prop · GR03112 · 2004-03-16 00:00:00 — Till skillnad från det skydd som föreskrivs i direktivet om insättningsgarantin torde det främst vara omfattande brottsliga för- faranden eller hanteringsfel som kan aktualisera investerarskyddet (prop. 1998/99:30 s. 31). Både insättningsgarantin och investerarskyddet har dessutom till syfte att bevara förtroendet för det finansiella systemet. Svenska banker och värdepappersbolag omfattas av de svenska garantisystemen (3 § lagen [1995:1571] om insättningsgaranti och 4 § lagen om investerarskydd). Direktiven förutsätter också att det är garanti- systemen i hemlandet, dvs. det land som auktoriserat institutet, som träder in vid behov och att det är hemlandsmyndigheten som ser till att direktivens bestämmelser följs (se t.ex. prop. 1995/96:60 s. 45 f och 1998/99:30 s. 55 f). Om ett bankaktiebolag eller ett värdepappersbolag byter säte, kommer det garantisystem som gäller i det nya hemlandet att träda i stället för de svenska systemen. Detta gäller även för insättningar och investeringar som gjorts före flyttningen. Direktiven anger visserligen att när till- ståndet för banken eller värdepappersbolaget har återkallats skall skyddet fortsätta att gälla för insättningar och investeringar som gjorts före åter- kallelsen (artikel 5 direktivet om system för garanti av insättningar och artikel 6 i direktivet om system för ersättning till investerare). Motsva- rande svenska bestämmelser finns i 23 § lagen om insättningsgaranti och 28 § lagen om investerarskydd. Även om ett i meddelat tillstånd upphör vid utflyttningen är situationen inte jämförbar med den åter- kallelsesituation som behandlas i direktiven. Vid flyttning liksom vid fusion tillvaratas nämligen borgenärernas och andra rättighetsinneha- vares intressen genom den prövning som sker inför flyttningen. Även om skyddet försämras eller upphör helt, kan detta beaktas inom ramen för den prövningen. Något behov av att låta insättningsgarantin eller in- vesterarskyddet i fortsätta att gälla efter utflyttningen finns alltså inte. Det är också rimligt att det nya hemlandet tar över hela ansvaret för såväl tillsynen av det utflyttande bolagets stabilitet som kontrollen av garantisystemen. På motsvarande sätt kommer de svenska garantisystemen att bli tillämpliga när en bank eller ett värdepappersbolag flyttar sitt säte till . , och har ansett att de nuvarande garantisystemen inte anpassade till möj- ligheten att bilda eller flytta ett europabolag och att dessa brister bl.a. kan försvåra användandet av europabolagsformen. De har anfört att prob- lemen bör utredas närmare. och har ansett att det finns anledning att se över såväl den svenska regleringen som regleringen på EG-nivå. Vi har i budgetpropositionen (prop. 2003/04:01, Utgiftsområde 2, Politikområde Finansiella system och tillsyn, avsnitt 15 s. 101) uttalat att vi avser att besluta om direktiv för en utredning med uppdrag att se över garantisystemen och dess myndighetsstruktur. De förändringar som skall föreslås och de överväganden som skall göras skall beakta EU:s regel- verk och effekterna på konkurrensförhållandena. Den översyn som remissinstanserna förespråkar bör därför ske inom ramen för den ut- Utredningen torde också kunna ge närmare besked om huru- Prop. 2003/04:112 vida det finns anledning att försöka påverka kommissionen att föreslå ändringar av EG-direktiven. I finns för försäkringsföretag ingen motsvarighet till insättningsgarantin eller investerarskyddet (se prop. 1998/99:87 s. 353 f., jfr SOU 1995:87 s. 237 f. och SOU 1998:22). Vissa andra EU-stater har någon form av försäkringsgaranti. Ett arbete har påbörjats inom EU i syfte att harmonisera regleringen av försäkringsgarantier. Bör en myndighet kunna motsätta sig att ett europabolag flyttar sitt säte? Regeringens bedömning: För att tillvarata intresset av en effektiv skattetillsyn, bör det införas en möjlighet för en myndighet att under vissa förutsättningar motsätta sig att ett