prop · GR0387 · 2004-03-16 00:00:00 — Bestämmelsen genomför artikel 15.2 i rätts- hjälpsdirektivet och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.4. De tidigare andra och tredje styckena har utan förändringar i övrigt blivit tredje respektive fjärde stycket. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom I paragrafen regleras frågor om offentligt biträde i vissa ärenden om överförande av verkställighet av påföljd till . Första och tredje styckena i paragrafen är oförändrade. I andra stycket regleras frågor om offentligt biträde i ärenden hos regeringen. Ändringen innebär att skall pröva sådana frågor. Detta gäller alla beslut om offentligt biträde som uppkommer när regeringen är handläggande myndighet, dvs. såväl beslut om förord- nande, byte och entledigande av offentligt biträde som beslut om ersätt- Prop. 2003/04:87 ning till biträde. Ändringen kommenteras i avsnitt 6. I paragrafen regleras frågor om offentligt biträde i mål och ärenden angående överförande av verkställighet av påföljd från . Första stycket är oförändrat. I andra stycket, som är nytt, regleras att skall pröva frågor om offentligt biträde i ärenden som uppkommer när regeringen är handläggande myndighet. Se vidare avsnitt 6 och kommentaren till 25 f §. Det tidigare andra stycket har utan förändringar i övrigt blivit tredje stycket. Rådets direktiv /8/EG RÅDETS DIREKTIV 2003/8/EG av om förbättring av möjligheterna till rättslig prövning i gränsöver- skridande tvister genom fastställande av gemensamma minimiregler för rättshjälp i sådana tvister EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen, särskilt artiklarna 61.c och 67 i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av yttrande2, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3, och av följande skäl: (1)Europeiska unionen har som mål att upprätthålla och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras. För att successivt kunna upprätta ett sådant område kommer gemenskapen att anta bland annat de åtgärder rörande civilrättsligt samarbete som har gränsöverskridande följder och är nödvändiga för att den inre marknaden skall fungera väl. (2)I enlighet med artikel 65 c i fördraget skall sådana åtgärder omfatta undanröjande av sådant som hindrar civilrättsliga förfaranden från att fungera väl, om nödvändigt genom att främja förenligheten mellan civilprocessrättsliga regler som är tillämpliga i medlems- staterna. (3)i uppmanade rådet att upprätta miniminormer för att säkerställa en tillräckligt hög nivå på rättshjälp i gränsöverskridande fall i hela unionen. (4)Alla medlemsstater är avtalsslutande parter i Europeiska konven- tionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna av . De frågor som avses i detta direktiv skall behandlas i enlighet med denna konvention och då i synnerhet principen om båda parters likställdhet i en tvist. (1) EGT C 103 E, 30.4.2002, s. 368. (2) Yttrande avgivet (ännu ej offentliggjort i EGT). (3) EGT C 221, , s. 64. (5)Direktivet syftar till att i gränsöverskridande tvister främja använd- ningen av rättshjälp till personer som saknar tillräckliga medel, om denna hjälp är nödvändig för att ge dem en faktisk möjlighet att få sin sak prövad inför domstol. Den allmänt erkända rätten att få sin sak prövad inför domstol bekräftas i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. (6)Det faktum att en person som i egenskap av kärande eller svarande är inblandad i en tvist saknar tillgångar bör inte, lika lite som svårig- heter i samband med tvister som har gränsöverskridande följder, utgöra hinder för den faktiska möjligheten till rättslig prövning. (7)Eftersom målen för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprin- cipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprin- cipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nöd- vändigt för att uppnå dessa mål. (8)Direktivets huvudsakliga syfte är att garantera en tillräcklig rätts- hjälpsnivå i gränsöverskridande tvister genom att fastställa vissa gemensamma miniminormer för rättshjälpen vid sådana tvister. Ett rådsdirektiv är det rättsliga instrument som är bäst lämpat för detta ändamål. (9)Direktivet gäller för gränsöverskridande tvister på privaträttens område. (10)Alla personer som är inblandade i en privaträttslig tvist som om- fattas av detta direktiv måste kunna hävda sina juridiska rättigheter, även om de på grund av sin privatekonomiska situation inte kan bära rättegångskostnaderna. Rättshjälpen anses vara tillräcklig om den ger rättshjälpsmottagaren faktisk möjlighet till rättslig prövning i enlighet med villkoren i detta direktiv. (11)Rättshjälpen