prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — Ansvaret kan inte falla bort eller begränsas enligt andra stycket, om försäkringsbolaget när upplysningsplikten eftersattes insåg eller borde ha insett att lämnade uppgifter var oriktiga eller ofullständiga. Detsamma gäller om de oriktiga eller ofullständiga upplysningarna saknade eller senare har upphört att ha betydelse för avtalets innehåll. 2003/04:150 8 kap. (Jfr 4 kap. 2 och 4 §§ promemorian och SkFL.) Paragrafen, som utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, anger vad som gäller om försäkringstagaren inte har fullgjort sin upplysningsplikt enligt 8 §. Första stycket har för konsumentförsäkring sin motsvarighet i 4 kap. 2 § första stycket. Andra stycket har med vissa avvikelser sin motsvarighet i 4 kap. 2 § andra stycket. Tredje stycket har där sin huvudsakliga motsvarighet i 4 kap. 4 §. För företagsförsäkringens del gäller inte som vid konsumentförsäkring någon regel om nedsättning efter skälighet utan en prorataregel eller, om villkoren föreskriver detta, en kausalitetsregel. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Bestämmelserna är tvingande till försäkringstagarens förmån, frånsett att försäkringsbolaget kan välja mellan två påföljder av att upplysningsplikten åsidosatts, enligt prorataregeln eller enligt kausalitetsregeln. Paragrafen har motsvarighet i 4, 6 och 9 §§ FAL. Bestämmelsen i första stycket behandlar påföljden av att upplysningsplikten har åsidosatts svikligen eller i strid mot tro och heder. I detta fall är avtalet ogiltigt enligt 30 respektive 33 § avtalslagen. Bestämmelsen är liksom 4 kap. 2 § första stycket tillämplig också när förfarandet har påverkat förnyelse av avtalet. Det blir då det förnyade avtalet som är ogiltigt. Andra stycket tar sikte på fall då första stycket inte är tillämpligt men upplysningsplikten dock har åsidosatts uppsåtligen eller oaktsamt, vare sig detta skett när försäkringen tecknades eller senare . I denna situation skall tillämpas en prorataregel, om avtalet inte föreskriver annat. Försäkringsbolaget går alltså fritt från ansvar om det med kännedom om rätta förhållandet inte skulle ha meddelat försäkring alls. Skulle bolaget i stället ha begärt högre premie eller föreskrivit andra villkor än vad som avtalats, begränsas dess ansvar i proportion till premieskillnaden respektive med hänsyn till skillnaden i villkor. Det gäller alltså att bedöma hur försäkringsbolaget skulle ha beslutat i ett tänkt fall. Bevisbördan ligger här på bolaget. När man skall göra det får man söka ledning i dess praxis eller, om detta inte går, i hur ett försäkringsbolag i allmänhet handlar i en sådan situation. Har återförsäkring helt eller delvis inte tagits, får man bedöma i vilken omfattning försäkringsbolagets behållna ansvarighet (självbehåll) ökat på grund av underlåtenheten. Någon ändring i rättsläget enligt 6 § FAL är inte avsedd. I villkoren kan föreskrivas att en kausalitetsregel skall tillämpas i stället för prorataregeln. Det innebär att det avgörande blir om det orik- tigt uppgivna förhållandet haft orsakssamband med den inträffade I detta läge ligger bevisbördan på den som begär ersättning, som får visa att sådant samband saknas. Villkor av detta slag förekommer framför allt vid sjö- och annan transportförsäkring. Liksom annars gäller att försäkringstagaren svarar för upplysningar som lämnas av en mäklare eller annan mellanman som har fått fullmakt att avtala om försäkringen på försäkringstagarens vägnar. sådana upplysningar kan medföra att avtalet blir ogiltigt eller att försäk- ringsersättningen sätts ned. Beträffande tredje stycket hänvisas till kommentaren till 4 kap. 4 §. 