prop · GR0393 · 2004-03-10 00:00:00 — den enskilde eller någon närstående till den enskilde utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. gälla i sådant ärende eller i sådan förteckning för uppgift om en- skilds bostadsadress, hemtelefonnummer, personnummer och andra jämförbara uppgifter om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider Motsvarande sekretess skall gälla för uppgifter om väktare i ärende om godkännande av väktare eller i register över väktare som förs hos länsstyrelse. Promemorians förslag: Överensstämmer huvudsakligen med rege- Promemorian innehåller dock inget förslag om sekretess för uppgifter om väktare. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot utredningens förslag. Föreningen , Svenska säkerhetsföretag (SWESEC), Svenska bevakningsföretag (SWEGUARD), Svenska Transportarbetare- förbundet och Tjänsteförbunden anser att absolut sekretess bör gälla för de aktuella uppgifterna och att ett utlämnande av sådana uppgifter bara bör få ske efter en skriftlig begäran vid en brottsutredning av polis eller om den enskilde ordningsvakten har lämnat sitt tillstånd till att uppgifterna lämnas ut. De nämnda organisationerna liksom Rikspolis- styrelsen (RPS) anser att även de som godkänts som väktare av läns- styrelsen är i behov av samma sekretesskydd som ordningsvakter. förebyggande rådet ifrågasätter om inte också andra utsatta yrkesgrupper, t.ex. skolpersonal är i behov av liknande sekretesskydd. anser att det utöver föreslagen sekretess även bör införas en reglering som innebär att den enskilde per automatik får information om att personliga uppgifter om honom/henne efterfrågats, komplett med information om vem som har begärt dem, vare sig denna begäran bifallits eller inte. Skälen för regeringens förslag Ordningsvakter utför i betydande utsträckning sådana arbetsuppgifter som delvis motsvarar dem som polispersonal svarar för. Enligt 1 § lagen (1980:578) om ordningsvakter får den som inte är anställd som polisman förordnas att som ordningsvakt medverka till att upprätthålla allmän Ordningsvakter används således för bevakning och för att upprätthålla ordningen vid köpcentra, i m.fl. Liksom polispersonal kommer ordningsvakter i kontakt med enskilda i samband med ingripanden som av den enskilde Prop. 2003/04:93 kan uppfattas som orättvisa eller kränkande. En del ingripanden har enligt uppgift från medfört att ordningsvakter och deras familjer utsatts för hot, trakasserier och liknande repressalier. Den utsatta arbetssituationen har enligt lett till att antalet ansökningar om att förordnas som ordningsvakt minskat radikalt. I har man t.o.m. kunnat konstatera att det råder brist på förordnade ordningsvakter. Den som vill bli förordnad som ordningsvakt skall enligt 1 § ordnings- vaktsförordningen (1980:589) jämförd med 5 § lagen (1980:578) om ordningsvakter ge in en ansökan med uppgift om namn, personnummer och hemortsadress till eller till polismyndigheten i tjänstgöringsområdet. En ordningsvakt skall i arbetet bära tjänstetecken. Detta skall vara numrerat och via en särskild förteckning som förs av polismyndigheterna kunna härledas till den ordningsvakt som tilldelats tecknet (RPSFS 2000:3, FAP 692-1). Inom ramen för och polismyndigheternas verksamhet utförs alltså administrativt arbete som avser ordningsvakter. Eftersom ordningsvakterna inte är anställda av dessa myndigheter omfattas emellertid inte uppgift om ordningsvakts personliga förhållanden av den personaladministrativa sekretessen i 7 kap. 11 § fjärde stycket sekretesslagen. Om någon vänder sig till Riks- polisstyrelsen eller en polismyndighet och begär att få ta del av en uppgift om en ordningsvakts personliga förhållanden skall uppgiften där- för lämnas ut. I normalfallet skyddas uppgifter om enskilda som behöver ett extra starkt sekretesskydd med ett omvänt skaderekvisit. Så är också fallet när det gäller uppgifter om hemadresser m.m. avseende personal hos myndigheter där personalen särskilt kan riskera att utsättas för våld eller annat allvarligt men, t.ex. polispersonal. Det omvända skaderekvisitet innebär att uppgifter som omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde bara får lämnas ut om det står klart att den enskilde eller någon när- stående till den enskilde inte kommer att lida skada eller men av att uppgiften lämnas ut. Varje begäran att få ta del av de berörda uppgifterna bedöms ingående. Den som begär att få ut uppgifterna får redogöra för dels sin identitet, dels för syftet med sin begäran. Att regelmässigt göra anonyma uttag brevledes, per