bör omfatta juridisk rådgivning i syfte att nå en upp- görelse innan rättsliga förfaranden inleds, juridiskt bistånd för att driva ett mål vid en domstol och företrädas vid domstol samt bidrag till eller befrielse från rättegångskostnaderna. (12)Det överlåts åt lagstiftningen i den medlemsstat där domstolen är belägen eller där verkställighet begärs att avgöra om rättegångs- kostnaderna omfattar de av motpartens kostnader som rättshjälps- mottagaren åläggs att betala. (13)Alla unionsmedborgare skall, oavsett var de har sin hemvist eller vanliga vistelseort på en medlemsstats territorium, ha möjlighet att erhålla rättshjälp i gränsöverskridande tvister om de uppfyller vill- koren i detta direktiv. Detta gäller även medborgare i tredje land vilka vistas lagligen i en medlemsstat. 2003/04:87 (14) Medlemsstaterna bör ha rätt att själva fastställa de gränsvärden över Bilaga 1 vilka en person skall anses själv kunna bära rättegångskostnaderna enligt villkoren i detta direktiv. Dessa gränsvärden skall fastställas mot bakgrund av olika objektiva faktorer, t.ex. inkomster, kapital eller familjesituation. (15)Detta direktivs syfte kan dock inte uppnås om inte rättshjälps- sökande ges möjlighet att visa att de inte kan bära rättegångs- kostnaderna trots att deras tillgångar överstiger det gränsvärde som bestämts av den medlemsstat där den behöriga domstolen är belägen. Vid bedömningen av huruvida rättshjälp skall beviljas på denna grund kan myndigheterna i den medlemsstat där den behöriga domstolen är belägen beakta information avseende huruvida den rättshjälpssökande uppfyller de ekonomiska urvalskriterierna i den medlemsstat där denne har sin hemvist eller vanliga vistelseort. (16)Möjligheten att i det enskilda fallet utnyttja andra mekanismer som ger faktisk möjlighet till rättslig prövning utgör inte en form av rättshjälp. Utnyttjandet av en sådan möjlighet kan emellertid motivera ett antagande om att personen i fråga kan bära rättegångs- kostnaderna trots sin ogynnsamma ekonomiska situation. (17)Medlemsstaterna bör ha möjlighet att avvisa ansökningar om rätts- hjälp om den rättsliga talan är uppenbart ogrundad eller på grund av omständigheterna i målet, förutsatt att juridisk rådgivning erbjuds och att möjligheterna till rättslig prövning garanteras. När medlems- staterna fattar beslut om det välgrundade i en ansökan, får de avslå ansökningar om rättshjälp, om den rättssökande begär skadestånd för ryktesspridning men inte har lidit något materiellt eller finansiellt avbräck eller om ansökan gäller ett anspråk med direkt anknytning till den rättssökandes näringsverksamhet som egen företagare eller egenanställd. (18)Varken den komplicerade karaktären hos medlemsstaternas rätts- system eller skillnader dem emellan eller de kostnader som hänger samman med en tvists gränsöverskridande karaktär bör utgöra ett hinder för möjligheten till rättslig prövning. Rättshjälpen bör därför täcka de kostnader som direkt hänger samman med en tvists gränsöverskridande karaktär. (19)Vid överväganden om huruvida en person måste inställa sig vid domstolen bör en medlemsstats domstolar fullt ut beakta de möjligheter som erbjuds genom förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur1. (1) EGT L 174, 27.6.2001, s. 1. (20) Om rättshjälp beviljas måste den täcka hela förfarandet, inbegripet kostnader i samband med att domen verkställs; rättshjälpsmot- tagaren bör erhålla fortsatt rättshjälp om antingen motparten eller rättshjälpsmottagaren överklagar domen, så länge som de villkor som har anknytning till de ekonomiska tillgångarna och det tvisten rör är uppfyllda. (21)Rättshjälp måste beviljas på samma villkor oavsett om det rör sig om traditionella domstolsförfaranden eller förfaranden utanför dom- stol, t.ex. medling, i de fall där lagstiftningen kräver anlitande av sådana förfaranden eller där sådana förfaranden har anvisats av en domstol. (22)Rättshjälp bör även beviljas för att verkställa officiella handlingar (actes authentiques) i en annan medlemsstat i enlighet med villkoren (23)Eftersom rättshjälp beviljas av den medlemsstat där den behöriga domstolen är belägen eller där verkställighet begärts, med undantag för juridisk rådgivning om den rättshjälpssökande inte har sin hemvist eller vanliga vistelseort i den medlemsstat där domstolen finns, skall den medlemsstaten tillämpa sin egen lagstiftning, i enlighet med principerna i detta direktiv. (24)Det är lämpligt att rättshjälp beviljas eller vägras av behörig myndighet i den medlemsstat där domstolen är belägen eller där en dom skall verkställas. Detta är fallet både när