prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — denne skall kunna dela ut ett exemplar till varje person som berörs av I andra stycket regleras en rättsverkan av felaktiga försäkringsbesked. Det är tänkbart att försäkringsbeskedet grundar sig på en oriktig uppgift, som försäkringsbolaget har fått från arbetsgivaren. Även i en sådan situation blir godtrosregeln i princip tillämplig. Det avgörande är vad den anställde för sin del förstått eller borde ha förstått. I övrigt hänvisas till kommentaren till 17 kap. 6 §. 5 § skall försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna i skälig omfattning informera arbetsgivare, anställda och andra som omfattas av försäkringen om sådana förhållanden rörande denna som det är av betydelse för dem att känna till. Försäkringsbolaget har informationsskyldigheten med anledning av försäkringsfall, och skyldigheten gäller också mot andra som har anspråk mot bolaget. Det som sägs i 2 kap. 7 § om information om möjligheter till överprövning m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. (Jfr 10 kap. 4 § andra stycket promemorian och SkFL.) Paragrafen behandlar försäkringsbolagets och arbetsmarknadsparternas generella skyldighet att informera de försäkrade . Paragrafen har vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring sin motsvarighet i 20 kap. 5 § och vid gruppskadeförsäkring sin motsvarighet i 17 kap. 7 §. För konsumentförsäkring finns motsvarande bestämmelse i 2 kap. 5 och 7 §§. I fråga om företagsförsäkring, se 8 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Också här är ansvaret för informationen delat mellan försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna, utom såvitt gäller informationen med anled- ning av försäkringsfall. Den informationen svarar av naturliga skäl bolaget ensamt för. Om informationen enligt 3 § som regel kan vara kortfattad, måste desto större vikt läggas vid informationen enligt före- Målet skall vara att ge varje försäkrad en fullgod information som på ett lättläst och såvitt möjligt fullständigt sätt klargör vad som gäller för honom. I praktiken kommer informationsskyldigheten till största delen att fullgöras genom försäkringsbesked enligt 4 §, vilka åtminstone i de stora systemen lär utges en gång . meddelanden kan bli nödvändiga, främst när det sker ändringar i viktiga förhållanden som arbetsgivare och försäkrade bör känna till. på skriftligt informationsmaterial som skall ställas får emellertid bedömas i förhållande till de informationsinsatser i övrigt som görs, t.ex. genom utbildning av försäkringsrådgivare på arbetsplatserna. sådana alternativa sätt gör kunskap om försäkringen tillgänglig för de berörda, minskar kraven på detaljredovisning i det tryckta materialet. Informationen kan i allmänhet vara standardiserad. belasta trycksaker med detaljerade uppgifter om undantag och special- bestämmelser som har betydelse bara för ett fåtal försäkrade. kunskap finns om att de som berörs av en specialreglering finns samlade på ett fåtal företag, bör det dock kunna krävas att de berörda får möjlig- het att ta del också av dessa speciella bestämmelser. Det kan inträffa att någon som inte omfattas av försäkringen fordrar ersättning av försäkringsbolaget, nämligen om en skadelidande utnyttjar 9 kap. 7 § om direktkrav mot försäkringsbolaget. andra meningen att försäkringsbolagets informationsskyldighet med anledning av försäkringsfall gäller också mot annan som har anspråk mot Kollektivavtalsgrundad försäkring skiljer sig inte särskilt mycket från annan försäkring när man kommer till regleringen av enskilda skadefall. Därför sägs att de särskilda reglerna i 2 kap. 7 § om information om överprövning och om preskription i samband med skaderegleringen skall tillämpas också på kollektivavtalsgrundad försäkring. digheten ligger på försäkringsbolaget. I övrigt hänvisas till kommentaren till 17 kap. 7 §. 