prop · GR03141 · 2004-04-21 00:00:00 — har startat ett kunskapsprogram inom efterbehandlingsområdet, Hållbar sanering, i syfte att uppnå miljömålet Giftfri miljö på ett resurseffektivt sätt. Programmet syftar till att täcka kunskapsluckor samt att skapa arenor för kunskapsöverföring och samverkan mellan olika aktörer. Nationellt har ett nätverk Renare mark bildats som samlar aktörer inom efterbehandlingsverksamheten. Ett stödcentrum har etablerats, Marksaneringscentrum Norr, som genom forskningsinsatser och utredningar utvecklar verksamheten i samarbete med företag inom branschen. stödjer och är delaktigt i dessa aktiviteter. I syfte att få grepp om föroreningarnas omfattning pågår ett systematiskt inventeringsarbete vid samtliga länsstyrelser efter initiativ från . En bedömning görs av de risker de förorenade områdena innebär för människa och miljö. Enligt MIFO-metoden delas objekten in i fyra riskklasser där klassen 1 innebär den högsta risken. För att hamna i riskklass 1 eller 2 skall föroreningen vara av särskilt farligt slag och riskera spridning till människa och miljön. Det är i riskklasserna 1 och 2 de mest angelägna objekten finns som bör bli föremål för ytterligare utredning. redovisar i samband med sitt årliga regionala program de 30 mest angelägna objekten i respektive län. Riskklassningen av objekt ligger till grund för länsstyrelsernas och Skr. 2003/04:141 val och prioritering av objekt för åtgärder. Behovet av sanering och efterbehandling har olika karaktär i skilda delar av landet. Generellt sett har stora områden som är mindre belastade med föroreningar än vad många andra europeiska länder har. För stora områden eller sjösystem kan det räcka med endast punktvisa insatser av efterbehandling för att de fortsättningsvis skall hålla godtagbara eller höga miljö- och naturvärden. I storstadsområdena finns ett stort antal förorenade platser med måttligt saneringsbehov. I dessa regioner finns ofta ett exploateringsintresse som drivkraft till att sanera och bygga bostadsområden eller områden för industri och handel. I bl.a. Bergslagen och delar av övre finns många sulfidmalmsgruvor, där gruvavfall läcker tungmetaller till miljön. Historiskt gruvavfall är ett av landets största efterbehandlingsproblem. Större processindustrier ligger, eller har legat, vid de större vattendragen, ofta där de mynnar vid kusten. , och är typiska län som haft och har stor andel av landets cellulosa-, kemi- samt järn- och stålindustri. Arbetsläget för åtgärder med statliga bidragsmedel var vid att 21 objekt var i åtgärdsfas och 19 var avslutade eller slutförda. Att anslaget höjdes kraftigt (tabell 3.1) medförde att åtgärder kunde påbörjas vid nästan alla prioriterade objekt som var färdigutredda. Flera kostsamma prioriterade åtgärder, t.ex. vid , , och , som påbörjades kommer dock att kräva betydande bidrag även framöver. Andra liknande projekt har fått flyttas fram på grund av neddragningar av anslaget. Vidare pågår omfattande utredningar för kommande projekt hos länsstyrelserna och berörda kommuner. Åtgärder som följd av tillsynsmyndighetens förelägganden beträffande ansvariga verksamhetsutövare och prioriterade objekt har varit begränsade. Några länsstyrelser arbetar systematiskt med tillsyn, dvs. att genom tillsynsarbete förelägga verksamhetsutövare eller fastighetsägare krav på åtgärder. Huvuddelen av länens åtgärdsarbete är dock inriktat på utredningar och åtgärder med stöd av bidrag. Ett par prioriterade åtgärdsobjekt har kommit igång , sedan träffat överenskommelse med ansvariga om partiell bidragsfinansiering. När det gäller undersökningar som sker utan statligt stöd, exempelvis vid exploatering, har länsstyrelserna svårt att få en fullständig bild av arbetet. De flesta sådana objekt är relativt små och hör inte till den grupp som är mest prioriterade från nationell synpunkt. Vid slutet av kände länsstyrelserna till ca 1 900 objekt som var föremål för undersökningar eller åtgärder och över 1 000 som