domstolen prövar målet i sak och då den först måste avgöra om den är behörig. (25)Det civilrättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna bör organiseras så att informationen till allmänhet och jurister främjas och översändandet av ansökningar om rättshjälp från en medlems- stat till en annan förenklas och påskyndas. (26)De underrättelse- och förmedlingsmekanismer som det föreskrivs om i detta direktiv är utformade med mekanismerna i den euro- peiska överenskommelsen om översändande av ansökningar om rättshjälp, vilken undertecknades i , nedan kallad "överenskommelse", som direkt förebild. i1977 års överenskommelse fastställs en tidsfrist för översändande av ansökningar om rättshjälp. En relativt kort tidsfrist bidrar till att rättsväsendet fungerar på avsett sätt. (27)Den information som överlämnas enligt detta direktiv bör omfattas av skydd. Eftersom och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter2 och och rådets direktiv /66/EG av om behandling av (2) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunika- tionsområdet3 är tillämpliga finns det inget behov av specifika bestämmelser om skydd av uppgifter i detta direktiv. (28)Ett standardformulär för ansökningar om rättshjälp och för över- sändande av ansökningar om rättshjälp i samband med gränsöver- skridande tvister kommer att bidra till att göra förfarandena enklare och snabbare. (29)Vidare bör dessa ansökningsformulär och nationella ansöknings- formulär finnas tillgängliga på europeisk nivå genom det europeiska rättsliga nätverkets informationssystem, som inrättades i enlighet med rådets beslut /470/EG1. (30)De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter2. (31)Det bör anges att fastställandet av miniminormer vid gräns- överskridande tvister inte hindrar medlemsstaterna från att tillämpa mer gynnsamma bestämmelser gentemot rättshjälpssökande och - mottagare. (32)överenskommelse och tilläggsprotokollet till den euro- peiska överenskommelsen om översändande av ansökningar om rättshjälp, undertecknat i , skall även fortsättningsvis tillämpas på förbindelserna mellan medlemsstaterna och de tredje länder som är parter i överenskommelsen eller protokollet. Däremot har detta direktiv företräde framför bestämmelserna i överens- kommelsen i fråga om förbindelserna mellan medlemsstaterna. (33)I enlighet med artikel 3 i protokollet om och ställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har dessa stater meddelat att de önskar delta i antagandet av detta direktiv. (34)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om ställ- ning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar inte i an- tagandet av detta direktiv, som varken är bindande för eller tillämp- ligt i . (3) EGT L 24, 30.1. 1998, s. 1. (1) EGT L 174, 27.6.2001, s. 25. (2) EGT L 184, , s. 23. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Detta direktiv syftar till att förbättra möjligheterna till rättslig prövning gränsöverskridande tvister genom att fastställa gemensamma minimiregler för rättshjälp i sådana tvister. 2.Direktivet skall tillämpas i gränsöverskridande tvister på privat- rättens område, oavsett domstolens karaktär. Det omfattar i synnerhet inte skattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor. 3.I detta direktiv avses med termen "medlemsstat" samtliga medlems- stater med undantag av . 1.I detta direktiv avses med "gränsöverskridande tvist" en tvist där den part som ansöker om rättshjälp inom ramen för detta direktiv har sin hemvist eller vanliga vistelseort i en annan medlemsstat än den med- lemsstat där domstolen är belägen eller där avgörandet skall verkställas. 2.I vilken medlemsstat en part har sin hemvist skall avgöras i enlighet med artiklarna 59 och 60 i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område3. 3.Den relevanta tidpunkten för att avgöra om det föreligger en gräns- överskridande tvist är när ansökan lämnas in i enlighet med detta direktiv. (3) EGT L 12, , s. 2. Förordningen ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1496/2002 (EGT L 225, 22.8.2002, s. 13). 1.Fysiska personer som är inblandade i en tvist som omfattas av detta direktiv skall ha rätt till tillräcklig rättshjälp för att säkerställa att de får faktisk möjlighet till rättslig prövning i enlighet med villkoren i detta direktiv. 