6 § Om ett försäkringsbolag inte lämnar information enligt 35 §§, tillämpas 2 kap. 9 § vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring med en anställd som försäk- rad och 8 kap. 2 och 3 §§ vid annan kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. anställd som omfattas av försäkringsskyddet skall då anses som en konsument som tecknat individuell försäkring. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorian och SkFL.) I paragrafen hänvisas till det marknadsrättsliga sanktionssystem som anges i 2 kap. 9 § respektive 8 kap. 2 och 3 §§. Hänvisningen i paragrafen gäller bara i fråga om informa- tionsbrister hos försäkringsbolaget, inte arbetsmarknadsparterna. En kollektivavtalsgrundad försäkring tecknas av arbetsgivaren för att ge skydd åt anställda. För att tydliggöra att den marknadsrättsliga sanktion som står till buds beträffande försäkringar som tecknas av en konsument eller ett dödsbo är avsedd att kunna tillämpas även beträffande kollek- tivavtalsgrundade försäkringar till skydd för anställda har ett klargörande härom gjorts i paragrafen. Tiden för försäkringsbolagets ansvar 7 § När en arbetsgivare tecknar en skadeförsäkring som han enligt kollektivavtal är skyldig att teckna, räknas tiden för försäkringsbolagets ansvar från och med den dag då han blev bunden av kollektivavtalet eller den dag som anges i kollek- I annat fall räknas tiden från och med dagen efter den då ansökan om försäkring avgavs till försäkringsbolaget, om inte annat har avtalats eller framgår Om försäkringsfall inträffar innan avtal träffats om en särskild utformning av försäkringsskyddet, bestäms ansvaret efter vad som är skäligt med hänsyn till den försäkrades förhållanden och de villkor som gäller för övriga försäkrade. (Jfr 10 kap. 6 § promemorian och SkFL.) Paragrafen anger från vilken tidpunkt försäkringsbolagets ansvar löper dels då försäkringen tecknas på grund av arbetsgivarens förpliktelse enligt ett kollektivavtal, dels då den tecknas utan stöd av ett sådant avtal. Paragrafen har vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring sin mot- svarighet i 20 kap. 7 § och vid gruppskadeförsäkring sin motsvarighet i 17 kap. 9 och 10 §§. För konsumentförsäkring finns motsvarigheten i 3 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1 och 11.3. Huvudregeln är att försäkringsbolagets ansvar räknas från det att arbets- givaren blev bunden av kollektivavtalet. Regeln tar också hänsyn till möjligheten att försäkringen enligt avtalet skall träda i kraft redan tidi- gare eller först någon tid efter tecknandet. Här gäller alltså avtalsfrihet. Arbetsgivaren kan bli bunden genom att själv eller genom sin orga- nisation teckna kollektivavtal. Detsamma kan bli följden om en oorga- niserad arbetsgivare går in i t.ex. något av och därmed blir bunden av det kollektivavtal som gäller på arbetsgiva- När arbetsgivaren därefter tecknar försäkring med viss retroaktiv verkan, gäller skyldigheten att betala premie också för den redan förflutna tiden, även om något försäkringsfall inte har När arbetsgivaren tecknar försäkringen frivilligt eller efter en överens- kommelse med sina anställda som inte har formen av kollektivavtal, skall samma huvudregel gälla som för individuell försäkring. från och med dagen efter den då ansökan sändes eller lämnades till försäkringsbolaget, om inte något annat har avtalats eller framgår av Det hänvisas till kommentaren till 17 kap. 10 §. 8 § Försäkringsvillkoren får innehålla att försäkringen inte kan upphöra på grund av uppsägning, så länge arbetsgivaren enligt kollektivavtal är skyldig att hålla försäkringen. Om ett sådant villkor inte gäller, tillämpas andra stycket. En försäkring som gäller tills vidare kan sägas upp till utgången av månaden efter den då uppsägning sker. Om försäkringen gäller , kan försäkringsbolaget säga upp den för upphörande bara om premien inte betalas i rätt tid och dröjsmålet inte är av ringa betydelse. Uppsägningstiden vid dröjsmål med premie för senare premieperiod än den första skall vara minst en månad, räknat från det att försäkringsbolaget avsände uppsägningen till arbetsgivaren. 