prop · GR0380 · 2004-03-09 00:00:00 — har nationella domstolar begärt yttranden från kommissionen i mycket begränsad utsträckning. Såvitt utredningen har kunnat få fram har en svensk domstol i åtminstone ett tvistemål begärt upplysningar från kommissionen med stöd av meddelandet. 8.1.2Civilrättsliga rättsverkningar av överträdelser av konkurrensreglerna Enligt artikel 81.2 EG-fördraget är rättsverkan av att ett avtal eller beslut strider mot artikel 81 att avtalet är ogiltigt. Detsamma gäller enligt 7 § konkurrenslagen för avtal som strider mot förbudet mot konkurrens- begränsande samarbete i 6 § nämnda lag. Motsvarande får anses gälla avtal som strider mot förbudet mot missbruk av en dominerande ställning enligt artikel 82 i EG-fördraget och 19 § konkurrenslagen, även om det i de senare två fallen inte uttryckligen framgår av bestämmelserna. Enligt 33 § konkurrenslagen kan ett företag eller en avtalspart få ersättning för skada som uppkommer till följd av ett företags överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § samma lag. Frågan om ersättning för skada vid överträdelse av är inte närmare reglerad inom EG- rätten. Förfarandet i dispositiva tvistemål präglas i hög grad av dispositions- principen. Den innebär att det är parterna, och inte domstolen, som genom sina yrkanden och åberopanden avgör processens föremål och omfång. Förebringande av bevisning ankommer i första hand på parterna. kan civilprocessen ha indispositiva element på grund av innehållet i tvingande regler. Då kan det vara tillåtet med begränsningar i dispositionsprincipen. Officialprincipen innebär att domstolen aktivt medverkar vid utredningen av mål och ärenden och att rätten oberoende av parternas åberopande beaktar i målet infört material, medan parterna själva har endast ett begränsat inflytande över utredningen. Från ett svenskt perspektiv förefaller det inte uteslutet utan tvärtom rekommen- dabelt att frångå den svenska dispositionsprincipen vid tillämpningen av och ersätta den med en officialprövning. Rätten får för prövning av fråga, vars bedömande kräver särskild fack- kunskap, inhämta yttrande av myndighet eller tjänsteman eller annan med särskilda fackkunskaper (offentlig sakkunnig). Innan en sakkunnig utses, bör tillfälle lämnas parterna att yttra sig i frågan. Enligt förarbetena bör rätten iaktta stor försiktighet när tillkallandet av en sakkunnig för- anleder kostnad samt parterna motsätter sig den ifrågasatta åtgärden. Är parterna eniga, skall sakkunnig anlitas, om han är lämplig och det inte finns något hinder mot att så sker. Ett yttrande kan vara muntligt eller skriftligt. Sedan utlåtande inkommit till rätten, skall det hållas tillgängligt för parterna. Sakkunnig som utlåtit sig skriftligen skall också höras muntligen, om Prop. 2003/04:80 part yrkar det och hans hörande inte uppenbart saknar betydelse, eller om rätten av annan anledning finner det erforderligt. Har en myndighet eller vissa andra uppräknade organisationer yttrat sig skriftligen, får den som deltagit i utlåtandets avgivande inte höras muntligen, om det inte är oundgängligen nödvändigt. Detta hänger samman med att muntliga sak- kunnigförhör i regel kan vara förenade med kostnader och besvär av betydelse. Part kan som sakkunnig åberopa någon som inte har utsetts av rätten. När en sådan privat sakkunnig hörs tillämpas reglerna om vittnen. 8.2Artikel 15 i förordningen Enligt vitboken ansågs det nödvändigt att inrätta metoder för samarbete mellan kommissionen och domstolarna för att garantera att man vid decentraliseringen bevarar en enhetlig tolkning av reglerna och för att stödja domstolarna vid utövandet av deras funktion. Det ansågs vara av avgörande betydelse att kommissionen kan underrättas om förfaranden där artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget tillämpas vid de nationella dom- stolarna, för att eventuella problem i samband med tolkning av texterna eller luckor i lagstiftningen skulle upptäckas. Det ansågs vidare vara nödvändigt