prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — Enligt 9 kap. 1 § i den lagen gäller en försäkring som avser värdet av en fastighet eller värdet av en fast eller lös sak till förmån för, utöver försäkringstagaren, bl.a. den som har viss säkerhetsrätt i egendomen. Om en försäkring på detta sätt gäller till förmån för flera, har enligt 9 kap. 5 § egendomens ägare rätt att få försäkringsersättningen framför en borgenär som har viss förmånsrätt, Prop. 2003/04:150 förutsatt att borgenärens säkerhet inte väsentligt minskar genom försäk- I denna lag finns kompletterande bestämmelser till de angivna bestämmelserna i försäkringsavtalslagen. Lagen ersätter lagen (1927:79) om rätt för borgenär till betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal. I paragrafens första stycke anges lagens tillämpningsområde. Lagen skall tillämpas på de borgenärer som anges i 9 kap. 5 § försäkringsavtalslagen. Lagen gäller alltså, till skillnad års lag, också vid annan försäkring än brandförsäkring och även i fråga om andra säkerhetsrätter än panträtt i fast egendom och i tomträtt. Enligt andra stycket är lagen tvingande till förmån för borgenärer med förmånsrätt i fast egendom eller tomträtt. I förhållande till övriga borgenärer som omfattas av lagen och till egendomens ägare är den dock dispositiv. Det är således möjligt att t.ex. genom försäkringsavtalet inskränka ägarens rätt att uppbära ersättning enligt 2 §. 2 § Om försäkringsersättningen för skada på egendom uppgår till högst en tiondel av värdet av den egendom i vilken en säkerhetsrätt gäller, har ägaren av den försäkrade egendomen rätt att framför borgenären få ersättningen av försäkringsbolaget. Är ersättningen större, får den utan borgenärens medgivande betalas ut till någon annan endast om skadan har avhjälpts eller säkerhet som har godkänt har ställts för att ersättningen skall betalas tillbaka för den händelse skadan inte avhjälps inom skälig tid. Visar inte ägaren efter det att ersättningen skulle ha betalats att han har rätt att få beloppet, eller har ett utbetalat belopp betalats tillbaka, skall bolaget deponera beloppet hos för utbetalning till den som har rätt till beloppet. Bolaget skall lämna uppgift om en sådan borgenär vars namn och adress har anmälts hos bolaget och skriftligen underrätta borgenären om depositionen. I första stycket preciseras den närmare innebörden av bestämmelsen i 9 kap. 5 § försäkringsavtalslagen att den försäkrade egendomens ägare har rätt till försäkringsersättningen framför en borgenär med viss förmånsrätt förutsatt att inte dennes säkerhet väsentligt minskar genom försäkringsfallet. Förutsättningarna för ägarens företrädesrätt sätts i relation till värdet av den egendom där säkerhetsrätten gäller. Egendomens ägare har alltid rätt att framför borgenären uppbära försäkringsersättning, om ersättningen uppgår till högst en tiondel av värdet av den egendom där säkerhetsrätten gäller. För dessa fall kan man alltså aldrig anse att borgenärens säkerhet väsentligt minskar. Det är ägaren som skall visa att försäkringsersättningen inte är större än vad som anges i paragrafen; torde detta stå klart utan någon närmare utredning. I alla andra fall har dock borgenären företräde. Det anges därför i andra meningen att ersättning som är större än en tiondel av värdet av den egendom där säkerhetsrätten gäller får betalas ut till någon annan utan borgenärens medgivande endast om skadan har avhjälpts eller av godkänd säkerhet har ställts. Som avhjälpande räknas också att egendom vari säkerhetsrätten gäller återanskaffas om rätten kvarstår i den nya egendomen. I andra stycket regleras under vilka förutsättningar ett försäkringsbolag . 