2003/04:150 18 kap. (Jfr 10 kap. 7 § promemorian och SkFL.) Paragrafen behandlar parternas möjligheter att säga upp försäkringen. Den har vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring sin motsvarighet i 20 kap. 8 § och vid gruppskadeförsäkring delvis motsvarighet i 17 kap. 1114 §§. Övervägandena finns i avsnitt 11.3 och 11.5. I första meningen ges lagstöd åt det vanligt förekommande försäkringsvillkoret att varken arbetsgivaren eller försäkringsbolaget får säga upp försäkringen så länge arbetsgivaren är bunden av kollektivavtal om försäkringen. För att ett sådant uppsägningsförbud skall vara giltigt mot arbetsgivaren måste det gälla också för försäkringsbolaget. Enligt lagtexten får inte själva uppsägningen förbjudas. Villkoren får bara innehålla att uppsägningen inte kan få verkan så länge arbetsgivaren är bunden av kollektivavtalet. När det inte finns någon kollektivavtalsgrundad skyldighet att hålla försäkring, ges i detta stycke skilda regler beroende på försäkringens konstruktion. Reglerna blir tillämpliga också om villkoren för kollektivavtalsbundna arbetsgivare inte innehåller något sådant förbud som avses i första stycket. De flesta kollektivavtalsgrundade försäkringar gäller tills vidare. Om arbetsgivaren inte är bunden av något kollektivavtal, kan det då inte komma i fråga att i lagen förbjuda uppsägning eller att begränsa uppsägningsmöjligheten till t.ex. vissa typer av kontraktsbrott. För denna situation finns det därför bara en regel om uppsägningstidens längd, som gäller oberoende av om det är försäkringsbolaget eller arbetsgivaren som säger upp försäkringen. En annan sak är att arbetsgivaren på grund av avtal, som inte är kollektivavtal, kan vara förhindrad i förhållande till sina anställda att säga upp försäkringen. När försäkringen gäller och arbetsgivaren inte är bunden av kollektivavtal, kan båda parter säga upp försäkringen till varje förnyelse- Vad som här har ansetts att man behöver reglera i lagen är bara uppsägning från försäkringsbolagets sida på grund av arbets- Med tanke på att försäkringar av detta slag nor- malt bara gäller i taget behövs ingen allmän rätt till uppsägning under löpande avtalstid heller för försäkringsbolagets del. frågan om brott mot upplysningsplikten vidare spelar så liten roll vid kollektivavtalsgrundad försäkring, ger andra stycket försäkringsbolaget uppsägningsrätt bara vid premiedröjsmål. minst en månad, utom vid dröjsmål med första premien. Reglerna i andra stycket är tvingande till försäkringstagarsidans förmån och kan frångås bara genom en central överenskommelse enligt 1 kap. 7 §. En sådan överenskommelse fordras alltså för att försäkrings- avtalet skall avvika från uppsägningsregeln till försäkringstagarens nackdel, t.ex. om det föreskrivs att försäkringen får upphöra först efter det att kollektivavtalet upphört. 9 § Försäkringsbolaget får i försäkringsvillkoren förbehålla sig rätt att ändra försäkringen . En ändring till de försäkrades nackdel får dock göras bara med godkännande av de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektivavtal som försäkringen följer. Försäkringsvillkor som har utformats genom en särskild överenskommelse mellan försäkringsbolaget och den anställde får inte ändras till den anställdes nackdel utan dennes samtycke. (Jfr 10 kap. 8 § promemorian och SkFL.) Paragrafen anger förutsättningarna för att försäkringsbolaget skall få ändra försäkringen. Den har vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring sin motsvarighet i 20 kap. 9 § och vid gruppskadeförsäkring en motsvarighet i 17 kap. 15 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1 och 11.3. Som framgår av 8 § har försäkringsbolaget begränsade möjligheter att säga upp en kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. Särskilt med tanke på att det oftast är fråga om försäkring som gäller tills vidare måste bolaget däremot kunna ändra försäkringen . I denna paragraf medges därför bolaget att förbehålla sig rätt till villkorsändringar. I praktiken kommer initiativet till villkorsändringar ofta från arbetsmarknadsparterna, men i vad mån försäkringsbolaget är skyldigt att genomföra de ändringar parterna begär regleras inte i lagen. Det