2.Rättshjälp skall anses vara tillräcklig när den garanterar a)juridisk rådgivning i avsikt att nå en uppgörelse innan ett rättsligt förfarande inleds, b)rättshjälp och representation vid domstol samt befrielse från eller bidrag till rättegångskostnaderna för rättshjälpsmottagaren, inbe- gripet de kostnader som avses i artikel 7 och arvoden till personer som fått i uppdrag av domstolen att vidta åtgärder under förfarandet. I de medlemsstater där den förlorande parten är skyldig att betala mot- partens kostnader skall rättshjälpen, om rättshjälpsmottagaren förlorar målet, omfatta motpartens kostnader, under förutsättning att dessa kostnader skulle ha täckts av rättshjälpen om rättshjälpsmottagaren hade haft sin hemvist eller vanliga vistelseort i den medlemsstat där domstolen är belägen. 3.Medlemsstaterna behöver inte tillhandahålla rättshjälp eller represen- tation vid domstol i förfaranden som är speciellt anpassade för att parter- na själva skall kunna föra sin talan, utom när domstolen eller någon annan behörig myndighet beslutar annorlunda i syfte att sörja för parter- nas likställdhet eller med hänsyn till fallets komplexitet. 4.Medlemsstaterna får begära att rättshjälpsmottagarna skall bidra till kostnaderna för förfarandet i rimlig omfattning med beaktande av vill- koren i artikel 5. 5.Medlemsstaterna får föreskriva att den behöriga myndigheten får besluta att rättshjälpsmottagarna skall vara skyldiga att återbetala kost- naderna för rättshjälpen helt eller delvis, om deras ekonomiska situation har förbättrats betydligt eller om beslutet om att bevilja rättshjälp har fattats på grundval av oriktiga uppgifter från rättshjälpsmottagaren. Medlemsstaterna skall utan diskriminering bevilja rättshjälp till unions- medborgare och till medborgare i tredje land vilka vistas lagligen i en VILLKOR FÖR RÄTTSHJÄLPEN OCH DESS OMFATTNING Villkor beträffande ekonomiska tillgångar 1.Medlemsstaterna skall bevilja rättshjälp till de personer som avses i artikel 3.1 och som på grund av sin ekonomiska situation helt eller delvis saknar förmåga att bära kostnaderna för de förfaranden som avses i artikel 3.2, för att ge dem faktisk möjlighet till rättslig prövning. 2.En persons ekonomiska situation skall bedömas av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där domstolen är belägen, med hänsyn till olika objektiva faktorer, såsom inkomst, kapital eller familjesituation, samt en bedömning av tillgångarna hos personer som är ekonomiskt beroende av den sökande. 3.Medlemsstaterna får fastställa gränsvärden, över vilka den rätts- hjälpssökande anses själv helt eller delvis kunna bära kostnaderna för de förfaranden som anges i artikel 3.2. Gränsvärdena skall fastställas på grundval av de kriterier som anges i punkt 2 i denna artikel. 4.De gränsvärden som fastställts i enlighet med punkt 3 i denna artikel får inte hindra rättshjälpssökande som befinner sig över gränsvärdena från att beviljas rättshjälp om de visar att de inte kan bära kostnaderna för de förfaranden som avses i artikel 3.2 på grund av skillnader i levnads- kostnaderna mellan den medlemsstat där den rättshjälpssökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort och den medlemsstat där den behöriga domstolen är belägen. 5.Rättshjälp behöver inte beviljas de rättshjälpssökande i den mån de i det enskilda fallet har faktisk tillgång till ett annat alternativ som täcker kostnaderna för de förfaranden som avses i artikel 3.2. Villkor med anknytning till grunden för tvisten 1.Medlemsstaterna får föreskriva att en ansökan om rättshjälp av- seende en talan som förefaller uppenbart ogrundad får avslås av de be- höriga myndigheterna. 2.När inledande juridisk rådgivning har tillhandahållits får ytterligare rättshjälp vägras eller rättshjälpen förklaras upphöra på grund av omstän- digheterna i målet, så länge som möjligheten till rättslig prövning säker- ställs. 3.Vid beslut om det välgrundade i en ansökan skall medlemsstaterna, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5, beakta den enskilda tvistens betydelse för den rättssökande men får även beakta tvistens art när den rättssökande begär skadestånd för ryktesspridning men inte har lidit något materiellt eller ekonomiskt avbräck eller när ansökan gäller ett anspråk med direkt anknytning till den rättshjälpssökandes näringsverk- samhet som egen företagare eller egenanställd. Kostnader i samband med tvistens gränsöverskridande karaktär Rättshjälp som beviljas i den medlemsstat där domstolen är belägen skall täcka följande kostnader som direkt hänger samman med tvistens gräns- överskridande karaktär: a)Tolkning. b)Översättning av de handlingar som domstolen eller den behöriga myndigheten kräver och som rättshjälpsmottagaren lämnat in och som är nödvändiga för att avgöra tvisten. c)Resekostnader som den rättshjälpssökande skall betala när de personer som berörs av förandet av rättshjälpssökandens talan är