europabolag flyttar sitt säte Vidare bör ha en möjlighet att under vissa förutsättningar motsätta sig att europabolag som står under dess tillsyn flyttar säte. Den närmare utformningen av sådana regler bör Promemorians förslag och bedömning: I fråga om europabolag som står under inspektionens tillsyn föreslogs i promemorian att Finans- inspektionen skulle få motsätta sig en flyttning av säte, om ett sådant motsättande grundar sig på hänsyn till allmänintresset. övriga bolag föreslogs inte någon möjlighet för en myndighet att motsätta sig en sådan flyttning (se promemorian s. 47 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft några invändningar mot promemorians förslag och bedömning. verket (numera ) har dock anfört att det bör införas en möjlighet för skattemyndigheten att motsätta sig att ett europabolag flyttar sitt säte om bolaget är föremål för en pågående skatteutredning. styrkt förslaget om att skall få motsätta sig att ett europabolag som står under dess tillsyn flyttar sitt säte. Bakgrund: I artikel 8.14 ges medlemsstaterna en möjlighet att före- skriva att en flyttning av bolagets säte som skulle medföra en ändring av tillämplig lag inte skall bli gällande om någon behörig myndighet i med- lemsstaten motsätter sig flyttningen. Ett sådant motsättande får grunda sig endast på allmänintresset. Artikeln får förstås på det sättet att en medlemsstat som önskar utnyttja möjligheten är skyldig att införa särskilda bestämmelser om detta i sin nationella lagstiftning och därvid peka ut den eller de myndigheter som ges rätt att motsätta sig flyttning av Förordningen innehåller inte några närmare anvisningar om vad be- greppet allmänintresset innebär. Några sådana anvisningar finns inte heller i förordningen (EEG/2137/85) om europeiska ekonomiska in- tressegrupperingar (EEIG), som innehåller en motsvarande bestämmelse (artikel 14.4). För att tolka begreppet får därför ledning sökas i hur liknande begrepp har tolkats på andra områden inom EG-rätten. särskilt intresse är därvid artikel 58 i EG-fördraget, som öppnar möjlighet för medlemsstaterna att göra undantag från principen om kapitalets fria rörlighet när det rör sig om åtgärder som är motiverade med hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet. har uttalat att undantag från nämnda princip kan grundas även på andra tvingande hänsyn av allmänintresse. Som sådant intresse har godtagits bl.a. tryggandet av försörjningen av petroleumprodukter i händelse av kris (se t.ex. domstolens dom i mål C-483/99). Enligt vad som framgår av praxis gäller att ytterligare förutsättningar skall vara uppfyllda för att nationella undantag från artikel 58 skall kunna godtas. Undantagen skall för det första tillämpas på ett icke-diskrimi- nerande sätt. Vidare skall de vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom dem. De skall slutligen inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning (se t.ex. domstolens dom i mål C-212/97). I de fall domstolen har konstaterat att ett allmänintresse föreligger har den varit restriktiv med att godkänna nationella åtgärder som inskränker den fria rörligheten, även om dessa åtgärder i och för sig har syftat till att tillgodose ett allmänintresse. Exempelvis har en fransk nationell be- stämmelse om förhandstillstånd för vissa utländska direktinvesteringar som kan hota allmän ordning och allmän säkerhet bedömts som alltför oprecis, eftersom det inte i bestämmelsen hade angetts vilka särskilda omständigheter som skulle göra att förhandstillstånd krävdes (se dom- stolens dom i mål C 54/99). I litteraturen har som exempel på godtagbara undantag från principen om etableringsfrihet och principen om kapitalets fria rörlighet nämnts intresset av att säkerställa effektiv skattetillsyn samt att förhindra olagli- ga aktiviteter som t.ex. penningtvätt och bedrägeri (se Kapteyn och , Introduction to the of Communities, 3:e uppl. 1998, s. 740 f. och s. 768). Även mångfalden inom massmedia, konsumentskydd