10 § Har risken för försäkringsfall ökat genom ändring av ett sådant förhållande som angetts i försäkringsavtalet eller som försäkringstagaren uppgett för försäkringsbolaget i samband med avtalsslutet och har den försäkrade vidtagit eller samtyckt till den åtgärd som medfört riskökningen, är bolaget helt eller delvis fritt från ansvar enligt vad som sägs i 9 § andra och tredje styckena. Detsamma gäller om annars en sådan riskökning har förekommit och försäkringstagaren har försummat att anmäla detta enligt vad som föreskrivs i avtalet. (Jfr 4 kap. 3 § promemorian och SkFL.) Paragrafen och dess rubrik har väsentligen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den reglerar rättsverkningarna av riskökning och har för konsumentförsäkring viss motsvarighet i 4 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen motsvarar i sak 45 och 46 §§ FAL. Avsikten är inte att ändra den praxis som vuxit fram beträffande dessa paragrafer. När första meningen hänvisar till 9 § andra stycket, innebär det att försäkringsbolaget kan välja mellan prorata- och kausalitetsreglerna på samma sätt som beträffande upplysningsplikten. I övrigt är paragrafen tvingande. 11 § Försäkringsbolaget är fritt från ansvar mot en försäkrad som har framkallat ett försäkringsfall uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Detsamma gäller om den försäkrade annars måste antas ha handlat eller underlåtit att handla i vetskap om att detta innebar en betydande risk för att skadan skulle inträffa. Har en försäkrad förvärrat följderna av ett försäkringsfall på sätt som sägs i första stycket, är försäkringsbolaget fritt från ansvar mot den försäkrade i den utsträckning förhållandet har påverkat skadan. I försäkringsavtalet får föreskrivas att första och andra styckena skall tillämpas också vid annan vårdslöshet än som anges där. (Jfr 4 kap. 5 § promemorian och SkFL.) Paragrafen behandlar försäkringsbolagets ansvar när den försäkrade uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har framkallat eller förvärrat följ- derna av ett försäkringsfall. Den har för konsumentförsäkring sin sakliga motsvarighet i 4 kap. 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. melsen är dispositiv, frånsett att den kräver ett vållande hos den försäk- rade (eller någon som denne svarar för, jfr 14 §). i sak 18 och 20 §§ FAL. Påföljden av att försäkringsfallet har framkallats uppsåtligen är enligt första stycket, liksom enligt 4 kap. 5 §, att försäkringsbolaget är fritt från I motsats till vad den paragrafen föreskriver gäller samma påföljd också när den försäkrade gjort sig skyldig till sådan vårdslöshet som På samma sätt som enligt 4 kap. 5 § jämställs med grov vårdslöshet att en försäkrad i annat fall har framkallat ett försäkringsfall i vetskap om att handlandet innebar en betydande risk för skada. strängare krav ställas på företag än på privatpersoner i fråga om erfaren- het, omdöme och förtänksamhet. Det uppsåt eller den vårdslöshet som läggs den försäkrade till last kan ibland bestå i brott mot en säkerhetsföreskrift. Som framgår av 12 § ändrar detta bevisläget i fråga om orsakssambandet: den försäkrade får göra antagligt att samband saknas mellan brottet mot säkerhetsföreskrift I andra stycket likställs förvärrande av skadan med att försäkringsfallet framkallats, och påföljden är här att försäkringsbolaget är fritt från ansvar i den utsträckning handlandet påverkat skadeförloppet. Det är alltså tänk- bart att skadan ersätts delvis, exempelvis då den uppkommit utan något sådant handlande som avses i första stycket men den försäkrade sedan påverkat skadeförloppet för att få ut högre försäkringsersättning. utgår bara ersättning motsvarande den skada som förelegat vid den tidpunkt då den försäkrade ingripit. Som framgår av tredje stycket krävs en särskild föreskrift i villkoren om försäkringsbolaget vill utesluta försäkringsfall som den försäkrade framkallat med icke grov oaktsamhet. I övrigt hänvisas till kommentaren till 4 kap. 5 §. 