2003/04:150 är skyldigt att nedsätta försäkringsersättning hos . melsen överensstämmer i allt väsentligt med regleringen lag. 3 § Om ett ersättningsbelopp har deponerats hos , skall denna så snart det kan ske sätta ut sammanträde för förhandling om rättsägares anspråk och beloppets fördelning. Kallelse till sammanträdet skall genom försorg minst i förväg sändas till den försäkrade egendomens ägare och till kända borgenärer med säkerhetsrätt i egendomen, med uppmaning att anmäla anspråk senast vid sammanträdet. Om det finns särskilda skäl, skall en kungörelse om sammanträdet minst i förväg föras in i Post- och . I fråga om fördelning av ersättningsbeloppet gäller vad som föreskrivs om fördelning av köpeskilling vid exekutiv försäljning av egendomen. I första stycket ges vissa handlingsregler för för de fall ett ersättningsbelopp har nedsatts hos . Bestämmelserna motsvarar i stort reglerna lag, med de förändringar som föranleds av att denna lag har ett vidare tillämpningsområde. Följden av att en borgenär inte anmäler sitt anspråk trots uppmaning från enligt första stycket är att borgenären inte kan göra anspråk på försäkringsersättningen. Borgenärens rätt i eventuellt kvarstående säkerhet påverkas alltså inte. Kungörelse skall införas i Post- och endast om det finns särskilda skäl. Detta är framför allt fallet om det finns betydande risk att okända borgenärer kan göra anspråk på en del av ersättningen. När det gäller fördelningen av ersättningsbeloppet gäller utöver bestämmelserna i första stycket vad som föreskrivs om fördelning av köpeskilling vid exekutiv försäljning av egendomen, dvs. bl.a. bestämmelserna i 13 kap. utsökningsbalken. Detta framgår av andra stycket. 4 § Om försäkringsbolaget är ansvarigt för en inträffad skada i förhållande till en borgenär med säkerhetsrätt i egendomen, men inte mot egendomens ägare, inträder bolaget i borgenärens rätt i den mån försäkringsbolaget har betalat borgenärens fordran. Är fordringen intecknad, skall på ansökan av pantbrev eller företagsinteckningsbrev för det betalade beloppet utfärdas med företrädesrätt näst efter ett intecknat belopp, på vilket betalning inte utfallit, och överlämnas till bolaget som säkerhet för dess fordran. Paragrafen innehåller bestämmelser om ett försäkringsbolags rätt att träda in i en borgenärs rätt mot egendomens ägare och ansluter till 9 kap. 3 § försäkringsavtalslagen. Bestämmelserna motsvarar reglerna lag, med de förändringar som föranleds av att denna lag har ett vidare tillämpningsområde. 5 § Om det vid fördelningen av medel utfaller betalning på beloppet av ett pantbrev eller ett företagsinteckningsbrev, skall anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel och företagsinteckningsregistret. Anmälan skall göras genast efter det att fördelningen blivit godkänd eller vunnit laga kraft. En kopia av fördelningslängden skall fogas till anmälan. Ansökan enligt 4 § skall göras i samband med anmälan som avses i första stycket i denna paragraf. Paragrafen innehåller bestämmelser för de fall då det vid fördelningen Prop. 2003/04:150 av medel utfaller betalning på beloppet av ett pantbrev eller ett företags- Bestämmelserna motsvarar reglerna lag, med de förändringar som föranleds av att denna lag har ett vidare tillämpningsområde. 6 § Även om försäkringsersättningen för en skada som avses i 2 § har fastställts vid förhandling mellan försäkringstagaren och försäkringsbolaget, får en borgenär med säkerhetsrätt i egendomen hos bolaget begära att beloppet skall, vad gäller hans rätt, fastställas på det sätt som anges i försäkringsavtalet. En sådan begäran skall framställas inom efter det att skadan inträffade eller, om borgenärens namn och adress anmälts hos bolaget, efter det att borgenären underättats om beloppets fastställande. Framställs begäran enligt första stycket av flera borgenärer, skall de gemensamt utse ett ombud att föra talan i saken. Om de inte kommer överens, skall ombudet utses av . Paragrafen reglerar en borgenärs rätt att hos försäkringsbolaget begära att skadans belopp, såvitt angår hans rätt, skall fastställas enligt försäkringsavtalet trots att beloppet har fastställts vid förhandling mellan försäkringstagaren och försäkringsbolaget. Bestämmelserna motsvarar reglerna lag. 7 § enligt denna lag är i det län där säkerhetsrätten är registrerad eller, när det inte har skett, det län där egendomen fanns vid försäkringsfallet. Om egendomen fanns utomlands, är i behörig. Paragrafen reglerar vilken länsstyrelse som är behörig för sådana fall som omfattas av lagen. Paragrafen saknar motsvarighet lag. En reglering av behörighetsfrågan har ansetts nödvändig mot bakgrund av att den nya lagen omfattar även säkerhetsrätt i lös egendom. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1927:79) om rätt för borgenär till betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal skall upphöra att gälla. 2.Den nya lagen tillämpas på försäkringar som har meddelats eller förnyats efter ikraftträdandet. På försäkringar som har meddelats före ikraftträdandet och inte förnyats därefter gäller äldre bestämmelser. Av bestämmelsen följer att lagen träder i kraft som den nya försäkringsavtalslagen. Övergångsbestämmelserna har utformats i enlighet med huvudregeln i den lagen, dvs. att lagen tillämpas på försäkringar som meddelas eller förnyas efter ikraftträdandet. 14.3Förslaget till lag om statliga grupplivförsäkringar Bestämmelserna i 12 kap. 14 och 612 §§, 14 och 15 kap., 16 kap. 15 och 10 §§ samt 20 kap. 4, 10, 12 och 13 §§ försäkringsavtalslagen (2004:000) gäller för grupplivförsäkringar som meddelas av staten. Vid tillämpning av 14 och 15 kap. och i fråga om rätten till försäkringsersättning i övrigt anses varje försäkrad som Prop. 2003/04:150 försäkringstagare, om försäkringen gäller på hans liv. Försäkringsvillkor, som i jämförelse med de i första stycket angivna bestämmelserna är till nackdel för den försäkrade eller hans rättsinnehavare, är tillåtna om villkoren har godkänts av en central arbetstagarorganisation. De statliga grupplivförsäkringarna regleras i avtal av om statens tjänstegrupplivförsäkring (TGL-S) samt i ett antal författningar, bl.a. förordningen (1988:243) om grupplivförsäkring för vissa lokalanställda arbetstagare vid svenska utlandsmyndigheter, förordningen (1988:244) om grupplivförsäkring för deltagare i vissa arbetsmarknadspolitiska program, förordningen (1988:245) om grupplivförsäkring för doktorander, förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga samt förordningen (2003:56) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning. Genom lagen har införts bestämmelser som innebär att de statliga grupplivförsäkringarna oavsett om de är författningsreglerade eller om de har sin grund i kollektivavtal följer de bestämmelser i försäkringsavtalslagen som gäller för kollektivavtalsgrundad personförsäkring. I andra stycket har det skapats en möjlighet att avvika från bestämmelserna i försäkringsavtalslagen till den försäkrades eller hans rättsinnehavares nackdel. En motsvarande reglering för kollektivavtalsgrundad försäkring finns i 1 kap. 7 § försäkringsavtalslagen. Enligt bestämmelsen skall sådana från försäkringsavtalet avvikande villkor vara tillåtna endast om villkoren har godkänts av en central arbetstagarorganisation. I vad mån sådana villkor kan tillämpas också på andra än den godkännande organisationens medlemmar och dessas anhöriga avgörs såvitt gäller försäkring för anställda av de regler som gäller på arbetsrättens område. För försäkringslagstiftningens del är det alltså tillräckligt att villkoren har godkänts av en central organisation. Sedan en central organisation har godkänt att villkoren får tillämpas på organisationens medlemmar, kan de användas även vid försäkring för andra än anställda. Lagens rubrik har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Denna lag träder i kraft och tillämpas även på försäkringar som har meddelats . Det som sägs i punkterna 6 och 7 övergångsbestämmelserna till försäkringsavtalslagen (2004:000) skall dock tillämpas på motsvarande sätt. I fråga om försäkringsfall som har inträffat före ikraftträdandet tillämpas äldre rätt. Enligt övergångsreglerna, som delvis har utformats efter Lagrådets förslag, skall äldre bestämmelser tillämpas i fråga om försäkringsfall som har inträffat före ikraftträdandet. Detta motiveras