och ett finansiellt centrums goda rykte har ansetts kunna åberopas som grund för inskränkningar i kapitalets fria rörlighet (a.a. s. 769). I förordningen om europeiska ekonomiska intressegrupperingar gavs medlemsstaterna en motsvarande möjlighet att ge en nationell myndighet rätt att, på grund av allmänintresset, motsätta sig en flyttning av säte. Vid införlivandet i svensk rätt av den förordningen valde att inte utnyttja denna möjlighet. Det ansågs inte finnas några allmänna intressen som kunde motivera att en myndighet skall få motsätta sig en flyttning av säte (se prop. 1994/95:68 s. 44). Skälen för regeringens bedömning Som redan har nämnts är ett viktigt syfte med reglerna om europabolag att skapa en attraktiv driftsform för gränsöverskridande verksamhet. Nationella regler av det slag som diskuteras här skulle kunna motverka det syftet. Frågan är om det trots detta finns skäl för att för vissa speciella situationer utnyttja den möjlighet som SE-förordningen erbjuder. Riks- skatteverket har menat att så är fallet och pekat på att en flyttning av bolagets säte kan leda till att kontrollsvårigheterna för de svenska skatte- myndigheterna förstärks och att utredningsmöjligheterna därmed starkt begränsas. Enligt verket finns det risk för att europabolagsformen kan komma att användas i syfte att försvåra skattekontroll. Verket har därför föreslagit att skattemyndigheterna skall ges en rätt att motsätta sig flytt- ning av ett europabolags säte under förutsättning att det pågår en skatte- utredning beträffande bolaget. Med anledning av vad har anfört vill vi först för tydlighetens skull framhålla att staten, liksom andra borgenärer, behåller sina fordringar mot ett europabolag även efter det att bolaget har flyttat sitt säte. Även skattefordringar kan alltså i och för sig krävas in efter det att ett bolag har flyttat sitt säte. SE-förordningen (artikel 8.7 tredje stycket) anger t.o.m. uttryckligen att förordningens regler inte skall påverka tillämpningen på europabolag av medlemsstaternas lagstiftning om erläggande eller säkring av betalningar till offentliga organ. En redan uppkommen skattefordran mot ett europabolag består således även sedan bolaget har flyttat sitt säte från . Det står emellertid klart att skattemyndighetens möjligheter att bedriva utredning för att bestämma en skattefordran, eller att framgångsrikt driva in sådana fordringar, minskar om den skattskyldige försvinner ur landet. Det kan inte uteslutas att ett bolag som har intresse av att undandra sig skatt kan använda sig av europabolagsformen i detta syfte. En flyttning av ett europabolags säte kan därmed komma att stå i strid med intresset av en effektiv skattetillsyn. Vi delar alltså de farhågor som har uttryckt. Som redan har framgått är det svårt att på förhand fastställa vad som skall anses utgöra ett allmänintresse i EG-rättslig mening. Varken EG- fördraget eller rättspraxis ger några entydiga svar på den frågan. Vår bedömning är dock att en effektiv skattetillsyn möjligheten att fastställa och driva in statens skattefordringar kan vara ett sådant allmänintresse som avses i artikel 8.14. Det allmännas intresse av att skattetillsynen är effektiv har enligt vår mening stor allmänpreventiv betydelse. Allmänintresset av en effektiv skattetillsyn har därmed större tyngd än de skäl som kan tala mot ett införande av en regel av det nu diskuterade slaget. Vi anser mot denna bakgrund att det bör införas en regel av det slag som har förordat. När det gäller hur denna regel bör utformas krävs ytterligare beredningsåtgärder som inte hinns med inom de tidsramar som, med hänsyn till tidpunkten för SE-förordningens ikraftträdande, gäller för denna proposition. Vi lämnar därför inte nu några sådana förslag. Vi avser dock att skyndsamt bereda frågan vidare och återkomma med förslag i denna del. I det sammanhanget avser vi också att behandla frågan om en motsvarande regel vid bildande av europa- bolag genom fusion (se