren inte överlåta den eller de fastigheter på vilka anläggningen är belägen eftersom anläggningen, enligt 2 kap. 1 § första stycket jordabalken, utgör tillbehör till fastigheten och därmed kommer att ingå i överlåtelsen. Det bör uppmärksammas att denna föreskrift, till skillnad mot de flesta andra i lagen, gäller förvaltarens förhållande till ägaren av anläggningen och inte nätföretaget. I många fall, men inte alla, är dock nätföretaget också ägare av anläggningen. Om nätföretaget är ägare till anläggningen ligger alltså behörigheten att överlåta anläggningen kvar hos nätföretaget. I andra stycket anges den andra inskränkningen som är att förvaltaren inte får överlåta den koncession som avser den aktuella anläggningen. Av 1 kap. 3 § tredje stycket och författningskommentaren till den bestämmelsen framgår att koncessionen ligger kvar hos nätföretaget även om anläggningen ställs under särskild förvaltning. Den bestämmelsen tillsammans med den aktuella bestämmelsen medför att behörigheten att överlåta koncessionen ligger kvar hos nätföretaget under pågående tvångsförvaltning. Den tredje inskränkningen anges i tredje stycket och innebär att förvaltaren inte får, på nätföretagets vägnar, ingå borgen. 7 § Förvaltaren skall genast underrätta varje känd gäldenär, vars skuld hänför sig till verksamheten vid den berörda anläggningen, om ett beslut om tvångsförvaltning och om ett beslut att förordna en ny förvaltare. En gäldenär som har fått en sådan underrättelse kan, så länge förvaltningen pågår, inte med befriande verkan betala sin skuld till annan än förvaltaren eller den som förvaltaren har anvisat. En upplysning om detta skall tas in i underrättelsen. Förvaltaren skall också så snart det kan ske underrätta varje känd gäldenär, vars skuld hänför sig till verksamheten vid den berörda anläggningen, om länsrättens beslut enligt 2 §. Första och andra styckena motsvarar 3 kap. 8 § i utredningens förslag medan tredje stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. I denna paragraf behandlas förvaltarens underrättelseskyldighet mot nätföretagets gäldenärer samt dessas skyldighet att betala sina skulder till förvaltaren. Nätföretagets gäldenärer består till helt övervägande del av nätföretagets elkunder, främst elproducenter och elanvändare, vars anläggningar är anslutna till nätföretagets ledningsnät, dvs. den elektriska anläggning som ställts under tvångsförvaltning. Till elkunderna räknas också innehavarna av angränsande nät, som är anslutna till det tvångsförvaltade nätet. Eftersom förvaltaren i princip inträder i nätföretagets alla funktioner i förhållande till kunder och övriga gäldenärer är det viktigt att dessa snabbt informeras om att anläggningen har ställts under tvångsförvaltning och om vem som är förvaltare. I första stycket föreskrivs därför en skyldighet för förvaltaren att genast underrätta varje känd gäldenär att anläggningen ställts under tvångsförvaltning. Detsamma gäller om förvaltaren entledigas och en ny förvaltare förordnas. Den nye förvaltaren skall då genast underrätta gäldenärerna om förvaltarbytet, så att dessa kan betala sina skulder till den nye förvaltaren. I andra stycket har tagits in en regel om att en gäldenär som underrättats om förvaltarskapet inte med befriande verkan kan betala sin skuld till annan än förvaltaren. En upplysning om denna bestämmelse skall tas in i underrättelsen. Paragrafen innehåller inte någon bestämmelse om på vilket sätt en underrättelse skall ske. Det är förvaltaren som har bevisbördan för att en underrättelse har skett. Därför får förvaltaren själv avgöra på vilket sätt han vill underrätta gäldenärerna. Bestämmelsen i första stycket gäller även gäldenärer som tillkommer . Därför skall förvaltaren även