12 § Om den försäkrade vid försäkringsfallet har försummat att följa en säkerhetsföreskrift som framgår av försäkringsvillkoren eller av en författning som villkoren hänvisar till, betalas ersättning från försäkringen endast i den utsträckning skadan får antas ha inträffat även om föreskriften hade iakttagits. Med den försäkrade likställs annan som har haft att tillse att föreskriften följdes. Vad som avses med säkerhetsföreskrift anges i 4 kap. 6 § andra stycket. (Jfr 4 kap. 6 § promemorian och SkFL.) Paragrafen behandlar åsidosättande av säkerhetsföreskrifter. Sådana föreskrifter har till syfte att hindra att försäkringsfall inträffar eller i varje fall begränsa dess omfattning. Möjligheten att meddela säkerhetsföreskrifter är ofta av avgörande betydelse för att försäkringsbolaget skall kunna kontrollera risken. Paragrafen har vid konsumentförsäkring sin motsvarighet i 4 kap. 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. sen är tvingande. Bestämmelsen motsvarar i sak 51 § första stycket i Bevisbördan för den aktuella försummelsen ligger enligt första stycket på Med den försäkrade likställs emellertid andra som haft att tillse att föreskriften följdes. Om någon annan anställd har handlat i strid med föreskriften, medför det inte i och för sig att para- grafen blir tillämplig. Om man kan konstatera att en säkerhetsföreskrift har åsidosatts, kan det dock i många fall anses styrkt att oaktsamhet förekommit hos någon som den försäkrade svarar för. Påföljden när en säkerhetsföreskrift försummats är att försäkrings- bolaget är fritt från ansvar, såvitt inte försummelsen kan antas ha saknat betydelse för skadan. Kan den försäkrade göra antagligt att skadan delvis skulle ha inträffat oavsett om säkerhetsföreskriften iakttagits, utgår ersättning i denna del. Det blir däremot inte fråga om någon sådan nedsättning efter skälighet som kan göras vid konsumentförsäkring enligt 4 kap. 6 §. har betydligt större praktisk betydelse vid företagsförsäkring än vid konsumentförsäkring. I andra stycket hänvisas till den definition av begreppet som ges i 4 kap. 6 § andra stycket. föreskrift kan innebära inte bara att den försäkrade iakttar vissa för- faranden eller att det finns vissa anordningar för att hindra eller begränsa skador utan också att den försäkrade eller dennes anställda skall ha vissa I villkoren kan t.ex. ha föreskrivits att ömtåligt eller far- ligt material skall handhas bara av personer som gått igenom viss utbild- ning för detta. Villkor som tar sikte på skyldigheten att bevara vissa dokument, t.ex. konstruktionsritningar, kan däremot inte anses som säkerhetsföreskrifter i lagens bemärkelse. I övrigt hänvisas till kommentaren till 4 kap. 6 §. 13 § Det som sägs i 4 kap. 7 § om räddningsplikt tillämpas också vid företags- (Jfr 4 kap. 7 § promemorian och SkFL.) Paragrafen reglerar den försäkrades räddningsplikt. att det åligger den försäkrade att vidta aktiva åtgärder för att avvärja eller minska en hotande skada. I paragrafen hänvisas till vad som gäller vid konsumentförsäkring enligt 4 kap. 7 §. Övervägandena finns i avsnitt Bestämmelsen är tvingande. Regleringen stämmer i sak överens med 52 § FAL. Liksom när det gäller framkallande av försäkringsfallet får man vid räddningsplikten göra en skillnad mellan kraven på en yrkesman och på en privatperson när det gäller erfarenhet och omdöme. Som regel får man begära mer av ett företag när det gäller att handla i en besvärlig situation. Detta kan få betydelse både vid bedömningen av vad som är grov vårdslöshet och vid prövningen av vilken nedsättning som får anses Av 14 § följer att anställda i ledande ställning och andra medhjälpare kan identifieras med den försäkrade när det gäller brott mot räddningsplikten. När uppsåt eller grov vårdslöshet ligger någon sådan person till last, kan detta inverka på skälighetsbedömningen. Det kan då framstå som rimligt att försäkringsersättningen sätts ned med ett lägre belopp än annars. I övrigt hänvisas till kommentaren till 4 kap. 7 §. Identifikation med den försäkrade 14 § Om inte annat har avtalats, skall i fall som avses i 11 och 13 §§ med den försäkrades handlande likställas handlande av den försäkrades anställda i ledande ställning inom företaget eller på platsen. (Jfr 4 kap. 8 § promemorian och SkFL.) Paragrafen handlar om att den försäkrade i vissa fall kan få svara för andra personers handlande eller underlåtenhet att handla, s.k. identifikation. Identifikation kan ske vid framkallande av försäkringsfallet och brott mot räddningsplikten. Paragrafen har vid konsumentförsäkring en motsvarighet i 4 kap. 8 §, men där gäller identifikationen andra kategorier av personer. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Bestämmelsen är dispositiv. Paragrafen har ingen motsvarighet FAL. Bestämmelsens innebörd är alltså att uppsåtliga eller (grovt) vårdslösa handlingar från den anställdes sida bedöms som om handlingen hade företagits av den försäkrade själv. Bestämmelsen nämner inte särskilt personer i organställning i det försäkrade företaget, t.ex. firmatecknare i ett aktiebolag. Att identifikation sker med personer av denna kategori framgår redan av allmänna rättsgrundsatser. Med anställda i ledande ställning inom företaget avses framför allt verkställande direktör, vare sig denne är firmatecknare eller ej. Med anställda i ledande ställning på platsen menas platschef eller den som fullgör en platschefs funktioner. Eftersom regeln är dispositiv, kan försäkringsbolaget också förbehålla sig rätt till identifikation med andra medhjälpare, t.ex. anställda i lägre ställning eller uppdragstagare av olika slag. Paragrafen behandlar inte brott mot säkerhetsföreskrift. Här gäller en särskild identifikationsregel enligt 12 § första stycket andra meningen. Undantag från bestämmelserna om begränsning av försäkringsbolagets ansvar 15 § Försäkringsbolagets ansvar begränsas inte enligt 1114 §§ på grund av 1.handlande av någon som var allvarligt psykiskt störd eller som var , eller 2.handlande som avsåg att förebygga skada på person eller egendom i sådant nödläge att handlandet var försvarligt. Första stycket gäller inte om annat har avtalats. (Jfr 4 kap. 9 § promemorian och SkFL.) 2003/04:150 8 kap. Paragrafen föreskriver i första stycket vissa undantag från bestämmel- serna om att ersättning skall nedsättas eller inte utgå. konsumentförsäkring en motsvarighet i 4 kap. 9 §. I den paragrafen görs, till skillnad från här, ett tredje undantag, nämligen för ringa oaktsamhet. Liksom FAL (19 §) har åldersgränsen i första stycket 1 satts Som anges i andra stycket är bestämmelsen dispositiv, liksom sin motsvarighet i 19 § FAL. Det hänvisas i övrigt till kommentaren till 4 kap. 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Meddelande om att ansvarsbegränsning åberopas, m.m. 16 § Om försäkringsbolaget får kännedom om ett förhållande som vid försäkrings- fall kan föranleda ansvarsbegränsning enligt 912 §§, tillämpas 4 kap. 10 §. Det som sägs i 4 kap. 11 § om omfattningsvillkor tillämpas också i fråga om ansvarsbegränsning enligt 912 §§. (Jfr 4 kap. 10 § promemorian och SkFL.) Första stycket har utformats efter Lagrådets förslag och innebär en reklamationsskyldighet för försäkringsbolaget när det vid ett eventuellt försäkringsfall vill åberopa bestämmelserna om upplysningsplikt, riskökning, framkallande av försäkringsfall eller säkerhetsföreskrifter för att begränsa sitt ansvar. Skyldigheten gäller dock inte när bolaget gör gällande att försäkringsavtalet är ogiltigt enligt 9 § första stycket; det är då inte fråga om begränsning av ansvaret. Andra stycket innehåller en hänvisning till 4 kap. 11 § beträffande s.k. När bestämmelsen tillämpas beträffande framkallan- de av försäkringsfall, får beaktas att 8 kap. 11 § är dispositiv i större utsträckning än 4 kap. 5 §. I detta fall får alltså regeln mindre betydelse för företagsförsäkringens del. I övrigt hänvisas till kommentaren till 4 kap. 10 och 11 §§. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. 