avsnitt 5.12) samt frågan om ett särskilt bokslut vid fusion och flyttning av säte (se avsnitt 5.34). När det gäller finansiella europabolag finns det anledning att beröra de motiv som ligger bakom den tämligen omfattande regleringen av finansiella företag. Motiven skiljer sig visserligen något beroende på vilken verksamhet det är fråga om, men generellt kan sägas att motiven är att säkerställa stabila bolag som har allmänhetens förtroende och ett gott kundskydd. För att begränsa risken för penningtvätt är de finansiella bolagen som står under tillsyn dessutom skyldiga att följa särskilda regler som finns i bl.a. lagen (1993:768) om penningtvätt. I promemorian konstaterades att regleringen av de finansiella företagen präglas av att deras verksamhet är central för samhället och för bolagens kunder och att det är svårt att nu förutse vilka situationer som kan uppkomma när ett finansiellt europabolag flyttar sitt säte eller om en sådan flytt i ett enskilt fall kan komma i konflikt med vad som i förordningen betecknas som allmänintresset. Mot bakgrund av det sam- hällsintresse som ligger bakom regleringen av de finansiella företagen ansågs det i promemorian rimligt att gavs möjlighet att beträffande europabolag som inspektionen auktoriserat och som står under inspektionens tillsyn motsätta sig flyttningen på grund av hänsynen till allmänintresset. och har anfört att inte bör ges denna möj- lighet. I det föregående har regeringen gett sin syn på vad som avses med allmänintresset. Av vår redogörelse framgår att det kan vara svårt att på förhand ange i vilka fall ett allmänintresse kan ligga till grund för att en myndighet motsätter sig ett bolags flyttning av säte. Vi delar emellertid inte Svenska Bankföreningens och Svenska Fondhandlareföreningens uppfattning att detta innebär att det inte är möjligt att åberopa allmän- intresset som grund för att skall kunna motsätta sig att ett finansiellt bolag flyttar sitt säte. Det behöver emellertid preciseras under vilka förutsättningar som bör ha möjlighet att motsätta sig en flyttning av säte. Som ett exempel på sådant som bör kunna betraktas som ett allmän- intresse kan nämnas intresset av ett fungerande betalningssystem. Det EG-rättsliga regelverk som styr de enskilda företagens och tillsynsmyn- digheternas ageranden hanterar inte hur ett sådant samhällsviktigt intresse skall tillgodoses. Vi anser att det i detta avseende finns ett behov av skydd i samband med att ett europabolag flyttar sitt säte. Den om- ständigheten att ett finansiellt bolag kan upphöra med verksamheten i på annat sätt än genom flyttning förändrar inte denna bedöm- ning. Vi delar alltså promemorians bedömning att det bör införas en be- stämmelse som ger möjlighet att motsätta sig flytt- ningen med hänsyn till allmänintresset. Det är lämpligt att frågan om hur en sådan regel bör utformas behandlas som frågan om en motsvarande regel för de företag som inte står under tillsyn. Vi lämnar därför nu inga förslag i denna del. Vi avser dock att återkomma med förslag i denna del med att vi lämnar förslag i fråga om motsättande på grund av skattetillsynen. I det sammanhanget avser vi också att behandla frågan om en motsvarande regel vid bildande av europabolag genom fusion (se avsnitt 5.12). Kontoföring för europabolag som flyttar säte Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda bestämmelser om kontoföring för avstämningsbolag för europabolag som flyttar sitt säte till en annan stat inom Europeiska ekonomiska Promemorians bedömning: Frågan har inte behandlats i promemo- Remissinstanserna: har påpekat att ett europabolags aktie- bok inte automatiskt kommer att kunna föras hos VPC om europabolaget Övriga remissinstanser har inte berört frågan. Bakgrund: Ett svenskt aktiebolag är antingen ett avstämningsbolag eller ett kupongbolag. I ett kupongbolag materialiseras aktierätten i en handling i sedvanlig skriftlig form, främst aktiebrev. ningsbolag förekommer inte några