att kommissionen skulle få möjlighet att, med den hand- läggande domstolens samtycke, intervenera i de domstolsförfaranden som kommissionen har kännedom om genom den information som dom- stolen har lämnat. En sådan intervention som s.k. amicus curiae (dom- stolens vän) skulle, ansågs det, effektivt bidra till en bibehållen enhetlig tillämpning av rättsreglerna. Slutligen föreslogs sådana regler som anges i kommissionens tillkännagivande om samarbete med nationella dom- stolar. Dessa regler föreskriver att domstolarna har möjlighet att under förfarandet vända sig till kommissionen för att begära upplysningar av processuell, rättslig eller ekonomisk art. 8.2.2Kommissionens förslag till rådet Kommissionens förslag till rådet innehöll betydande förändringar i för- hållande till vitboken. Tanken i vitboken att kommissionen skulle ges rätt till intervention i processer inför nationell domstol försvann. Kommissionens förslag till rådet löd: Artikel 15 Samarbete med nationella domstolar 1.Vid förfaranden där artiklarna 81 eller 82 i fördraget tillämpas får medlemsstaternas domstolar från kommissionen begära upplysningar som den förfogar över eller yttran- den i frågor rörande tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. 2.Medlemsstaternas domstolar skall till kommissionen översända kopior av alla av- göranden där artiklarna 81 och 82 i fördraget tillämpats inom en månad från den dag de Av hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset får kommissionen på eget initiativ Prop. 2003/04:80 lämna skriftliga eller muntliga yttranden till medlemsstaternas domstolar i samband med förfaranden som reser frågor om tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i fördraget. Kommissionen får låta sig företrädas av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Dessa får också på eget initiativ lämna skriftliga eller muntliga yttranden till dom- stolarna i sina respektive medlemsstater. För detta ändamål får kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter begära att de nationella domstolarna till dem översänder alla nödvändiga handlingar. I den allmänna motiveringen angav kommissionen att förslaget, som syftade till att öka omfattningen av enskilda aktörers genomförande av konkurrenslagstiftningen i nationella domstolar, förväntades medföra att antalet framställningar om förhandsavgöranden enligt artikel 234 initialt skulle öka. Någon kraftig bestående ökning var däremot enligt kommis- sionen föga trolig eftersom talan inför nationell domstol i de flesta fall rör områden med en klart utvecklad rättspraxis. Vidare föreslogs att kommissionens befintliga skyldighet, på grundval av artikel 10 i EG-fördraget, att samarbeta med nationella domstolar skulle få en uttrycklig reglering. Kommissionen anförde i denna fråga följande: I detta samarbete ingår nationella domstolars rätt att från kom- missionen begära in upplysningar som den innehar eller att begära ett yttrande från kommissionen om frågor som rör tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. Betydelsen av detta system kommer att öka i och med att de nationella domstolarna får befogenhet att även tillämpa artikel 81.3. Ytterligare föreslogs att kommissionen skulle ges befogenhet att på eget initiativ och med hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset göra skriftliga eller muntliga framställningar till nationella domstolar. Det föreslogs också att nationella konkurrensmyndigheter skulle ges behörighet att göra muntliga eller skriftliga framställningar i sina respek- tive medlemsstaters domstolar. Sådana framställningar skulle göras i enlighet med gällande processuella regler i landet i fråga. Avsikten med förslaget var således inte att harmonisera nationell processrätt, förutom i fråga om att kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna skulle ges befogenhet att göra framställningar på eget initiativ. Kommis- sionen anförde: För att göra det möjligt för kommissionen och de natio- nella konkurrensmyndigheterna