17 § Betalas inte premien i rätt tid enligt avtalet, får försäkringsbolaget säga upp försäkringen, om inte dröjsmålet är av ringa betydelse. till försäkringstagaren och får verkan efter den dag då den avsändes. dröjsmål att betala premie för en senare premieperiod än den första upphör dock försäkringen att gälla först efter det att försäkringsbolaget har avsänt en påminnelse om premiens förfallodag till försäkringstagaren. Det som sägs i 5 kap. 5 § om betalning genom betalningsförmedlare tillämpas också vid företagsförsäkring. Om inte annat har avtalats, tillämpas det som sägs i 5 kap. 6 § om återbetalning av premie. (Jfr 5 kap. 2, 3, 5 och 6 §§ promemorian och SkFL.) Paragrafen, som utformats väsentligen enligt Lagrådets förslag, reglerar olika frågor om betalning av premien. Första stycket har vid konsument- försäkring en motsvarighet i 5 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt Paragrafen är till större delen tvingande, utom andra stycket andra I sak motsvarar paragrafen väsentligen 1216 §§ i 1927 års Om tiden för betalning av premien gäller avtalsfrihet. premien i rätt tid enligt avtalet, har försäkringsbolaget enligt första stycket rätt att genast säga upp försäkringen med tre dagars uppsäg- Vid dröjsmål beträffande senare premie upphör försäkringen dock först efter påminnelse. Paragrafen gör undantag för fall där dröjsmålet är av ringa betydelse. Undantaget kan tillämpas vid mycket kortvariga dröjsmål premien har t.ex. visserligen betalats för sent men har kommit in redan innan försäk- ringsbolaget beslutat sig för uppsägning eller när ett för lågt belopp inbetalats på grund av felskrivning eller liknande misstag. vid företagsförsäkring brukar vara av vikt för försäkringsbolaget att de ofta betydande premierna betalas punktligt, är undantaget avsett att Någon sådan särregel om oväntade betalningshin- der (svår sjukdom, frihetsberövande etc.), som för konsumentförsäk- ringens del finns i 5 kap. 2 § tredje stycket, förekommer inte vid Undantagsvis kan dock ursäkter som anges där tyda på att premiedröjsmål inte kan befaras i fortsättningen och därför tala för en mild bedömning av dröjsmålet. Försäkringsbolaget har anledning att gardera sig mot att mindre seriösa företag skaffar sig tillfälligt försäkringsskydd på kredit. genom att bolaget gör försäkringsskyddet beroende av att premien verk- Att ett sådant villkor är giltigt framgår av 4 §. undantag görs inte här för dröjsmål av ringa betydelse. framhållit är det naturligt att ett villkor av detta slag i princip tolkas strikt i kommersiella sammanhang. Oskäliga följder av ett sådant villkor kan dock undvikas med bl.a. 36 § avtalslagen, t.ex. i fall då försäkrings- tagaren av misstag betalat in ett för litet belopp och skillnaden är obetyd- Reglerna vid konsumentförsäkring om tidpunkten när betalning anses komma försäkringsbolaget till handa och om uppgörelsen när försäk- ringen upphör gäller enligt andra stycket också vid företags- I det senare avseendet är bestämmelsen dispositiv. sen kan alltså ske efter andra beräkningsgrunder, om avtalet föreskriver 18 § Det som sägs i 6 kap. 1 och 2 §§ om försäkringsersättningen tillämpas också vid företagsförsäkring. Skall försäkringsbeloppet enligt försäkringsvillkoren motsvara värdet av försäkrad egendom eller annat försäkrat intresse och understiger beloppet detta värde, kan ersättning från försäkringen sättas ned i förhållande till underförsäkringen, om inte annat har avtalats. Vid dubbelförsäkring tillämpas 6 kap. 4 §. I fråga om ersättning för räddningskostnader gäller 6 kap. 5 §, om inte annat har avtalats. (Jfr 6 kap. 15 §§ promemorian och SkFL.) Paragrafen behandlar olika frågor om försäkringsersättningen. visar här till 6 kap. utom i fråga om underförsäkring, där enligt andra stycket en särskild regel gäller som avviker från 6 kap. 3 §. dena finns i avsnitt 7.5. Paragrafen har motsvarighet i 3644 och 53 §§ Av första stycket framgår att de allmänna bestämmelserna om försäk- ringsersättningen i 6 kap. 1 § gäller också vid företagsförsäkring. innebär att den dispositiva regeln i 6 kap. 1 § andra stycket om ersätt- ningens storlek vid försäkring av viss egendom skall tillämpas också vid Vidare gäller de dispositiva bestämmelserna i 6 kap. 2 § om beräkningen av värdet av egendom. Enligt andra stycket regleras ersättningen vid underförsäkring på annat sätt än vid konsumentförsäkring. Vid företagsförsäkring kan försäkrings- ersättningen alltid nedsättas i proportion till