aktiebrev eller motsvarande hand- Aktierätten är i stället knuten till registrering på ett avstämnings- Bestämmelser om kontoföring finns i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, kontoföringslagen. register för kontoföring av äganderätt till aktier och andra finansiella instrument får föras av auktoriserade centrala värdepappersförvarare. central värdepappersförvarare får registrera såväl svenska som utländska finansiella instrument (4 kap. 3-5 §§ kontoföringslagen). Enligt kontoföringslagen kan auktorisation som central värdepappers- förvarare meddelas svenska aktiebolag, svenska ekonomiska föreningar och utländska företag (1 kap. 2 §). hade tidigare monopol på kontoföring av finansiella instrument. Monopolet avskaffades i samband med att aktiekontolagen (1989:987) ersattes av kontoförings- lagen (se prop. 1997/98:160). är dock VPC det enda företag som har meddelats auktorisation som central värdepappersförvarare i . Skälen för regeringens bedömning: Såsom VPC har påpekat kommer flyttningen av ett europabolags säte från till ett annat land att få konsekvenser för bl.a. kontoföring av aktierna i bolaget. Situationen kan i viss mån anses jämförbar med den som inträder om ett aktiebolag önskar byta central värdepappersförvarare inom landet. Värdepappersförvararen är då skyldig att till emittenten eller till annan central värdepappersförvarare som emittenten anvisar lämna upplysning om innehållet i samtliga avstämningskonton (se 4 kap. 15 § kontoförings- När bestämmelserna om byte av central värdepappersförvarare infördes gjordes bedömningen att det inte fanns något behov att införa uttryckliga lagbestämmelser om hur ett byte av central värdepappers- förvarare skall gå till, men att vid behov bör meddela särskilda föreskrifter (a. prop. s. 92 och 174 f.). Enligt vår mening bör saken bedömas på samma sätt när det gäller den situation som diskuteras Vi föreslår således inte några lagbestämmelser om hur ett byte av central värdepappersförvarare skall gå till när ett europabolag flyttar sitt säte från till ett annat land. Det finns anledning att här också beröra den situation som uppkommer när ett utländskt europabolag flyttar sitt säte till . frågor om kontoföring och aktierätt inte regleras i SE-förordningen skall i en sådan situation svenska regler tillämpas på europabolaget från den Prop. 2003/04:112 tidpunkt då bolaget registreras här (se artikel 8.10 jämförd med artikel 9). Det innebär att ett europabolag som skall vara avstämningsbolag är skyl- digt att, med verkan från registreringstidpunkten, ha ett avtal med en cen- tral värdepappersförvarare om kontoföring av aktiebok m.m. Från den tidpunkten gäller också svenska regler om rättsverkningar av anteckning på avstämningskonto (se främst 6 kap. kontoföringslagen) liksom allmänna principer och regler i svensk rätt om legitimation som aktie- ägare m.m. (se främst 3 kap. 14 § aktiebolagslagen). Det är mot den bak- grunden av grundläggande betydelse att europabolagets lednings- eller förvaltningsorgan ser till att bolaget anpassar sig till det svenska regelverket i berörda avseenden och att aktiebokens innehåll vid behov anpassas till de svenska reglerna. Normalt torde de uppgifter som för flyttningen finns antecknade i aktieboken eller, i förekommande fall, hos den utländske värdepappersförvararen kunna föras in i avstämnings- registret i utan några mer omfattande omvandlingsåtgärder. Det kan emellertid inte uteslutas att det vid en sådan övergång uppkommer vissa praktiska och rättsliga problem, i synnerhet om reglerna om vem och vad som skall antecknas i aktieboken skiljer sig på ett avgörande sätt mellan det tidigare hemlandet och . Det kan tyckas att det hade varit önskvärt om denna problematik hade behandlats i SE-förordningen. Så är emellertid inte fallet. I avsaknad av sådana regler ser vi inte heller någon möjlighet att lösa problemen på nationell nivå. Vi föreslår därför inte några särskilda lagregler om detta. De