att effektivt utöva denna föreslagna nya befogenhet är det nödvändigt att införa en skyldighet för nationella domstolar att på begäran tillhandahålla relevant information som rör ärenden de handlägger i vilka kommissionen eller en nationell konkur- rensmyndighet överväger att göra eller har beslutat att göra en skriftlig eller muntlig framställning. Kommissionen skulle endast få agera av hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset som amicus curiae och inte i endera partens intresse. Detta syftade särskilt till att ge kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna möjlighet att fästa domstolens uppmärksamhet vid frågor som har en avsevärd betydelse för en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensrätt. De nationella domstolarna skulle inte vara bundna av ett yttrande från kommissionen eller en nationell konkurrens- myndighet och det skulle inte påverka tillämpningen av artikel 234 i EG- fördraget. Den slutliga utformningen av artikel 15 Artikel 15 var enligt uppgifter till utredningen föremål för omfattande diskussioner inom ramen för rådsarbetet. Under rådsarbetet förändrades reglerna om kommissionens och natio- nella konkurrensmyndigheters muntliga yttranden så att sådana yttranden endast kan avges efter tillstånd från domstolen i fråga. Vidare förtyd- ligades det i ingressen till förordningen (punkt 21) att yttrandena till de nationella domstolarna bör lämnas inom ramen för nationella processu- ella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Artikel 15 i den slutligt antagna förordningen lyder: Artikel 15 Samarbete med nationella domstolar 1.Vid förfaranden där artikel 81 eller artikel 82 i fördraget tillämpas får medlems- staternas domstolar från kommissionen begära upplysningar som den förfogar över eller yttranden i frågor rörande tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. 2.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna kopior av alla skriftliga av- göranden från nationella domstolar som gäller tillämpningen av artikel 81 eller artikel En sådan kopia skall överlämnas utan dröjsmål efter det att det full- ständiga skriftliga avgörandet har tillställts parterna. 3.Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter får på eget initiativ lämna skriftliga ytt- randen till de nationella domstolarna i sina respektive medlemsstater om frågor som rör tillämpningen av artikel 81 eller artikel 82. Med tillstånd av den berörda domstolen får de också lämna muntliga yttranden till de nationella domstolarna i sina medlemsstater. Om den enhetliga tillämpningen av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget så kräver, får kommissionen på eget initiativ lämna skriftliga yttranden till medlemsstaternas dom- stolar. Efter tillstånd av domstolen i fråga får kommissionen också avge muntliga ytt- randen. Endast i syfte att utarbeta sina yttranden får medlemsstaternas konkurrens- myndigheter och kommissionen begära att den berörda domstolen i medlemsstaterna översänder eller säkerställer översändande till dem av alla handlingar som är nöd- vändiga för att bedöma ärendet. 4.Denna artikel påverkar inte mer vittgående befogenheter att lämna yttranden inför domstol som medlemsstaternas konkurrensmyndigheter kan ha tilldelats enligt lag- stiftningen i respektive medlemsstat. Ingressen punkt 21 har följande lydelse: (21) En enhetlig tillämpning av konkurrensreglerna kräver också att det fastställs former för samarbete mellan medlemsstaternas domstolar och kommissionen. Detta gäller alla domstolar i medlemsstaterna som tillämpar artiklarna 81 och 82 i fördraget, oavsett om de tillämpar dessa bestämmelser i mål mellan enskilda parter eller agerar som offentliga verkställande myndigheter eller ansvarar för överprövningen av dessa beslut. I synner- het bör de nationella domstolarna kunna vända sig till kommissionen för att få in- formation om eller synpunkter på tillämpningen av gemenskapens konkurrensrätt. Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör också ges möjlighet att lämna skriftliga eller muntliga yttranden till de domstolar som skall tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. Dessa yttranden bör lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Det bör i detta sammanhang säkerställas att kommissionen och medlemsstaternas kon- kurrensmyndigheter hålls tillräckligt informerade om nationella domstolsförfaranden. 8.3Yttranden från kommissionen och Regeringens förslag: Ett yttrande från kommissionen eller från skall få beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslog dock en uttrycklig bestämmelse om att domstolen får lämna ett skriftligt yttrande av kommissionen eller utan avseende, om det annars uppkommer avsevärda olägenheter i rättegången. Remissinstanserna: anför att de förslag utredningen lägger fram om kommissionens roll i processen i vissa fall kan, såsom också utredningen konstaterar, få konsekvenser som mindre väl stämmer in på uppbyggnad. Det är emellertid enligt hovrättens mening en närmast oundviklig konsekvens av hur det EG-rättsliga systemet är uppbyggt. Hovrätten delar också utredarens uppfattning att domstolarna inom ramen för vår rättegångsordning kommer att kunna hantera de föreslagna ändringarna. Utifrån de aspekter som hovrätten har att beakta har därför hovrätten ingen erinran mot förslaget. Tillstyrker eller lämnar utan erinran respektive utan synpunkter eller liknande gör justitieombudsmän, , , Riks- åklagaren, , Hovrätten för , , Kammarrätten i , , Stats- kontoret, , i , Läns- styrelsen i , i , Läns- styrelsen i , , Verket för innovations- system, Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll, . har i allt väsentligt inget att erinra mot de förslag som utredningen har lagt fram. Utan en sådan lagreglering som utredningen föreslår skulle parterna fritt kunna disponera över ett yttrande från kommissionen eller . föreslår utredningen att ett sådant yttrande skall kunna lämnas utan avseende, om det annars uppkommer avsevärda olägenheter. Med hänsyn till att EG-rätten skall tillförsäkras fullt genomslag har tingsrätten svårt att föreställa sig den situation i vilken en domstol kan fatta beslut om att lämna ett yttrande från kommissionen eller utan avseende. Ett sådant beslut måste oavsett om beslutet är motiverat av att målets handläggning riskerar att dra ut , ökade rättegångs- kostnader eller motsvarande vägas mot risken av att den kommande domen strider mot EG-rätten. Det sagda till trots är det inte uteslutet, att det i någon situation av extraordinär karaktär kan finnas behov av att lämna ett yttrande utan avseende. vid anser det vara bra att det framgår av bestämmelserna att kommissionens och yttranden får beaktas oavsett åberopande av part. Den säkerhetsventil för praktiska olägenheter som föreslås får också anses vara lämpligt utformad. anser att utredningens förslag om att göra avsteg från dispositionsprincipen bör kompletteras med regler som syftar till att tillvarata parternas rättigheter i civilprocessen. För att säkerställa att parternas möjligheter att styra över processen inte begränsas i större utsträckning än som är nödvändigt, anser samfundet att det är angeläget att det klarläggs att parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över kommissionens eller yttrande. Skälen för regeringens förslag En viktig nyhet med moderniseringsreformen är att de nationella dom- stolarna nu får tillämpa artikel 81.3, som blir direkt tillämplig. innebär att en domstol får avgöra när kriterierna för undantag i artikel 81.3 är uppfyllda beträffande ett visst avtal eller förfarande som kommer under domstolens prövning. Genom artikel 15 i den nya tillämpningsförordningen har också formerna för samarbetet mellan kommissionen och de nationella dom- stolarna till skillnad från i förordning 17/62 fått en uttrycklig reglering. Syftet är att tillämpningen av EG-rätten skall bli enhetlig och få ett effektivt genomslag inom hela EU. Detta har kommissionen velat säkerställa främst genom