underförsäkringen, även om bara en mindre betydande skillnad mot värdet kan konstateras. melsen, som motsvarar 40 § FAL, är dispositiv. alltså möjlighet att i avtalet föreskriva en annan beräkning av Tredje stycket hänvisar beträffande dubbelförsäkring och räddnings- kostnader till 6 kap. 4 § respektive 5 §. Reglerna om dubbelförsäkring är tvingande också vid företagsförsäkring, däremot inte bestämmelsen om I övrigt hänvisas till kommentaren till 6 kap. Regleringen av försäkringsfall, m.m. 19 § Det som sägs i 7 kap. 1 § om tiden för utbetalning av försäkringsersättning och i 7 kap. 9 § om regressrätt tillämpas också vid företagsförsäkring. Det som sägs i 7 kap. 5 § om risken för vissa meddelanden tillämpas vid företagsförsäkring när det gäller meddelanden enligt 8 kap. 6 och 17 §§. Vid företagsförsäkring tillämpas också det som sägs i 7 kap. 2 § första stycket och 3 § om försummelse att anmäla försäkringsfall m.m. Första stycket gäller inte om annat har avtalats. (Jfr 8 kap. 15 och 9 §§ promemorian och SkFL.) Paragrafen hänvisar rörande en rad frågor skadereglering, risken för vissa meddelanden och regressrätt till reglerna om konsumentförsäkring i 7 kap. När det gäller risken för vissa meddelanden blir bestämmelserna tillämpliga på uppsägning och förklaring om ändrade försäkringsvillkor vid företagsförsäkring. Liksom då det rör vissa regler i 4 kap. gäller det särskilda undantaget för ringa vårdslöshet i 7 kap. 2 § andra stycket vid försummelse att anmäla försäkringsfall inte vid företagsförsäkring. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Av paragrafen framgår att vissa bestämmelser är dispositiva vid företagsförsäkring. I övrigt hänvisas till kommentaren till 7 kap. 20 § Det som sägs i 7 kap. 4 § om preskription av rätt till försäkringsersättning tillämpas också vid företagsförsäkring. Försäkringsbolaget får dock skriftligen förelägga den försäkrade att väcka talan inom än som anges där. Fristen får inte understiga från det att den försäkrade har fått del av föreläggandet. I försäkringsavtalet får föreskrivas att den som gör gällande anspråk på försäkringsersättning måste anmäla detta , som dock inte får understiga från det att han har fått kännedom om sin fordran. 2003/04:150 8 kap. (Jfr 8 kap. 4 § promemorian och SkFL.) Paragrafen reglerar vad som gäller om preskription och preklusion av en fordran på försäkringsersättning vid företagsförsäkring. Saken behandlas i avsnitt 7.5. Hänvisningen i första stycket första meningen till 7 kap. 4 § innebär att i princip samma regler gäller om preskription som vid konsumentförsäkring. På den punkten motsvarar paragrafen i sak 29 § FAL. Bestämmelsen i första meningen är tvingande i den mån inte annat framgår av återstoden av paragrafen. Första stycket andra och tredje meningarna reglerar det fallet att försäkringsbolaget vill förkorta den preskriptionstid som anges i 7 kap. 4 §. De meningarna motsvarar 30 § första stycket FAL. Andra stycket, som är en preklusionsbestämmelse och motsvarar 30 § andra stycket FAL, reglerar det fallet att försäkringsbolaget vill att den ersättningsberättigade skall anmäla anspråk på försäkringsersättning . I fråga om den närmare innebörden av 7 kap. 4 § hänvisas till kommentaren till den paragrafen. För innebörden av första stycket andra och tredje meningarna och andra stycket hänvisas till NJA II 1927 s. 407 f. En personförsäkring som ingår i en företagsförsäkring 21 § Om en personförsäkring ingår som del i en företagsförsäkring, tillämpas 12 kap. i stället för 816 §§ och 16 kap. i stället för 19 och 20 §§ i fråga om personförsäkringen. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i promemorian eller SkFL, innehåller en regel motsvarande 4 kap. 12 § och 7 kap. 10 § om situationen då skadeförsäkringen innehåller ett moment av personförsäkring. Det hänvisas till kommentaren till de paragraferna. 9 kap. Tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet Kapitlet anger i huvudsak när en försäkring gäller till förmån för annan än den som har tecknat försäkringen.