underrätta dessa gäldenärer så snart de blir kända av förvaltaren. Enligt tredje stycket skall förvaltaren också underrätta gäldenärerna om den tid som tvångsförvaltningen skall pågå. Detta beslutas av länsrätten men det sker senare än själva beslutet om tvångsförvaltning. Underrättelse skall dessutom ske om tiden för tvångsförvaltningen förlängs. Dessa typer av underrättelser behöver inte ske genast utan bara så snart det kan ske. Det kan exempelvis ske i samband med att förvaltaren sänder ut fakturor till kunderna. Skälet till det mildare tidskravet är att underrättelserna endast är av informativ karaktär. Vissa skyldigheter för nätföretaget 8 § Nätföretaget skall ställa de kontorslokaler och andra utrymmen som krävs för förvaltningen till förvaltarens förfogande. Detta gäller dock inte bostäder. Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag. Utöver kontorslokaler nämns också andra utrymmen. Exempel på sådana utrymmen är byggnader som finns längs ledningsnätet och som används vid driften av detta. Tvister mellan nätföretaget och förvaltaren prövas, enligt 4 kap. 8 §, av nätmyndigheten. Eventuella tvister kommer antagligen främst att gälla huruvida vissa kontorslokaler och andra utrymmen krävs för förvaltningens fullgörande. 9 § Nätföretaget är skyldigt att lämna förvaltaren de upplysningar om anläggningen som behövs för en tillfredsställande förvaltning. Länsrätten skall, på ansökan av förvaltaren, kalla ställföreträdare för nätföretaget att inför rätten under ed lämna upplysningar enligt första stycket. Bestämmelserna i 36 kap. 6, 11, 14, 20 och 21 §§ skall därvid äga motsvarande tillämpning. Även förvaltaren och nätmyndigheten skall kallas. Denna paragraf, som motsvarar 3 kap. 12 § i utredningens förslag, innehåller regler om nätföretagets upplysningsskyldighet gentemot förvaltaren. Första stycket anger den grundläggande skyldigheten för nätföretaget att lämna förvaltaren upplysningar beträffande anläggningen och den verksamhet som bedrivs där. Eftersom nätföretaget i praktiken är en juridisk person är det ställföreträdarna för denna som ytterst har den nämnda skyldigheten. Tvister mellan nätföretaget och förvaltaren prövas, enligt 4 kap. 8 §, av nätmyndigheten. Eventuella tvister kommer antagligen främst att gälla huruvida vissa upplysningar behövs för en tillfredsställande förvaltning. Av andra stycket framgår att förvaltaren kan tvinga ställföreträdare för nätföretaget att under ed lämna sådana upplysningar som nätföretaget enligt första stycket är skyldigt att lämna. Upplysningarna skall i detta fall lämnas inför länsrätten. Innan länsrätten utfärdar kallelse måste det vara klarlagt antingen att berörda ställföreträdare är villiga att lämna dessa upplysningar eller att nätföretaget är skyldigt att lämna de begärda upplysningarna. En tvist om huruvida denna skyldighet föreligger eller ej prövas, som nämnts, av nätmyndigheten. Detta förfarande kan bli aktuellt dels när nätföretaget vägrar att lämna en uppgift som det är skyldigt att lämna, dels när förvaltaren vill ha en lämnad uppgift bekräftad under straffansvar. Beträffande själva förfarandet skall vissa bestämmelser i 36 kap. tillämpas. Det gäller 6 § om rätt att under vissa förutsättningar vägra att lämna uppgifter, 11 § om avläggande av ed och 14 § om att den förhörde skall erinras om vissa förhållanden. Skyldigheten att underkasta sig edgång och förhör sanktioneras genom att bestämmelserna i 20 och 21 §§ skall tillämpas. Om den som kallats inte inställer sig till förhöret skall han, enligt 20 §, kallas vid vite eller också hämtas till förhöret, antingen eller . Om den som kallats vägrar avlägga ed, vägrar avge vittnesmål eller vägrar besvara en fråga skall han, enligt 21 §, föreläggas