prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — Därmed blir reglerna mer likartade mellan kommunala och fristående skolor. Frisökningen skapar drivkrafter för kommunerna att höja kvaliteten Prop. 2003/04:140 och attraktiviteten på sina utbildningar. Frisökningen stimulerar till sam- verkan mellan kommuner kring gymnasieskolan och kan på så sätt stärka utbildningsutbudet i en region. För att utveckla gymnasieskolans kvalitet blir arbetsfördelning och kraftsamling mellan kommuner i samverkan viktigt. Eftersom hemkommunen aldrig behöver betala mer för en elev som via frisökning sökt sig till en annan kommun än vad eleven skulle kosta i den egna gymnasieskolan, innebär frisökning inte någon kost- nadsökning för kommunerna. 4.6Historia blir nytt kärnämne I en föränderlig värld behöver alla goda kunskaper i historia oavsett vilken framtida yrkesverksamhet eller vilka studier eleven inriktar sig mot. Kärnämnena skall ge eleverna den gemensamma bas som behövs för att väl kunna följa och delta i samhällsdebatten, ha den kompetens som behövs på arbetsmarknaden och för vidare studier. I ett mångkul- turellt samhälle som snabbt förändras är det allt tydigare att också kunskaper i historia behöver ingå i denna bas. Historia skall därför bli ett nytt kärnämne omfattande 50 gymnasie- poäng. Därmed kommer kärnämnenas omfattning att öka till 800 poäng. 4.7Förstärkt kvalitet på yrkesinriktade program En grundläggande yrkesutbildning med hög kvalitet är nödvändig för att möta såväl individens som samhällets behov. Av dem som inte fullföljer gymnasieskolan är elever från de yrkesinriktade programmen överrepre- senterade. Kvaliteten i den grundläggande yrkesutbildningen behöver därför öka i den reformerade gymnasieskolan, bl.a. genom en bättre koppling till arbetslivet. Lokalt samråd mellan kommuner och arbets- marknadens parter i frågor som rör alla yrkesinriktade utbildningar kommer att göras obligatoriskt. Alla krafter behöver samverka för att utveckla yrkesutbildningen: såväl staten som kommunerna och arbetslivet inom privat och offentlig sektor. För att på nationell nivå påbörja en sådan ökad samverkan inrättar regeringen en särskild yrkesutbildningsdelegation, som skall vara rådgivande åt regeringen och skolmyndigheterna i yrkesutbildnings- frågor. Alla elever skall ges möjlighet till arbetsplatsförlagt lärande av hög kvalitet, som knyter an till den utbildning eleven har valt. Elever som väljer yrkesinriktade utbildningar skall, liksom få minst 15 veckors utbildning förlagd till en arbetsplats. För elever på studieförberedande utbildningar kan det arbetsplatsförlagda lärandet ske på många olika sätt, bl.a. genom samverkan med universitet och högskolor, näringsliv och arbetsliv. Fler elever bör ges möjlighet till utlandsförlagd praktik och utbildning. En modern lärlingsutbildning förnyar För att öka attraktionen och kvaliteten i de yrkesinriktade programmen behöver arbetsformer och pedagogik utvecklas. är alternativen till skolförlagd utbildning för få. En ny gymnasial lärlingsutbildning föreslås som ett valbart alternativ inom gymnasieskolans nationella yrkes- inriktade program. Därtill behålls möjligheten för elever på individuella program att förena en anställning med studier av kurser i gymnasie- skolan. Den gymnasiala lärlingsutbildningen skall utformas som en intressant möjlighet för alla elever. Det är angeläget att lärlingsutbild- ningen blir en attraktiv utbildning av hög kvalitet. Därför skall lärlings- utbildningen ha samma kunskapsmål som skolförlagd utbildning. Lär- lingsutbildningen måste ge eleverna goda kunskaper i skolans kärnämnen och karaktärsämnen för att eleverna skall stå sig väl både på arbets- marknaden och i samhället. 4.9Kärnämnen bör präglas av utbildningens inriktning Alltför många elever, särskilt på de yrkesinriktade programmen, når inte målen i kärnämnena. Resultaten måste förbättras. En förnyelse av under- visningens uppläggning för att göra den mer relevant för elever med olika bakgrund och studiemål behövs. Ett sätt att nå bättre resultat i kärnämnena kan vara att undervisningen i kärnämneskurserna präglas av den utbildning som eleven går, s.k. infärgning. Vissa mål i kärnämnena kan med fördel uppnås genom samverkan med karaktärsämnen. Även om utbildningen i kärnämneskurserna får olika uppläggning skall mål och kursplaner även framöver vara gemensamma. 