fax eller e-post är vid en tillämpning av detta rekvisit inte möjligt. Regeringen anser att även ordningsvakter är en yrkesgrupp som särskilt riskerar att bli utsatt för våld eller trakasserier av enskilda som är missnöjda med åtgärder som ordningsvakterna har vidtagit i tjänsten. Den enskilde ordningsvaktens intresse av trygghet för sin egen och när- ståendes del får anses vara så starkt att det bör införas en bestämmelse i sekretesslagen avseende uppgift om ordningsvakts personliga förhållan- den. För att bestämmelsen skall ge uttryck för en avvägning mellan in- tresset av offentlighet och den enskilde ordningsvaktens intresse av att skyddas mot hot och trakasserier bör bestämmelsen innehålla olika grader av sekretess för olika slag av uppgifter och ges en utformning som motsvarar 7 kap. 11 § fjärde stycket sekretesslagen. Den tid under vilken sekretessen högst skall gälla för uppgift i allmän handling om ordningsvakts personliga förhållanden bör, i likhet med vad som stadgas i 7 kap. 11 § sekretesslagen, bestämmas till . Vissa remissinstanser, bl.a. , har anfört att personal som är anställd som väktare hos auktoriserade bevakningsföretag i vissa avseenden kan ha samma utsatta arbetssituation som poliser och ord- ningsvakter samt att även denna yrkeskategori kan ha behov av skydd för sina personuppgifter. avses enligt 1 § lagen om bevakningsföretag (1974:191) den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka fastighet, anläggning, viss verksamhet, offentlig tillställning eller något annat sådant eller också att bevaka enskild person för dennes skydd. Enligt 4 § skall bl.a. all personal hos auktoriserat bevakningsföretag vara godkänd vid prövning med avseende på laglydnad, medborgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigt för anställning i sådant företag. Prövning som avses i 4 § görs enligt 6 § beträffande personalen hos ett auktoriserat bevakningsföretag av i det län där den som prövningen gäller avses huvudsakligen komma att tjänstgöra. Enligt 7 § lagen (1974:191) om bevakningsföretag är den som är godkänd för anställning i bevakningsföretag och har till uppgift att utföra bevaknings- tjänst väktare. En ansökan om godkännande skall enligt 9 § förordningen (1989:149) om bevakningsföretag m.m. vara skriftlig och innehålla uppgifter om namn, personnummer och postadress beträffande den som ansökan avser. Enligt 12 § skall ett bevakningsföretag till godkännande- myndigheten och senast inom anmäla vissa uppgifter, t.ex. när en godkänd person lämnar sin anställning eller sitt uppdrag hos företaget eller när en godkänd person anställs i företaget. Dessa uppgifter förs enligt uppgift från i in i ett register hos den aktuella . I registret anges vilket företag som lämnar uppgifterna samt namn och personnummer avseende den enskilde väktaren. I likhet med poliser och ordningsvakter riskerar väktare att utsättas för våld, hot och liknande repressalier i samband med att de utför sina arbets- uppgifter. Även denna yrkesgrupp bör därför räknas till dem som i detta avseende är mer utsatta än andra. Den enskilde väktarens intresse av trygghet för sin egen och närståendes del får anses vara så starkt att det bör införas en bestämmelse i sekretesslagen avseende uppgift om väkta- res personliga förhållanden dels i ärende om godkännande av väktare, dels i register som förs över väktare hos länsstyrelserna. Med hänsyn till behovet av insyn avseende dessa uppgifter bör bestämmelsen ges samma utformning som den som föreslås beträffande ordningsvakter. har ifrågasatt om inte också andra utsatta yrkesgrupper, t.ex. skolpersonal är i behov av liknande sekretesskydd. Som framgått av avsnitt 5.12 gäller enligt 7 kap. 11 § fjärde stycket andra meningen sekretess, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i personaladministrativ verksamhet hos myndighet där personalen särskilt kan riskera att utsättas för våld eller annat allvarligt men, för uppgift om enskilds bostadsadress, hemtelefonnummer och personnummer, om det Prop. 2003/04:93 inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I 1 a § sekretessförordningen (1980:657) anges vilka myndigheter som omfattas av detta extra starka sekretess- skydd. Regeringen prövar fortlöpande framställningar från olika myndig- heter som anser att deras personal är särskilt utsatt. Det saknas därför skäl att i detta lagstiftningsärende ta ställning till om det finns ytterligare per- sonalkategorier som behöver ett utvidgat sekretesskydd. I 16 kap. 1 § sekretesslagen finns de tystnadsplikter uppräknade som har