är en fråga för avtalet mellan parterna och försäkringsbolaget. I paragrafen regleras bara försäkringsbolagets rätt i förhållande till arbetsgivare och anställda. Även om arbetsgivaren i försäkringsavtalet har medgett försäkringsbolaget fri ändringsrätt, får ändring ske bara på det sätt och vid den tid som har godkänts av de arbetsmarknadsparter som har träffat det kollektivavtal som försäkringen följer. Och kravet på godkännande av dessa parter gäller alltså också om arbetsgivaren inte är bunden av något kollektivavtal alls eller tecknar försäkringen enligt åtagande i ett annat Bestämmelsernas karaktär av skyddslagstiftning för försäkringstagar- sidan medför emellertid att en villkorsändring får verkan även utan arbetsmarknadsparternas godkännande om ändringen är till de försäkra- Ett nytt villkor till de försäkrades nackdel är däremot ogiltigt Vidare kan naturligtvis även en ändring till de försäk- rades förmån, som görs utan parternas godkännande, vara ett brott från försäkringsbolagets sida mot dess avtal med arbetsmarknadsparterna och för arbetsgivarens del ett brott mot dennes skyldigheter som medlem i arbetsgivarorganisationen, men den frågan regleras inte i lagen. Det som sägs i andra stycket gäller bara sådana villkor som enligt avtalet om en kollektivavtalsgrundad försäkring kan överenskommas särskilt mellan försäkringsbolaget och den anställde. Bestämmelsen innebär i och för sig inget hinder för att försäkringen sägs upp utöver vad som framgår av 8 §, men så länge försäkringen gäller skall den anställde kunna räkna med att behålla de förmåner som tillförsäkrats. 10 § En försäkrad som lämnar sin anställning har rätt till efterskydd enligt vad som föreskrivs i försäkringsvillkoren. Detsamma gäller när en anställd av någon annan anledning inte längre uppfyller kraven för att omfattas av försäkringen. (Jfr 10 kap. 9 § promemorian och SkFL.) I paragrafen behandlas den försäkrades rätt till efterskydd. kollektivavtalsgrundad personförsäkring sin motsvarighet i 20 kap. 10 §. Angående gruppskadeförsäkring, se 17 kap. 13 §. i avsnitt 11.3. Vid kollektivavtalsgrundad försäkring som är utformad som en skade- försäkring torde i de allra flesta fall försäkringsbolaget inte ha något ansvar mot den försäkrade sedan t.ex. en anställning upphört. har ändå ansetts att den tänkbara möjligheten till ett efterskydd bör framgå av lagen. Frågan aktualiseras främst då vederbörande slutar sin anställning men också om en anställd av annan orsak är kvalificerad för fortsatt försäkringsskydd. Det förra fallet tas upp i första Andra meningen rör andra fall, där det också åtminstone i viss utsträckning kan bli aktuellt med ett förlängt skydd. kan nämnas att en anställd står kvar i sin befattning men minskar sin arbetstid under den kvalifikationsgräns som gäller enligt villkoren eller att en styrelseledamot eller revisor lämnar sitt uppdrag. Lagen garanterar inte att någon i det enskilda fallet har rätt till fortsatt Paragrafen överlämnar i praktiken helt åt villkoren att bestämma Försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs, m.m. 11 § Det som sägs i 3 kap. 911 §§ om konkurs m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. (Varken promemorian eller SkFL innehåller någon motsvarande bestämmelse.) Paragrafen hänvisar till paragrafer i kapitlet om försäkringsavtalet vid konsumentförsäkring, som handlar om vissa följder av att ett försäkringsbolag försätts i konkurs m.m. Den har sina motsvarigheter för kollektivavtalsgrundad personförsäkring i 20 kap. 11 § och för gruppskadeförsäkring i 17 kap. 16 §. Saken berörs i avsnitt 11.3. Försäkringstagaren, dvs. arbetsgivaren, har rätt att säga upp en kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring och få skadestånd på samma sätt som vid individuell skadeförsäkring. Konkursboet får säga upp försäkringen med fjorton dagars uppsägningstid. I övrigt hänvisas till kommentaren till 3 kap. 911 §§. Begränsningar av försäkringsbolagets ansvar 12 § Det som sägs i 4 kap. om begränsningar av försäkringsbolagets ansvar tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. Också den försäkrade har upplysnings- och anmälningsplikt enligt 4 kap. 13 §§. Försäkringsbolaget får dock inte vid tillämpning av dessa bestämmelser mot den som kräver ersättning åberopa att någon annan än den anställde eller någon som är försäkrad tillsammans med honom har eftersatt sin upplysnings- eller anmälningsskyldighet eller haft vetskap om detta. 