av att det, när det gäller de statliga försäkringarna, inte finns något egentligt försäkringsavtal att utgå från och att det därmed är svårt att fastställa när en ny försäkring skall anses föreligga. En uttrycklig bestämmelse om de sakrättsliga verkningarna har tagits in i överensstämmelse med övergångsbestämmelserna Förslaget till lag om ändring i 3 § Rättigheter som inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art skall inte ingå i bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för rättigheten. Dessutom skall pensionsrättigheter, även om de inte är av sådant slag som avses i första meningen, undantas från bodelning enligt vad som sägs i andra och tredje styckena. Vid bodelning med anledning av en makes död skall en rätt till pension som den efterlevande maken har på grund av pensionssparavtal enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande inte ingå i bodelningen. Detsamma gäller en rätt till pension som den efterlevande maken har på grund av en försäkring, om det belopp som skall betalas ut skall beskattas som inkomst. Om pensionssparkontot eller försäkringen ägdes av den avlidna maken, tillämpas i stället bestämmelserna i lagen om individuellt pensionssparande eller försäkringsavtalslagen (2004:000). Vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad skall en rätt till pension som någon av makarna har på grund av pensionssparavtal enligt lagen om individuellt pensionssparande helt eller delvis undantas från bodelningen, om det med hänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt skulle vara oskäligt att hela pensionsrätten ingick. Detsamma gäller rätt till pension på grund av en försäkring, om det belopp som skall betalas ut skall beskattas som inkomst och försäkringen gäller rätt till 1.ålderspension eller sjukpension, eller 2.efterlevandepension om det finns en rätt till utbetalning av pensionen vid bodelningen. Ändringen i andra stycket avser hänvisning till den nya försäkringsavtalslagen. 5 § Om försäkring eller försäkringsbelopp som vid försäkringstagarens död tillfaller en förmånstagare finns bestämmelser i försäkringsavtalslagen (2004:000). Om förmånstagares rätt enligt pensionssparavtal finns bestämmelser i lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande. Ändringen i första stycket avser hänvisning till den nya försäkringsavtalslagen. 14.5Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 6§ Medel, som för särskilt angivet ändamål har anvisats gäldenären av staten, kommun eller annan menighet eller av samfund, stiftelse eller inrättning med allmännyttigt syfte eller har samlats in bland allmänheten, får ej utmätas, om det strider mot det angivna ändamålet. Sedan medlen har betalats ut, gäller förbudet mot utmätning så länge de hålls avskilda. Första och andra styckena gäller också medel för begravning som tillfaller ett dödsbo på grund av en försäkring eller en utfästelse av en arbetsgivare, i den mån beloppet inte överstiger det för dödsåret gällande prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I det nya tredje stycket har intagits en bestämmelse med innebörd att försäkringsbelopp som tillfaller ett dödsbo för att täcka kostnader i samband med begravningen till viss del skall vara skyddat mot utmät- Ett motsvarande skydd gäller också då begravningshjälp har utbetalats till ett dödsbo på grund av en utfästelse av en arbetsgivare. 2003/04:150 gräns för utmätningsfriheten är ett belopp motsvarande det prisbasbelopp som gäller för dödsåret. För utmätningsfrihet gäller, utöver beloppsbegränsningen, att försäkringsbeloppet verkligen tillfaller dödsboet. Har försäkringstagaren t.ex. som förmånstagare satt in en av flera arvingar eller någon helt utomstående person, är således försäkringsersättningen inte skyddad mot utmätning. Om det däremot föreskrivs i villkoren eller om försäkringstagaren i särskilt förordnande angett att beloppet skall tillfalla inte dödsboet utan samliga dödsbodelägare, bör detta i allmänhet kunna jämställas med att beloppet