4.10Större kurser för sammanhang och fördjupning Att studera alltför många korta kurser har lett till splittrade studier och till att en alltför stor del av studietiden ägnas åt kunskapskontroll. För att motverka splittringen och ge bättre förutsättningar för fördjupning och sammanhang behöver kurserna därför förlängas. Utöver fyra kärnämnes- kurser skall därför grundprincipen vara att inga kurser skall omfatta mindre än 100 gymnasiepoäng. Att öka kursernas storlek stärker kvali- teten genom att ge förutsättningar för sammanhang och fördjupning. 4.11Lokala kurser måste kvalitetssäkras av Vissa lokala kurser håller låg kvalitet. En del elever har kunnat välja lokala kurser med låga krav av taktiska skäl för att få goda meriter med låg ansträngning. För att kunna bibehålla en stor valfrihet och ha kvar en möjlighet till lokalt anpassat utbildningsutbud är det därför nödvändigt att de lokala kurserna kvalitetssäkras. Enbart sådana lokala kurser vars innehåll prövats och fastställts av skall få förekomma i gym- nasieskolan så att göra kurserna blir nationellt likvärdiga för eleverna. Samma regler skall gälla för lokala kurser inom den gymnasiala vuxen- utbildningen. Även framöver skall dock orienterings- och individuella kurser som ger intyg kunna ges inom vuxenutbildningen. För regeringen är det en utgångspunkt att elevens önskemål om utbild- ning skall styra gymnasieskolans utbud. Det första valet efter grund- skolan på tröskeln mot vuxenlivet är centralt som motivationsskapare och bekräftelse på ungdomars önskan att tas på allvar och axla ett större ansvar. Därför är det viktigt att gymnasieskolan kan erbjuda ett allsidigt utbildningsutbud. De bestämmelser som reglerar elevers möjligheter att få sin gymnasieutbildning i en annan kommun har ibland lett till besvikelse och även till taktiska val samt till många frågor och ärenden hos . I ingick därför att överväga formerna för hur alla studievägar skulle kunna göras tillgängliga för elever i hela landet. 5.1Kommunernas skyldighet att erbjuda utbildning Regeringens bedömning: En kommuns skyldighet att erbjuda utbildning på nationella program bör liksom omfatta ett allsidigt utbud av de nationellt fastställda programmen och inriktningarna. förslag: En struktur med åtta breda ingångar (sektorer) till gymnasieskolan följs av en successiv specialisering genom val av block. Elevens hemkommun är skyldig att se till att eleven får plats på vald sektor, antingen i egen regi eller i samverkan med annan huvudman. Val av inriktningsblock görs under andra terminen år 1. 3 väljer eleverna fördjupningsblock. Kommunerna skall anpassa anta- let platser på inriktnings- och fördjupningsblocken med hänsyn till elevernas val. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser pekar på behovet av en inriktningsgaranti, bl.a. BO, KTH, , , , , , , i , , , samt många kommu- ner. Myndigheten för skolutveckling framhåller att tydlighet och förutsägbarhet är ett viktigt kvalitetskrav på gymnasieskolan. Skolväsen- dets överklagandenämnd anser det lagtekniskt omöjligt att garantera rätten till önskad utbildning utan att ålägga någon motsvarande skyldig- het att anordna den. anser att många av kommitténs utgångspunkter kan bearbetas inom befintlig kursutformad programgymnasieskola. Bot- kyrka kommun är betänksam mot att en reform kullkastar mycket av den befintliga gymnasieskolan. Vid reformen uttalades det, att en fortsatt utveckling av gymnasieskolan skulle ske i mindre successiva steg. Skälen för regeringens bedömning: Remissopinionen har överlag Prop. 2003/04:140 invändningar mot kommitténs förslag att elevernas garanti inte avser Det anses av flera, däribland i , och vara en försämring för eleverna jämfört med . pekar dels på svå- righeten att garantera