att kommissionen på eget initiativ skall kunna avge yttranden i mål inför nationella domstolar. Även de nationella konkurrensmyndigheterna ges en sådan rätt att yttra sig till domstolarna i respektive medlemsstat. Av förordningen framgår vidare att domstolen får möjlighet att in- hämta yttrande och ställa frågor till kommissionen. Enligt artikel 15 får domstolen införskaffa upplysningar eller ett yttrande från kommissionen som ett led i domstolens materiella processledning. Domstolens rätt att inhämta yttranden från den nationella konkurrensmyndigheten regleras inte i förordningen. Eftersom är part i de offentlig- rättsliga målen, är det inte aktuellt att domstolen då skulle förordna att verket också skulle yttra sig som expertmyndighet. I de dispositiva tvistemålen kan domstolen däremot ha intresse av sådant bistånd. För de dispositiva tvistemålen uppkommer också frågan i vilken mån rättsfallet Eco Swiss (Mål C126/97 Eco Swiss, 1999 s. I3055) innebär en skyldighet för domstolen att ex officio utreda konkurrens- frågor mot bakgrund av att artikel 81 i EG-fördraget anses vara en del av grunderna för rättsordningen (ordre public). En underlåtenhet från dom- stolens sida att beakta den tvingande karaktären hos artikel 81 skulle kunna hindra genomdrivandet av EG-rätten. Denna fråga är omtvistad och, enligt regeringens bedömning, ingalunda klarlagd. Regeringen konstaterar dock att det i såväl konkurrensrättslig som processrättslig doktrin förutsätts att det kan finnas en skyldighet för domstolen att agera ex officio vid tillämpningen av artikel 81, och även vid tillämpningen av artikel 82 (se vidare SOU 2003:73 s. 109). Enligt artikel 15.2 i förordningen skall medlemsstaterna till kommis- sionen överlämna kopior av alla skriftliga avgöranden från nationella domstolar som gäller tillämpningen av artikel 81 eller 82. Regeringen avser att utfärda de bestämmelser om detta som erfordras. En annan fråga är hur kommissionen och skall få kännedom om pågående processer i . Enligt artikel 11.3 i förord- ningen skall medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, när de tillämpar artikel 81 eller 82, skriftligen meddela kommissionen före eller utan dröjsmål efter påbörjandet av den första formella utredningsåtgärden. Denna bestämmelse torde enligt regeringens uppfattning inte kräva någon kompletterande reglering på nationell nivå. När det gäller processer i tvistemål synes förordningen inte förutse någon annan form för underrättelse än den som regleras i artikel 15.2 i förordningen, dvs. att en kopia av nationella skriftliga avgöranden över- lämnas till kommissionen. Detta får till följd att kommissionen i allmän- het kommer att kunna agera först i överinstans. Enligt förordningen ges kommissionen rätten att på eget initiativ yttra sig skriftligt i domstol. Detta gäller även de nationella konkurrens- myndigheterna som för svensk del bör vara . Dessutom skall kommissionen och de nationella myndigheterna kunna yttra sig muntligt efter tillstånd från domstolen. Yttrandena bör enligt punkt 21 i ingressen till förordningen lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Yttrande skall få lämnas i civilprocesser i allmän domstol men också i administrativa mål i och . Även om det inte framgår av förordningen har det från kommissionshåll ut- talats att yttrandena kan avse såväl rättsfrågor som bevisfakta. Det kan också noteras att handlingar som är nödvändiga för att bedöma ärendet skall översändas till kommissionen enligt artikel 15.3. kan på egen hand inge ett yttrande från kommissio- nen och åberopa förhör med tjänstemän från kommissionen m.m. inom ramen för sin egen processföring. Kommissionen kan enligt förordningen på eget initiativ eller på domstols begäran avge yttranden direkt till dom- stolen. Kommissionens möjlighet att avge yttranden i de administrativa målen inför eller kan till följd av förordningens avfattning inte göras beroende av eller begränsas av processföring i det enskilda fallet. Enligt förordningen