tillfaller dödsboet och därför leda till utmätningsfrihet. I dessa fall har man ofta anledning att tolka förordnandet så att det varit avsikten att medlen skall tillfalla dödsboet. Liksom i övrigt enligt reglerna i denna paragraf gäller förbudet mot utmätning av begravningshjälp redan då beloppet står inne hos försäkringsbolaget eller hos arbetsgivaren. Sedan ersättning betalats ut skall för utmätningsfrihet krävas att medlen hålls avskilda. Begravningshjälp kan inte utmätas om det strider mot ändamålet med ersättningen, dvs. att täcka kostnader i samband med begravning. Framkommer det att begravningskostnaderna inte uppgått till det belopp som betalts ut och som hålls avskilt, finns det inte något hinder mot utmätning av överskjutande belopp. Vidare bör utmätning kunna ske om det är uppenbart att dödsboet inte har för avsikt att använda ersättningen för begravningskostnader. Det förhållandet att begravningskostnader först betalas av andra medel än den utbetalda ersättningen innebär inte i sig att begravningshjälpen får utmätas; det kan ofta vara naturligt att t.ex. någon av dödsbodelägarna förskotterar kostnader för att sedan få ersättning ur dödsboet. Oberoende av vad som sagts ovan kan utmätning ske om utmätningsfordran avser just begravningskostnader utmätningen strider då inte mot ändamålet. 14.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1930:106) om vissa rättshandlingar till förmån för ofödda Det som sägs i 9 kap. 2 § om förordnande genom testamente till den som inte är född eller avlad vid testators död gäller också för förordnande genom annan rättshandling till förmån för den som inte är född eller avlad vid tiden för förordnandet. Ändringen innebär endast en justering av den hänvisning som görs till tillämplig lagbestämmelse. 14.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 12 § Om en förmånstagare enligt försäkringsavtalslagen (2004:000) vid försäk- ringstagarens död får förfoganderätten över försäkringen eller, utan att någon sådan rätt förvärvas, utbetalning på grund av försäkringen, skall vad förmåns- tagaren sålunda bekommer vid beräknande av arvsskatt anses som arvfallen Vad som sagts gäller också vad som tillfaller någon enligt 14 kap. 7 § Prop. 2003/04:150 andra stycket försäkringsavtalslagen. Hälften av vad som tillfaller försäkrings- tagarens make i egenskap av förmånstagare är fritt från skatt. a)där en livförsäkring, som är kapitalförsäkring men ej livränteförsäkring, gäller på försäkringstagarens eller hans makes liv samt den rätt, som på grund av försäkringsavtalet någon av dem har, enligt 15 kap. försäkringsavtalslagen inte kunnat tas i mät för någonderas skuld, eller b)där en försäkring tagits för olycksfall eller sjukdom, vid skattens beräknande från värdet av vad som tillfallit någon i egenskap av förmånstagare såsom skattefritt avräknas ett belopp som motsvarar sex gånger prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring under vilket skattskyldigheten inträdde. Har på grund av ett förordnande av samma person förmånstagaren tidigare fått ett sådant förvärv, som enligt 37 § 2 mom. är i beskattningshänseende likställt med en gåva, får likväl från värdet av vad som inom loppet av tillfallit förmånstagaren ej avräknas mer än ett belopp som motsvarar sex gånger prisbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring under vilket skattskyldighet inträdde för det senaste förvärvet. Vad som på grund av insättningar av samma person i ränte- och kapitalförsäkringsanstalt på en gång tillfaller någon såsom förmånstagare skall denne anses erhålla på grund av en och samma försäkring, och skall så anses som om försäkringen tagits vid tiden för den första insättningen och på villkor att premiebetalning skolat ske i den ordning, vari insättningarna i anstalten skett eller enligt avtal mellan anstalten och försäkringstagaren skolat äga rum. Skattskyldighet enligt första stycket föreligger inte för rätt till pension som utgår på grund av pensionsförsäkring. Skattskyldighet föreligger