problem som eventuellt kan uppkomma får i stället lösas i rättstillämpningen med utgångspunkt i SE- förordningens regler om tillämplig lag. 5.11Redovisningsvaluta i ett bolag som deltar i bildandet av ett europabolag genom fusion Regeringens förslag: I lagen om europabolag införs en regel om att bestämmelsen om redovisningsvaluta i 14 kap. 1 § tredje stycket aktiebolagslagen inte skall tillämpas vid bildande av europabolag genom fusion. I försäkringsrörelselagen införs en regel om att mot- svarande bestämmelse i 15 a kap. 1 § tredje stycket i den lagen inte skall tillämpas. Promemorians förslag: Frågan har inte berörts i promemorian. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Förfarandet vid bildandet av ett europabolag genom fusion regleras i första hand av artiklarna i SE-förordningen. Om en fråga inte regleras uttryckligen av förord- ningens bestämmelser anges i artikel 18 att varje bolag som deltar i bildandet av ett europabolag genom fusion i den delen skall vara underställt de nationella bestämmelser i den medlemsstat där bolaget hör hemma som gäller för fusion av publika aktiebolag i enlighet EG:s tredje bolagsrättsliga direktiv (78/855/EEG). Det innebär för svenskt vid- kommande att reglerna i 14 kap. aktiebolagslagen blir tillämpliga, i den mån en viss fråga inte regleras i SE-förordningen. I ett avseende finns det anledning att närmare analysera vad hänvis- Prop. 2003/04:112 ningen till aktiebolagslagens fusionsbestämmelser innebär. bestämmelsen i 14 kap. 1 § tredje stycket aktiebolagslagen om att en fusion får ske endast om de fusionerande bolagen har samma redovis- ningsvaluta. Bestämmelsen har motiverats med att det kan uppkomma svårigheter att bedöma om fusionsvederlaget bestämts på ett riktigt sätt om de fusionerande bolagen redovisar i olika valutor. I förarbetena har det också uttalats att behovet av att genomföra fusioner mellan företag som har olika redovisningsvalutor är litet (prop. 1993/94:196 s. 91). Det råder inte någon tvekan om att den nämnda bestämmelsen inte lämpar sig för en tillämpning på aktiebolag som ingår i bildandet av ett europabolag. Följden av en sådan tillämpning skulle bli att ett svenskt bolag som har svenska kronor som redovisningsvaluta inte skulle kunna delta i bildandet av ett europabolag genom fusion utan att byta till euro som redovisningsvaluta. Om det svenska bolaget dessutom skulle fusionera med ett annat bolag som inte har euro som redovis- ningsvaluta t.ex. ett danskt bolag som redovisar i danska kronor skulle det krävas att också det utländska bolaget först byter redovis- ningsvaluta till euro för att regeln i 14 kap. 1 § tredje stycket inte skall hindra att fusionen genomförs. Det sagda talar för att ett särskilt undantag bör göras i den svenska lagen om europabolag i detta avseende. Enligt vår bedömning finns det inte några rättsliga hinder mot en sådan särregel. Visserligen är medlems- staterna förhindrade att i den nationella lagstiftningen reglera frågor som täcks av förordningen. I de delar där förordningen hänvisar till nationella regler får medlemsstaten följaktligen i princip inte välja ut vilka natio- nella regler som skall eller inte skall tillämpas på europabolagen. Likväl måste det rimligen vara förenligt med förordningen att införa sådana nationella särbestämmelser som är nödvändiga för ett effektivt genom- förande av förordningen (jfr artikel 68.1). Mot denna bakgrund föreslår vi att det i den svenska lagen om europa- bolag klargörs att bestämmelsen om redovisningsvaluta i 14 kap. 1 § tredje stycket aktiebolagslagen inte skall tillämpas vid bildande av europabolag genom fusion. På motsvarande sätt bör det av föräkringsrörelselagen framgå att be- stämmelsen i 15 a kap. 1 § tredje stycket i den lagen inte skall tillämpas när ett försäkringsaktiebolag deltar i bildandet av ett europabolag genom fusion. 5.12Bör en myndighet kunna motsätta sig att ett bolag deltar i bildandet av ett europabolag genom fusion?