vid vite att fullgöra sin skyldighet. Om han inte följer ett sådant föreläggande skall han vid äventyr av häkte föreläggas att fullgöra sin skyldighet. Enligt 6 § andra stycket lagen (1985:206) om viten prövas frågor om utdömande av viten som har förelagts en part eller någon annan till fullgörande av en skyldighet i en rättegång eller i annat motsvarande förfarande utan särskild ansökan av den myndighet som har utfärdat föreläggandet. Detta innebär att länsrätten självmant skall ta upp frågan om utdömande av ett förelagt vite. 10 § Nätföretaget är skyldigt att tillhandahålla förvaltaren handlingar och andra föremål av betydelse för förvaltningen. Paragrafen motsvarar 3 kap. 13 § i utredningens förslag. I paragrafen stadgas en skyldighet för nätföretaget att tillhandahålla förvaltaren handlingar och andra föremål av betydelse för förvaltningen. Nätföretagets skyldighet avser i första hand skriftliga handlingar såsom avtal med kunder och serviceföretag, kundregister och tekniska beskrivningar över anläggningen. Skyldigheten omfattar också andra föremål som har betydelse för förvaltningen t.ex. nycklar till utrymmen som ingår i anläggningen, reservdelar och specialverktyg. Tvister mellan nätföretaget och förvaltaren prövas, enligt 4 kap. 8 §, av nätmyndigheten. Eventuella tvister kommer antagligen främst att gälla huruvida vissa handlingar och andra föremål är av betydelse för förvaltningen. 11 § Förvaltaren uppbär de löpande intäkterna och disponerar de tillgångar i övrigt som är hänförliga till den verksamhet som omfattas av förvaltningen. Förvaltaren företräder även i övrigt nätföretaget i de angelägenheter som omfattas av förvaltningen, om inte annat följer av andra stycket eller 6 §. Förvaltaren får bara ta upp sådana lån som krävs för den löpande verksamheten och som kan finansieras med de löpande intäkterna . Innan förvaltningstiden bestämts skall den anses vara . Förvaltaren får, efter tillstånd av nätmyndigheten, även ta upp andra typer av lån. Tillstånd skall meddelas om lånet är till gagn för den framtida verksamheten vid anläggningen och inte står i missförhållande till de ekonomiska förutsättningarna för denna verksamhet. Innan nätmyndigheten beslutar i tillståndsfrågan skall nätföretaget ges tillfälle att yttra sig. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § första och andra styckena i utredningens förslag. Enligt första stycket företräder förvaltaren nätföretaget i alla de angelägenheter som omfattas av tvångsförvaltningen. Förvaltaren blir alltså legal ställföreträdare för nätföretaget beträffande dessa angelägenheter. I motsvarande mån förlorar nätföretaget behörigheten vad gäller dessa angelägenheter. I praktiken är nätföretagen juridiska personer i form av aktiebolag eller ekonomiska föreningar. Även förvaltare kommer i praktiken att vara sådana juridiska personer. I den utsträckning förvaltaren blir legal ställföreträdare för nätföretaget övertar förvaltaren, enligt 11 kap. 1 § andra stycket , processbehörigheten för nätföretaget. För tydlighets skull nämns särskilt att förvaltaren uppbär de löpande intäkter som uppstår i den verksamhet som omfattas av förvaltningen. Huvuddelen av dessa intäkter utgörs av de avgifter som elkunderna betalar enligt den nättariff som nätföretaget tillämpar. Dessa avgifter utgör också den huvudsakliga finansieringskällan för den verksamhet som omfattas av tvångsförvaltningen. Av 7 § andra stycket framgår att gäldenärerna inte med befriande verkan kan betala till annan än förvaltaren. Nätföretaget förlorar alltså sin behörighet att ta emot de intäkter som verksamheten vid anläggningen ger. Dessutom anges att förvaltaren disponerar de tillgångar i övrigt som är hänförliga till den verksamhet