företräde framför principen om meddelarfrihet, dvs. rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihets- grundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Denna frihet är inte begrän- sad när det gäller uppgifter som omfattas av den personaladministrativa sekretessen i 7 kap. 11 § fjärde stycket sekretesslagen. Det saknas anled- ning att behandla uppgifter om ordningsvakters och väktares personliga uppgifter på något annat sätt. 7Sekretess hos domstolar i mål om brott mot tystnadsplikt och dataintrång Riksåklagaren () har i en framställan till (dnr Ju93/700) föreslagit att det i 9 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100) skall införas regler om sekretess i mål om dataintrång och brott mot tystnadsplikt för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska för- Om intrång gjorts i särskilt integritetskänsliga register, som t.ex. misstanke- eller belastningsregistret, framstår det enligt RÅ inte som rimligt att dessa uppgifter blir offentliga i ett brottmål. brott mot tystnadsplikt pekar RÅ på att i målet mot den som brutit en tystnadsplikt måste normalt de sekretesskyddade uppgifterna förebringas i domstolen, vilket kan innebära avsevärt men för målsäganden. Ett brottmål avgörs som huvudregel vid tingsrätten efter huvudför- handling. En förhandling vid domstol skall vara offentlig (2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen). Denna princip är av grundläggande betydelse för rättssäkerheten och för allmänhetens förtroende för domstolsväsendet. Regeln om förhandlingsoffentlighet är dock inte un- dantagslös utan kan inskränkas genom lag. Begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap 12 § regeringsformen). Huvudregeln när det gäller sekretess hos domstolar är att uppgifter som lämnas till domstolen från en annan myndighet och som är sekretess- belagda där, fortsätter att vara sekretessbelagda när de kommer in till domstolen (12 kap. 1 § sekretesslagen). Sekretess för uppgiften upphör emellertid så gott som alltid att gälla om uppgiften läggs fram vid en förhandling som är offentlig (12 kap. 3 §). Förhandlingar i allmän domstol får hållas inom stängda dörrar enbart i vissa fall (5 kap. 1 § ). Det är inte tillräckligt att en sekretessbestämmelse är tillämplig på en uppgift som kan antas läggas fram vid en förhandling. För att förhandlingen skall kunna hållas inom stängda dörrar krävs därutöver att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Undantag från detta krav gäller för de sekretessbestämmel- ser som har utformats särskilt med tanke på förhållandena vid dom- stolarna. En förhandling kan sålunda hållas inom stängda dörrar om sekretess gäller enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen (viss sekretess för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden i vissa uppräknade typer av brottmål). Detsamma gäller om sekretess föreligger enligt 7 kap. 22 § (viss sekretess för personalia i bl.a. brottmål), 8 kap. 17 § (viss sekretess för uppgifter om myndigheters eller enskildas affärs- eller driftsförhållanden) eller 9 kap. 15 § (viss sekretess för uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden i familjemål) samt i vissa angivna fall vid förhandling under förundersökning i brottmål. I dessa fall krävs det alltså inte att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Enligt 9 kap. 16 § första stycket sekretesslagen gäller sekretess hos domstol dels i mål om ansvar för sexualbrott, utpressning, brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning eller brott genom vilket infektion av HIV har eller kan ha överförts, dels i mål om ersättning för skada med anledning av sådana brott, dels i ärenden som rör sådana brott, t.ex. ansökan om resning i brottmål. Sekretessen gäller för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller Prop. 2003/04:93 men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte för uppgift om vem som är tilltalad eller svarande. Under en förundersökning kan sekretess gälla för uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden (9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen). Sekretessen enligt denna bestämmelse upphör att gälla hos förundersökningsmyndigheten om uppgiften lämnas till domstol med anledning av att åtal väcks, utom i tre undantagsfall (9 kap. 18 § andra stycket). Det första undantaget gäller uppgifter som hos domstol skyddas av sekretess enligt 8 kap. 17 § eller 9 kap. 16 §. Detta undantag har införts därför att skyddet hos domstolen skulle förlora sin verkan om uppgifterna var offentliga hos