någon en rätt att söka en studieväg utan att ålägga någon motsvarande skyldighet att erbjuda denna studieväg, dels på skollagens krav på alla elevers lika tillgång till utbildning. De rättsliga invändningarna leder, enligt regeringens uppfattning, till att elevens rätt att söka utbildning, som , fortsatt bör kopplas till de nationellt fastställda programmen och inriktningarna. Dessa bör, i likhet med vad som gäller för dagens program, dimensioneras med hänsyn till elevernas val. Skollagens (1985:1100) krav på att alla ungdomar skall ha lika tillgång till utbildning oberoende av var de bor ligger till grund för utformningen av de nuvarande bestämmelserna om mottagande i gymnasieskolan. Det innebär att ungdomarna i första hand är hänvisade till det utbildnings- utbud som deras hemkommun erbjuder antingen genom att kommunen själv anordnar utbildningen eller genom samverkan med andra kommu- ner eller med landsting. Den som önskar läsa ett program som hemkommunen inte erbjuder, har rätt att tas emot på detta program i en annan kommun som anordnar detta. Den sökande har då samma företrädesrätt som sökande från anordnarkommunen. Alla ungdomar skall även ha lika rätt till utbildning på alla de natio- nella inriktningarna. Därför föreskriver skollagen, att en sökande har samma rätt att 1 tas emot i en annan kommun som anordnar en nationell inriktning vilken hemkommunen inte erbjuder, även när hemkommunen erbjuder det nationella program som inriktningen tillhör. Detta framgår emellertid inte tillräckligt tydligt . Regeringens bedömning är att en elev tydligare än bör kunna se sin möjlighet att söka alla nationella inriktningar som inte erbjuds i kommunen/samver- kansområdet, även utanför hemkommunen/samverkansområdet. Därför återkommer regeringen i avsnitt 5.3 med förslag som syftar till att tyd- liggöra denna rätt. Däremot ger inte skollagen någon rätt att 2 byta till en annan huvudman som har den inriktning som önskas. En sådan rätt har inte ansetts möjlig att förena med den rätt att fullfölja sina studier som skollagen garanterar de elever vilka redan finns på det aktuella program- met. innehåller skollagen dock en rekommendation om att elever som önskar fullfölja sin utbildning med en sådan nationell inriktning som inte erbjuds av deras hemkommun bör, om det finns plats, få flytta till gymnasieskolan i en kommun eller ett landsting där den önskade inriktningen anordnas. Regeringen vill värna om möjligheten för eleverna att byta inriktning, även om det inte är lämpligt att lagfästa en sådan rätt. Om en elev påbörjat studier på en vald inriktning bör skolhuvudmännen främja möjligheterna för en elev, som så önskar, att byta inriktning på studierna inom ett program. Det bör också som vara möjligt att byta till en inriktning på ett annat program. Ett allsidigt utbud av program och inriktningar Skollagen anger att en kommuns erbjudande om utbildning på nationella program skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Antalet platser på de olika programmen skall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Detsamma gäller de olika inriktningarna inom pro- grammen. Enligt regeringens uppfattning bör kommunerna liksom sträva efter att erbjuda ett allsidigt utbud av program och även inriktningar. Erbjudandet kan dels avse utbildning som anordnas i den egna kommu- nen, dels i en annan kommun eller ett landsting enligt samverkansavtal. För att uppnå bredd och möjlighet att successivt förändra inriktningen på studierna krävs fler än en inriktning inom många program. Det bör också vara möjligt för en elev att byta från en mer yrkesinriktad inriktning till en mer studieförberedande och tvärtom. Detta är en viktig princip när det gäller gymnasieskolans uppdrag att kompensera för val som görs utifrån betyg och social bakgrund, snarare än intresse och fallenhet. Ett allsidigt urval av inriktningar är alltså viktigt för att elever som successivt kommer till insikt om sin intresseinriktning skall få goda möjligheter att byta inriktning. Det kan dock inte uteslutas att det även kommer att