ålagda i lag eller av domstolen i den medlemsstaten att personligen närvara vid förhandlingarna och domstolen beslutar att den annars inte kan höra de berörda personerna på ett tillfredsställande sätt. Kostnader som skall betalas av den medlemsstat där den rättshjälps- sökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort Den medlemsstat där den rättshjälpssökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort skall tillhandahålla den rättshjälp enligt artikel 3.2 som behövs för att täcka a)de kostnader som har uppstått i samband med hjälp av en lokal advokat eller någon annan person som är behörig att ge juridisk råd- givning enligt lag i medlemsstaten, till dess att ansökan om rätts- hjälp i enlighet med detta direktiv har mottagits av den medlemsstat där domstolen är belägen, b)översättning av ansökan och de kompletterande handlingar som krävs när ansökan lämnas in till myndigheterna i den medlems- staten. 1.Rättshjälp skall även fortsättningsvis helt eller delvis beviljas rätts- hjälpsmottagare för att täcka kostnaderna för att en dom verkställts i den medlemsstat där domstolen är belägen. 2.En rättshjälpsmottagare som erhållit rättshjälp i den medlemsstat där den behöriga domstolen är belägen skall erhålla rättshjälp i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där erkännande och verkställighet begärs. 3.Rättshjälp skall även fortsättningsvis vara möjlig om ett över- klagande görs antingen mot eller av en rättshjälpsmottagare om inte annat följer av bestämmelserna i artiklarna 5 och 6. 4.Medlemsstaterna får föreskriva att en ansökan när som helst under processen får omprövas på grundval av artiklarna 3.3, 3.5, 5 och 6, inbe- gripet de förfaranden som avses i punkterna 13 i denna artikel. Rättshjälp skall även beviljas när en tvist löses genom förfaranden utanför domstol, på de villkor som anges i detta direktiv, om lagen kräver att parterna skall anlita sådana förfaranden eller om de tvistande parterna anvisats sådana förfaranden av en domstol. Officiella handlingar (actes authentiques) Rättshjälp skall beviljas för verkställighet av officiella handlingar (actes authentiques) i en annan medlemsstat på de villkor som anges i detta Myndighet som beviljar rättshjälp Rättshjälp skall beviljas eller vägras av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där domstolen är belägen utan att detta påverkar vad som anges i artikel 8. Inlämnande och översändande av ansökningar om rättshjälp Ansökningar om rättshjälp kan antingen inlämnas till a)den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken den sökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort (översändande myndighet), eller b)den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken domstolen är belägen eller där avgörandet skall verkställas (mottagande myndig- het). Ansökningar om rättshjälp skall göras och kompletterande hand- lingar översättas till a)något av de officiella språken i den medlemsstat där den mottagande myndigheten finns och som motsvarar något av språken i gemen- skapens institutioner, eller b)något annat språk som den medlemsstaten har angivit att den kan godta i enlighet med artikel 14.3. De behöriga översändande myndigheterna får fatta beslut om att vägra att översända en ansökan som uppenbart a) är ogrundad, eller b) faller utanför direktivets räckvidd. De villkor som anges i artikel 15.2 och 15.3 skall gälla för sådana beslut. Den behöriga översändande myndigheten skall bistå den sökande och se till att ansökan åtföljs av alla kompletterande handlingar som den vet är nödvändiga för att ansökan skall prövas. Den skall också bistå den sökande med att tillhandahålla nödvändig översättning av de komp- letterande handlingarna i enlighet med artikel 8 b. Den behöriga översändande myndigheten skall översända ansökan till den behöriga mottagande myndigheten i den andra medlemsstaten senast efter det att myndigheten har mottagit en vederbörligen ifylld ansökan på något av de språk som avses i punkt 2, och kompletterande handlingar, vid behov översatta till något av dessa språk. 5.För handlingar som översänds enligt detta direktiv skall ingen legali- sering eller likvärdig formalitet krävas. 6.Medlemsstaterna får inte begära någon ersättning för de tjänster som tillhandahålls enligt punkt 4. Den medlemsstat där den rättshjälpssökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort får föreskriva att den sökande skall betala tillbaka kostnader för översättning som den behöriga över- sändande myndigheten svarat för om ansökan om rättshjälp avslås av den behöriga myndigheten. Behöriga myndigheter och språk