förundersökningsmyndigheten. Det andra undantaget avser uppgifter som uppenbarligen saknar betydelse i målet, t.ex. uppgifter om personer som varit misstänkta under förundersökningen men där åklagaren inte väckt åtal. Det tredje undantaget avser uppgifter i handlingar som förundersökningsmyndig- heten fått från en annan myndighet, där uppgifterna är hemliga, t.ex. uppgifter i en självdeklaration från . Den sekretess som enligt 9 kap. 17 § gäller för sådana uppgifter upphör alltså inte att gälla hos förundersökningsmyndigheten trots att åtal väckts. Genom reglerna i 12 kap. 1 § överförs denna sekretess från förundersökningsmyndigheten till domstolen när handlingen överlämnas dit. Regeringens förslag: Det skall gälla sekretess hos domstol i mål om ansvar för brott mot tystnadsplikt eller dataintrång för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, bl.a. Riks- dagens ombudsmän (), Hovrätten för , Hovrätten för Nedre , , , , Justitiekanslern, , , , , och , tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Kriminaljournalisternas Klubb föreslår att den föreslagna sekretess- bestämmelsen i stället skall förses med ett s.k. kvalificerat rakt skade- rekvisit, dvs. att sekretess endast skall gälla om det kan antas att den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Klubben anser att en sådan ändring bör genomföras avseende samtliga de brottstyper som räknas upp i 9 kap. 16 § sekretesslagen. anser att sekretessintresset inte kan anses vara så starkt att det väger över intresset av insyn vid dom- stolsförhandlingar och avstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag När kan sekretess anses befogat ? Det är en grundläggande princip att förhandlingar i domstol i största möjliga utsträckning skall vara offentliga. Om man vill införa be- stämmelser om sekretess hos domstolar måste alltså de intressen som talar för sekretess vägas mot denna princip. Det krävs alltså särskilt starka skäl för att införa sekretessregler som innebär att förhand- lingsoffentligheten begränsas. Sådana starka skäl har ansetts föreligga när det gäller de brott som räknas upp i 9 kap. 16 §. Behovet av skydd för målsägandens eller andra inblandades integritet bl.a. i mål om ansvar för utpressning, brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar och olovlig avlyssning har ansetts vara så starkt att intresset för offentlighet fått ge vika. Såvitt gäller utpressning har detta motiverats med att man i möjligaste mån bör förebygga den olägenhet som består i att rättegången kan komma att ge ökad offentlighet åt just sådana förhållanden som målsäganden velat dölja (prop. Vid införandet av brotten brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar och olovlig avlyss- ning i 9 kap. 16 § framhöll regeringen att en målsägande kan dra sig för att anmäla dessa brott om han riskerar att uppgifter om hans privatliv dras fram i offentlighetens ljus vid en kommande domstolsförhandling och att syftet med lagstiftningen därmed i viss mån kunde anses förfelat (prop. 1975:19 s. 91). Vid brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § har någon röjt en uppgift som han eller hon är skyldig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning. Den som olovligen utnyttjar en sådan hemlighet gör sig också skyldig till brottet. Som RÅ anfört i sin framställan torde det oftast vara nödvändigt att i mål om ansvar för brott mot tystnadsplikt förebringa de sekretesskyddade uppgifterna. Detsamma gäller i mål om ersättning för skada med anledning av sådant brott. Uppgifterna kan i allmänhet inte hemlighållas sedan åtal väckts (9 kap. 18 § andra stycket sekretesslagen). Uppgifter om enskildas förhållanden, som den tystnadsplikt som brutits skall skydda, blir alltså som regel offentliga vid en prövning i domstol. Man kan säga att domstolsprövningen därmed bidrar till att spridningen av uppgifterna blir mer omfattande än som hade varit fallet om åtal inte väckts. Detta är inte tillfredsställande. Hänsynen till enskildas intresse av skydd för sådana uppgifter som normalt skyddas av regler om tystnads- plikt får anses väga så tungt att huvudprincipen om att domstols- förhandlingar skall vara offentliga måste få vika. I mål om brott mot tystnadsplikt bör därför gälla sekretess hos domstolarna enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen för uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Som utvecklas närmare nedan kommer uppgifterna att skyddas av ett s.k. rakt skaderekvisit. Detta innebär att presumtionen är att uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som