som omfattas av förvaltningen. I praktiken rör det sig huvudsakligen om de medel som nätföretaget innehar då tvångsförvaltningen inleds. I och med att förvaltaren påbörjar sin verksamhet övertar han alltså från nätföretaget befogenheten att disponera dessa medel. Detta tillägg har gjorts efter påpekande från Lagrådet, som dock har förespråkat att dessa medel får tas i anspråk av förvaltaren först om löpande intäkter och lån inte förslår till förvaltningen. Regeringen delar dock inte denna uppfattning. Som redan framhållits, bl.a. i avsnitt 5.10, är nätverksamhet inte en sedvanlig kommersiell verksamhet utan den utgör också en mycket samhällsviktig verksamhet. Därför måste nätföretagets intresse att disponera dessa medel vika undan för intresset att åstadkomma en tillfredsställande förvaltning. Det är inte ovanligt att ett nätföretag, utöver nätverksamheten, även bedriver annan verksamhet, exempelvis fjärrvärmeverksamhet. Det är då viktigt att poängtera att förvaltaren bara får och skall vidta åtgärder som hör till den verksamhet som bedrivs vid den tvångsförvaltade anläggningen. I fråga om nätföretagets skulder skall därför förvaltaren betala räntor och amorteringar endast i den mån de lånade medlen har lagts ned på anläggningen, dvs. har använts till anläggningens uppförande, förbättring eller underhåll. Om nätföretaget har använt de lånade medlen för något annat ändamål är det inte förvaltarens sak att betala räntor och amorteringar med den avkastning som härrör från verksamheten vid den tvångsförvaltade anläggningen utan betalningen åligger nätföretaget självt. På samma sätt får förvaltaren inte disponera medel som inte är hänförliga till den verksamhet som omfattas av förvaltningen. I andra stycket regleras förvaltarens rätt att ta upp lån. Denna rätt är delvis inskränkt. Till en början anges att förvaltaren får ta upp sådana lån som behövs för den löpande verksamheten. En förutsättning för detta är dock att lånen kan finansieras med de löpande intäkterna . Det sistnämnda innebär dels att räntor och amorteringar måste kunna betalas med de löpande intäkterna, dels att lånet måste vara slutamorterat vid förvaltningstidens slut och alltså inte belasta verksamheten därefter. Om förvaltaren behöver ta upp andra typer av lån än de nu nämnda får han göra det men bara efter tillstånd från nätmyndigheten. Det rör sig i praktiken om större lån som kan behövas för eventuella upprustningsåtgärder. I det aktuella stycket anges de kriterier som nätmyndigheten skall beakta då ett sådant tillståndsärende behandlas. Först skall nätmyndigheten pröva om de åtgärder som skall finansieras med det lånade beloppet är till gagn för den framtida verksamheten. De föreslagna åtgärderna skall antas leda till att missförhållandena undanröjs, men lån får också tas upp för att rent allmänt modernisera och effektivisera anläggningen. Även här måste en bedömning göras huruvida de föreslagna åtgärderna verkligen kan antas få denna effekt. För att tillstånd skall lämnas krävs dessutom att lånet inte står i missförhållande till de ekonomiska förutsättningarna för verksamheten vid den tvångsförvaltade anläggningen. Upplåningen måste alltså rymmas inom ramen för en sund ekonomisk förvaltning av anläggningen. Detta kan också uttryckas så, att upprustningsåtgärderna får vidtas i den takt som ekonomin tillåter. Med hänsyn till att nätföretaget självt kan komma att få infria de lån som förvaltaren med nätmyndighetens tillstånd tar upp, får nätmyndigheten inte lämna tillstånd utan att nätföretaget beretts tillfälle att yttra sig över förvaltarens begäran. Detta föreskrivs i tredje stycket. 12 § Medel som förvaltaren har hand om för anläggningens förvaltning skall hållas skilda från andra medel.