inte heller för rätt till livränta som utgår på grund av annan försäkring än pensionsförsäkring i den mån vad som på grund av förordnande av samma person tillfallit den berättigade inte överstiger . Angående vad som förstås med kapitalförsäkring och pensionsförsäkring stadgas i 58 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229). Det som sägs i första och andra styckena gäller också i fråga om vad som tillfallit någon på grund av en sådan förmån från en kommun. Vad som vid en försäkringstagares död tillfaller någon på grund av ett förordnande som avser en utländsk försäkring skall vid beräknande av arvsskatt behandlas som om det hade tillhört boet och tillagts förmånstagaren genom ett testamente. För en kapitalförsäkring som ej är livränteförsäkring och som gäller på försäkringstagarens eller hans makes liv och för en försäkring som tagits för olycksfall eller sjukdom tillämpas bestämmelserna i andra stycket. För rätt till pension på grund av en utländsk försäkring som skall behandlas som pensionsförsäkring vid inkomsttaxeringen föreligger inte skattskyldighet. Vid övriga förvärv av livränta på grund av en utländsk försäkring tillämpas bestämmelserna i fjärde stycket andra meningen. Med utländsk försäkring förstås en försäkring som har meddelats i en utomlands bedriven försäkringsrörelse. Skattskyldighet föreligger inte för rätt till pension på grund av pensionssparavtal enligt 1 kap. 2 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande. När behållning på pensionssparkonto skall tas upp som en tillgång i dödsboet och avskattning skall ske enligt 58 kap. 33 § inkomstskattelagen skall behållningen tas upp till halva värdet. Ändringarna avser huvudsakligen hänvisningar till den nya försäkringsavtalslagen. Även vissa redaktionella ändringar har gjorts. Ändringen i sjätte stycket har sin bakgrund i att den nya lagen innehåller regler om såväl gruppförsäkring som kollektivavtalsgrundad försäkring och att lagens regler tillämpas också på grupplivförsäkringar som meddelas av Med uttrycken kapitalförsäkring och livränteförsäkring avses detsamma som i 102118 §§ FAL. 32 § Har efter det beslut meddelats om fastställande av skatt a)kännedom erhållits om förut icke känt testamente; b)ett testamente, ett förmånstagarförordnande enligt försäkringsavtalslagen (2004:000) eller ett motsvarande förordnande som avser en utländsk försäkring, vartill hänsyn tagits vid skatteärendets prövning, blivit genom lagakraftvunnen dom helt eller delvis förklarat ogillt; c)genom lagakraftvunnen dom eljest blivit bestämt angående delningen av egendom i dödsbo, där skatten fastställts med ledning av handling, som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom., 15 a § eller 16 §; d)omständighet inträffat som föranleder tilläggsbouppteckning; e)kännedom erhållits angående vid tiden för skattskyldighetens inträde föreliggande omständighet, som föranleder, att i deklaration uppgiven behållning eller egendom bort upptagas eller fördelas annorledes än i deklarationen angivits; f)kunskap vunnits om förhållande, som föranleder tillämpning av 19 §; g)klarhet vunnits om hur arvet slutligen skall fördelas i sådana fall som avses i h)kunskap vunnits om att sådan delning som avses i 15 § 1 a mom. har skett; och hade, om hänsyn tagits till omständighet som avses, för någon lott skatt skolat gäldas utöver vad för beräknats, skall efterbeskattning ske med sålunda felande belopp. Ändringen i första stycket avser, utöver vissa redaktionella ändringar, hänvisningen till den nya försäkringsavtalslagen. 37 § 2 mom. Skatt såsom för gåva utgår för vad som i enlighet med försäkringsavtalslagen (2004:000) i annat fall än i 12 § avses tillfaller någon i egenskap av förmånstagare. Vid denna beskattning skall bestämmelserna i 12 § andrafemte styckena tillämpas. Som gåva beskattas även vad som i annat fall än i 12 § sjunde stycket avses tillfaller någon på grund av förordnande som avser utländsk försäkring. Därvid skall bestämmelserna i nämnda stycke tillämpas.