förebringas i målet är offentliga och att endast känsliga uppgifter om- fattas av sekretess. Den som olovligen bereder sig tillgång till upptagning för automatisk databehandling eller olovligen ändrar eller utplånar eller i register för in sådan upptagning gör sig enligt 4 kap. 9 c § skyldig till dataintrång. Med upptagning avses även uppgifter som är under befordran via elektroniskt eller liknande hjälpmedel för att användas för automatisk databehandling. Bestämmelsen om dataintrång skall tillämpas om någon i annat fall än som sägs i 4 kap. 8 § , som straffbelägger brytande av post- eller telehemlighet, eller i 9 §, som straffbelägger intrång i förvar, olovligen begår den gärning som beskrivs. Bestämmelsen om dataintrång är alltså subsidiär i förhållande till de båda andra bestämmelserna. Som framgått av den redogörelsen gäller sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen hos domstol i mål om ansvar för brytande av post- eller telehemlighet och intrång i förvar. då allt fler meddelan- den, som tidigare skulle ha förmedlats i vanliga brev eller per telefon, i stället förmedlas med elektronisk post (e-post) får bestämmelsen om dataintrång allt större betydelse. Olovligt intrång i e-post blir nämligen att bedöma som brytande av post- eller telehemlighet endast om intrånget sker medan meddelandet är under befordran av ett post- eller tele- befordringsföretag. Bereder sig någon olovligen tillgång till ett medde- lande som är under befordran inom ett lokalt nät blir däremot be- stämmelsen om dataintrång tillämplig. Uppgifter i ett vanligt brev eller telefonsamtal som skulle vara skyddade i domstol enligt 9 kap. 16 § skyddas alltså inte om de i stället förmedlats via e-post i ett lokalt nät. Detta måste betraktas som både inkonsekvent och otillfredsställande. Till detta kommer att myndigheter i betydligt större utsträckning än tidigare behandlar känsliga uppgifter om enskilda automatiserat i register eller databaser. Har intrång gjorts i särskilt integritetskänsliga register som t.ex. belastningsregistret eller misstankeregistret, framstår det, som Riksåklagaren påpekat i sin framställning, inte som rimligt att dessa uppgifter om målsäganden blir offentliga i brottmålet mot den som har begått intrånget. I övrigt gör sig samma skäl för sekretess som vid brott mot tystnadsplikt gällande även i mål om dataintrång. Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som talar för att uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden bör omfattas av sekretess enligt 9 kap. 16 § i mål om ansvar för dataintrång är så tunga att de överväger insynsintresset i dessa fall. Kriminaljournalisternas Klubb anser att samtliga de brottstyper som räknas upp i 9 kap. 16 § sekretesslagen skall förses med ett s.k. kvalifi- cerat rakt skaderekvisit, dvs. att sekretess endast skall gälla om det kan antas att den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Enligt 9 kap. 16 § gäller ett s.k. rakt skaderekvisit för uppgifter om en Prop. 2003/04:93 enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. för uppgifter av angivet slag om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Detta skaderekvisit är enligt regeringens mening väl avvägt, även beträffande uppgifter i mål om brott mot tystnadsplikt och dataintrång. I 16 kap. 1 § sekretesslagen finns de tystnadsplikter uppräknade som har företräde framför principen om meddelarfrihet, dvs. rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihets- grundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Denna frihet är inte begränsad avseende uppgifter för vilka gäller tystnadsplikt enligt 9 kap. 16 §. Det finns inte skäl att behandla uppgifter i mål om brott mot tystnadsplikt eller dataintrång på annat sätt. 8Sekretessen hos domstol till skydd för enskilda under förundersökningar Enligt 9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen gäller om inte annat föl- jer av 18 § sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekono- miska förhållanden i ett antal myndigheters olika verksamheter som har anknytning till brottsutredningar. Sålunda gäller sekretess bl.a. i utred- ning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål (punkt 1) och i angelägenhet som avser tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott (punkt 2). Sekretessen gäller med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att uppgifterna får röjas endast om det står klart att den enskilde eller någon honom närstående inte lider skada eller men, dvs. presumtionen är att uppgifterna omfattas av sekre- tess.