färdigställts genom annan finansiering än med bidrag från . Det totala antalet misstänkta eller konstaterade förorenade områden beräknas nu till omkring 40 00045 000. Av dessa uppskattas ca 1 500 tillhöra riskklass 1 och ca 9 700 riskklass 2, vilket alltså innebär respektive av det totala antalet potentiellt förorenade områden i landet. Av det uppskattade antalet områden är ca 35 000 identifierade och införda i länsstyrelsernas register. Samtliga län räknar med att vara klara med identifieringen , i enlighet med det nationella delmålet. Utöver det inventeringsarbete som utförs av länsstyrelserna har också SPIMFAB och Försvarsmakten enligt länsstyrelsernas uppgifter riskklassat 3 400 objekt. 4.3.2 Undersökningar och åtgärder Ett omfattande efterbehandlingsarbete har påbörjats med stöd av de ökade resurserna på anslag 34:4 Sanering och återställning av förorenade Vid ingången av befann sig 226 objekt i olika skeden av undersökning eller utredning, helt eller delvis med statligt bidrag. Därutöver var 21 objekt i åtgärdsfas. 19992003, har ca 20 projekt slutförts. Några av dem är stora projekt såsom sjön i kommun, Jungnerholmarna i kommun och i , där kostnaderna rör sig om per objekt. Ungefär hälften av projekten är medelstora med kostnader på , medan återstoden är mindre projekt med kostnader . Några av dessa projekt har även finansierats både med medel från anslaget och via Lokala investeringsprogrammet. Ett exempel på områden där saneringsåtgärder genomförts med bra resultat är Jungnerholmarna i kommun. finansierats med medel dels från LIP, dels från anslaget. etablerades på Kvillegärde utanför för att tillverka ut på flera öar i . Bl.a. anlades en anläggning för att återvinna bly ur På området producerade man alltså nickel- och kadmiummassa samt återvann bly och kadmium ur gamla batterier. Dessa tungmetaller läckte ut i och påverkade därmed också Produktion pågick då fabriken lades ned och produktionen flyttades från orten.1997 erhöll kommunen 61 miljoner kronor inom ramen för LIP för att genomföra sanering. undersökning och planering startade det omfattande arbetet med att gräva upp hela området, bearbeta massorna, förorenade jordmassor, och därefter återfylla området. Genomförandet tog totalt till en kostnad av ca 82 Tillskottet på 21 miljoner kom från saneringsanslaget. För kommun innebar projektet ca 55 årsarbeten. genomförande innebar också en efterfrågan på kompetens och resurser Skr. 2003/04:141 både lokalt och på riksnivå. är Jungnerholmarna ett vackert strövområde med rika naturupplevelser och möjligheter till aktivt friluftsliv i en miljö där modern saneringsteknik har medverkat till att bevara unika spår av en svunnen industriepok. En summering av länsstyrelsernas förslag till regionala miljömål visar att fler än 100 åtgärdsobjekt kommer att ha påbörjats och att över 50 stycken av dessa kommer att ha slutförts vid utgången av , under förutsättning att projekten kan få tillräckligt med bidrag till åtgärder. Därmed skulle det nationella delmålet för efterbehandling uppnås. Emellertid är dock, enligt bedömning, bidragsmedel i storleksordningen inte tillräckligt för att slutföra många av åtgärderna före slutet av . Större åtgärdsobjekt tar i allmänhet två till att utreda och därefter att genomföra. gör därmed bedömningen att det målet inte kommer att nås. 4.4Regeringens bedömning av uppnådda resultat Efterbehandlingsarbetet befinner sig i en starkt expansiv fas. Strategin för arbetet har sedan anslaget skapades varit att bygga upp en effektiv organisation med ökad kunskap. En faktor som främjar arbetet med efterbehandling av förorenade områden är att miljökvalitetsmålen är väl kommunicerade till såväl regional som lokal nivå. Dessutom har kompetens byggts upp såväl vid länsstyrelserna som i många kommuner. Det underlag som byggts upp genom de regionala inventeringarna utnyttjas i ökande grad i den fysiska planeringen. Detta leder till att åtgärder kommer till stånd och att framtida sanering