får kommissionen lämna yttrande till nationella domstolar om detta krävs för en enhetlig tillämpning av EG-rätten. Det kan inte minst av resursskäl förmodas komma att ske endast i säll- synta fall där viktiga gemenskapsintressen berörs. I vilka situationer det är tänkt att den nationella myndigheten skall kunna yttra sig framgår inte av förordningen. Även om processbenägen- heten skulle öka i på konkurrensområdet, kan det inte förväntas bli många fall där har anledning att yttra sig i fråga om tillämpningen av EG-rätten i en svensk domstolsprocess. Som tidigare nämnts framgår av artikel 15 att kommissionen och på eget initiativ får yttra sig till svenska domstolar, liksom att domstolarna får begära yttrande av kommissionen. Dessa frågor kan inte regleras i den nationella processordningen, eftersom det inte är tillåtet att på nationell nivå reglera sådant som framgår av förordningen. Däremot behövs det enligt regeringens mening några kompletterande regler om förfarandet. Möjligheten till yttranden i egenskap av s.k. amicus curiae saknas i svensk processordning. Det finns dock inga direkta hinder mot att kommissionen eller lämnar upplysningar eller yttrar sig skriftligen i domstolarna. Ett yttrande från kommissionen eller har vissa lik- heter med ett yttrande från en expertmyndighet och ett offentligt sakkunnigutlåtande enligt 40 kap. . Det gäller både när kommissionen lämnat yttrande på domstolens initiativ och när kommis- sionen eller med stöd av förordningen inger ett ytt- rande på eget initiativ. Enligt den mening som utredningen gett uttryck för kan reglerna i 40 kap. om offentliga sakkunnigbevis tjäna som vägled- ning för hur ett yttrande skall hanteras av svensk domstol, trots att det här inte rör sig om bevisning i vanlig mening. Som har redovisats tidigare innehåller 40 kap. bestämmelser om att ett yttrande skall hållas tillgängligt för parterna, om uppläsning av yttrande vid huvudförhandling, om hur skriftliga yttranden skall vara utformade samt om när tillstånd kan ges till muntligt yttrande. Utredningen framhåller att, med tanke på den ovanliga ordning som det innebär att en utom- stående myndighet tillåts gripa in i en tvistemålsprocess, en lagreglering av förfarandet kunde te sig behövlig. Emellertid måste det, anser utred- ningen, falla sig naturligt för domstolen att förfara väsentligen på det sätt som anges i 40 kap. även utan uttryckliga författnings- bestämmelser. Enligt utredningen saknas det därför anledning att tynga konkurrenslagen med en sådan reglering. Regeringen delar denna bedömning. Ett yttrande från kommissionen eller till en svensk domstol kommer som nämnts sannolikt att behandla såväl rättsfakta som bevisfakta. Detta kan naturligtvis få konsekvenser för parternas processföring. Ett yttrande kan innebära att parterna behöver justera yrkanden och grunder, åberopa ny bevisning, vidta ytterligare skriftväxling, göra kompletteringar av olika slag eller begära kompletterande muntlig förberedelse m.m. I den mån yttrandet anses utgöra bevisning får domstolen enligt 35 kap. 1 § lägga det till grund för domen oberoende av om part åberopat det eller inte, såvida inte rätten avvisat bevisningen med stöd av 35 kap. 7 § . I de mål och ärenden av indispositiv natur som handläggs i och har rätten stor frihet att ex officio be- akta även rättsfakta. I dispositiva tvistemål (rörande t.ex. avtals giltighet eller skadestånd) ställer sig saken annorlunda. Då skall rätten enligt 17 kap. 3 § andra meningen i normalfallet inte grunda domen på andra rättsfakta än sådana som en part har åberopat. Av de tidigare redovisade avgörandena av följer dock att rätten kan vara skyldig att beakta även rättsfakta som inte har åberopats av någon. Ett yttrande av kommissionen eller som redovisar sådana rättsfakta bör kunna hanteras som ett indispositivt inslag i målet. Med hänsyn till syftet med yttrandemöjligheten skulle parterna annars kunna disponera över yttrandet i strid mot EG-rätten och hindra dess genomslag.