2003/04:150 18 kap. (Jfr 10 kap. 10 § promemorian och SkFL.) Paragrafen anger i vilken utsträckning som begränsningar av försäkringsbolagets ansvar är möjliga. Den har sina motsvarigheter vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring i 20 kap. 12 § och vid gruppskadeförsäkring i 17 kap. 17 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Enligt 4 kap. 13 §§ är det försäkringstagaren som har upplysnings- och anmälningsplikt i förhållande till försäkringsbolaget. Felaktiga uppgifter från den som är försäkrad utan att vara försäkringstagare kan inte minska försäkringsersättningen. Vid kollektivavtalsgrundad försäkring har däremot också den försäkrade upplysnings- och anmälningsplikt mot försäkringsbolaget. Ojämkad ersättning skall dock utgå till en försäkrad, om inte denne eller en medförsäkrad är ansvarig för att försäkringsbolaget har fått oriktiga uppgifter. Bestämmelsen har sin största betydelse vid försummelser från arbetsgivarens sida. En försäkrad kan dock få finna sig i att ersättningen sätts ned om oriktiga uppgifter har lämnats till försäkringsbolaget och det framkommer att den försäkrade själv har medverkat till detta. Det kan anmärkas att regleringen här följer konsumentförsäkringen när det gäller alla kollektivavtalsgrundade skadeförsäkringar (jfr däremot 17 kap. 17 §). 13 § Det som sägs i 6 kap. om försäkringsersättningen tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. (Jfr 10 kap. 2 § promemorian och SkFL.) Paragrafen föreskriver att reglerna om försäkringsersättning vid konsumentförsäkring skall tillämpas även vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. Den har ingen motsvarighet vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring men däremot vid gruppskadeförsäkring, 17 kap. 21 § och företagsförsäkring, 8 kap. 18 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.6. Det hänvisas till kommentaren till 6 kap. Regleringen av försäkringsfall, m.m. 14 § Det som sägs i 7 kap. 14 och 9 §§ om reglering av försäkringsfall m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. 2003/04:150 18 kap. (Jfr 10 kap. 2 § promemorian och SkFL.) Paragrafen föreskriver att reglerna om skadereglering, preskription och regressrätt vid konsumentförsäkring skall tillämpas även vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. I övrigt passar reglerna i 7 kap. inte vid denna försäkringstyp. Paragrafen har sina motsvarigheter vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring i 20 kap. 15 §, gruppskadeförsäkring i 17 kap. 22 § och företagsförsäkring i 8 kap. 19 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.6. Det hänvisas till kommentaren till de aktuella paragraferna i 7 kap. Tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet 15 § Det som sägs i 9 kap. 13 och 59 §§ om tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. (Jfr 10 kap. 2 § promemorian och SkFL.) Paragrafen har ingen motsvarighet vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring men däremot vid gruppskadeförsäkring i 17 kap. 23 §. Saken behandlas i avsnitt 11.6. Paragrafen föreskriver att reglerna om tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet vid individuell skadeförsäkring skall tillämpas även vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring. Bestämmelserna i 9 kap. 4 § passar dock inte vid en sådan försäkring, och därför hänvisas inte till dem. Som framgår av 2 § andra stycket räknas anställda med flera som försäkringen avser att skydda som försäkrade, också när försäkringen formellt är konstruerad som en ansvarsförsäkring. Reglerna om tredje mans rätt vid ansvarsförsäkring blir alltså inte tillämpliga på dem, utan de kan kräva ersättning direkt av försäkringsbolaget även i andra fall än de som anges i 9 kap. 7 Däremot gäller dessa regler vid annan kollektivavtalsgrundad ansvarsförsäkring, t.ex. om denna är ett inslag i en kollektiv hemförsäkring. 