inte hindras genom att områdena bebyggs. Informationen leder också till att föroreningsfrågorna uppmärksammas vid fastighetsöverlåtelser. Dessa positiva effekter kommer att kvarstå . För att bidra till att nå miljökvalitetsmålet Giftfri miljö inom rimlig tid och till acceptabel kostnad måste arbetet med förorenade områden prioriteras till rätt objekt, utföras med lämplig ambitionsnivå och organiseras så effektivt som möjligt. En utgångspunkt måste, med tanke på det stora antalet förorenade områden, kostnaderna och tidsaspekten, vara att endast de förorenade områden som innebär stora risker kommer att kunna efterbehandlas. Det finns ett samband mellan antalet objekt som kan åtgärdas och ambitionsnivån för åtgärder på de enskilda objekten. Ju högre ambitionsnivå desto färre objekt kan åtgärdas för samma kostnad. Det finns ännu endast ett fåtal slutförda större projekt finansierade inom anslaget att utvärdera. Det saknas därför också i stor utsträckning redovisade analyser av kostnadseffektiviteten för efterbehandling. Analyser bör göras, bl.a. beträffande positiva och negativa samhällsekonomiska konsekvenser, av arbetet med förorenade områden. Det bidragsfinansierade arbetets kostnadseffektivitet bör redovisas i arbete med uppföljning och utvärdering. En faktor som påverkar möjligheten att nå målet är svårigheten att hitta villiga huvudmän för genomförande av efterbehandlingsprojekt med huvudsakligen statlig finansiering. kommuner anser sig sakna tillräcklig kompetens och resurser att bära de kostnader saneringen för med sig eftersom statsbidrag lämnas med högst av kostnaden i enlighet med bidragsförordningen (SFS 2004:100). I rapporten för bostadsbristen har landshövdingen i lämnat förslag till förändringar i bidragsförordningen för förorenade områden i syfte att stimulera bostadsbyggande. Rapporten bereds i . Den del av arbetet som är lättast att styra och följa upp är det statliga bidragssystemet. Den verksamhet som pågår i den privata sektorn är svårare att belysa. Miljökvalitetsmålet innebär emellertid att de områden som utgör mycket stor risk för människors hälsa eller miljön skall efterbehandlas oavsett om finansiering sker med statliga eller privata medel. Av länsstyrelsernas redovisningar i de regionala programmen för efterbehandling framgår att insatserna för att få till stånd utredningar och åtgärder med stöd av bestämmelser har ökat, vilket regeringen bedömer som positivt. Sammanfattningsvis är efterbehandling av förorenade områden ett långsiktigt arbete där kunskap spelar en viktig roll. Det finns behov av teknikutveckling och en samordning av kunskaperna på området, vilket uppmärksammat genom att tillskapa kunskapsprogrammet Hållbar sanering. Erfarenheterna har visat att efterbehandling av förorenade områden är en verksamhet som är komplicerad, tidskrävande och kostsam och, som i allmänhet innefattar projekt av högre svårighetsgrad än traditionell bygg- och anläggningsverksamhet. Med den kunskap som utvecklats kan det förefalla osäkert om det är möjligt att åtgärda alla områden som innebär mycket stor eller stor risk inom en generation. Med en finansiering om ca bedöms systemet ha kapacitet att hantera inventeringarna, att ha ca 100 objekt i utredning och ca 15 objekt i genomförande . Det innebär att det skulle ta att åtgärda de ca 750 objekt som bedöms tillhöra riskklass 1 och där det inte går att finna någon ansvarig. Regeringen bedömer att samtliga förorenade områden kommer att vara identifierade . Det är dock osäkert om målet för åtgärder, dvs. 100 påbörjade och 50 avslutade saneringsprojekt, kan nås. Med lägre statlig finansiering minskar också möjligheterna att nå målet. Regeringen avser att återkomma med förslag till nya delmål för efterbehandling av förorenade område för åren 20052010. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , Andnor, Nuder, , , , Jämtin Regeringen beslutar skrivelse 2003/04:141 Sanering och återställning av förorenade områden resultatredovisning.