16 § Det som sägs i 15 kap. 10 § tillämpas också på ersättning för personskada som utgår till en anställd på grund av kollektivavtalsgrundad ansvarsförsäkring som arbetsgivaren har tecknat. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorian och SkFL.) Paragrafen ger ersättning ur en trygghetsförsäkring mot arbetsskada (TFA) och försäkringar med samma konstruktion ett motsvarande skydd mot utmätning som annars gäller för ersättning på grund av olycksfallsförsäkring. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. I kapitlet regleras olika frågor vid gruppersonförsäkring av samma karak- tär som för den individuella personförsäkringens del behandlas i 10 16 kap. Vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring behandlas motsva- rande frågor i 20 kap. Kapitlet har vid gruppskadeförsäkring sin motsva- righet i 17 kap. Kapitlet har ingen motsvarighet FAL. Kapitlet, som omfattar 27 paragrafer, innehåller dels bestämmelser som är gemensamma för all gruppersonförsäkring, dels särskilda bestämmel- ser om frivillig och obligatorisk gruppersonförsäkring. I 1 § ges defini- tioner av dessa senare begrepp. I 2 § undantas vissa typer av grupperson- försäkring från flera av de tvingande bestämmelserna i kapitlet. beskrivs konstruktionen av frivillig och obligatorisk gruppersonförsäk- En regel om försäkringsbolagets uppdrag till gruppföreträdare finns i 4 §. Särskilda informationsregler har tagits in i 58 §§. I 9 och 10 §§ behandlas tiden för försäkringsbolagets ansvar. I 11 § behandlas förnyel- se och uppsägning av försäkringen till försäkringstidens utgång. 14 §§ tas upp bestämmelser om att försäkringen upphör genom förfaran- den från den försäkrade gruppens eller gruppmedlemmens sida. följande paragraferna, 15 och 16 §§, behandlar rätten till fortsättnings- I 17 § regleras försäkringsbolagets rätt att ändra en försäkring och att säga upp den . Genom 18 § regleras situationen vid försäkringsbolagets konkurs m.m. I 19 § behandlas begränsningar av försäkringsbolagets ansvar. betalningen och andra frågor som anknyter till premien behandlas i 20 I 24 § ges vissa särregler om förfogande över en grupperson- försäkring och i 25 § om förhållandet till borgenärerna. I 26 § behandlas regleringen av försäkringsfall m.m. I den avslutande 27 § finns bestäm- melser om hur meddelanden till de försäkrade skall distribueras. 1 § I detta kapitel betyder frivillig gruppersonförsäkring: gruppersonförsäkring som gruppmedlemmarna ansluter sig till genom egen anmälan eller genom att inte avböja försäkringen, obligatorisk gruppersonförsäkring: gruppersonförsäkring som varje medlem i gruppen är direkt ansluten till på grund av gruppavtalet. Bestämmelserna tillämpas också om flera försäkringsbolag meddelar grupp- försäkring för olika medlemmar i samma grupp. Varje försäkringsbolag har då de skyldigheter och rättigheter som bestämmelserna anger i förhållande till dem som bolaget meddelar försäkring för. Om försäkringsbolaget avtalar med en gruppmedlem om en särskild utformning av medlemmens försäkringsskydd, anses avtalet som en del av gruppförsäkringen (Jfr 18 kap. 1 § promemorian och 9 kap. 1 § PFL.) Paragrafen anger innebörden av begreppen frivillig och obligatorisk Den har vid gruppskadeförsäkring sin motsva- righet i 17 kap. 1 §. Den har ingen motsvarighet vid kollektivavtals- Övervägandena bakom första stycket finns i Övervägandena bakom andra och tredje styckena finns i avsnitt 10.9 respektive 10.10. Paragrafen har, som framgår av det som sägs i inledningen till kapitlet, ingen motsvarighet FAL. Definitionen av obligatorisk gruppersonförsäkring har utformats i enlig- het med Lagrådets förslag. Det hänvisas till kommentaren till 17 kap. 2§ Bestämmelserna i 6, 7, 1116 §§, 21 § andra och tredje styckena samt 22 och 23 §§ tillämpas inte på en försäkring som gäller under högst en månad.