finnas en del små utbildningsanordnare med spe- cialiserade utbildningar som har svårt att erbjuda ett bredare utbud av inriktningar. Regeringen anser ändå att en kommun i allmänhet bör sträva efter att erbjuda flera inriktningar inom ett program som har nationellt fastställda inriktningar. Även om det kan vara svårt för små kommuner att anordna ett allsidigt utbud, bör det dock vara möjligt för dem att komma överens om att erbjuda detta genom regional samverkan. Regeringen anser att det alltid på alla program skall finnas möjlighet att studera kurser som krävs för särskild behörighet till högskolan; antingen inom utrymmet för valbara kurser, som individuellt val eller som utökad studiekurs. 5.2Elevers möjlighet att söka utbildning utanför hemkommunen Regeringens förslag: Behöriga sökande ges möjlighet att 1 och år 2 söka en utbildning på ett nationellt program i en annan kommun även om den erbjuds av hemkommunen. En sådan sökande tas emot i mån av plats, sedan alla behöriga sökande tagits emot från anordnar- kommunen/samverkansområdet och från andra kommuner som inte erbjuder denna utbildning samt sedan elever med särskilda skäl tagits emot. förslag: Behöriga sökande ges möjlighet att söka sektor i en annan kommun även om den anordnas av hemkommunen/ samverkansområdet (frisökning). En sådan sökande tas emot i mån av plats, sedan alla behöriga sökande från hemkommunen och dess samver- kansområde tagits emot. En elev har möjlighet att söka inriktnings- eller fördjupningsblock i hemkommunen eller i annan kommun. Saknas inriktnings- eller fördjup- ningsblocket i hemkommunen skall eleven jämställas med sökande från anordnarkommunen. I övriga fall kan en elev - i mån av plats - placeras på inriktnings- eller fördjupningsblock även om blocket anordnas i elevens hemkom- mun. Om en elev söker och antas till ett lokalt inriktningsblock i en annan kommun, är elevens hemkommun inte skyldig att betala någon ersättning till den anordnande kommunen. Remissinstanserna: Majoriteten av dem som yttrat sig är positiv till för- slaget. /är positivt till frisökning, då villkoren för att söka kommunala skolor utanför hemkom- munen därmed blir mer lika villkoren för att söka sig till fristående skolor. och är likaså positiva. CSN tillstyrker eftersom förslaget ökar elevernas valfrihet och jämställer kom- munala och fristående skolor. 13 kommuner är uttalat positiva (, , , , , , , , Norr- , , , och ), men några framhåller att finansieringsaspekten måste utredas. 52 kommuner har inte kommen- terat förslaget, medan elva är negativa (, , , , , , , , , och ). Man anför att förslaget kan utarma de mindre orternas gymnasieskolor. Åtta kommuner är tveksamma. Skälen för regeringens förslag: har behöriga elever en lagstadgad rätt att tas emot som sökande till utbildning på annan ort och hemkom- munen skyldighet att betala om: det nationella programmet eller den nationella inriktningen inte finns i hemkommunen/samverkansområdet, den sökande med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den gymnasieskola dit han/hon sökt eller det är en riksrekryterande utbildning. Dessutom är hemkommunen alltid skyldig att lämna bidrag för en elev som mottagits i en fristående gymnasieskola, som av förkla- rats vara berättigad till bidrag. har en elev rätt att välja både bland 17 nationella program och bland 35 nationella inriktningar. är emellertid inte rätten att söka till en inriktning tydlig för alla elever, dvs. alla elever är inte medvetna om hur systemet, vilket kortfattat beskrivits i avsnitt 5.1, fungerar. Det nuvarande systemet medför vissa inlåsningseffekter som i sin tur kan leda till att elever gör taktiska val. /04 gick av rikets gymnasieelever i en annan gymnasieskola än hem- kommunens. Av samtliga elever gick i en fristående gymnasieskola. Regeringen anser att valmöjligheterna bör öka i den offentliga gymna- sieskolan. Elever skall också i fortsättningen ha rätt till gymnasieutbild- ning i hemkommunen eller inom samverkansområdet. Enda skillnaden gentemot är att eleven ges en utsträckt möjlighet att tas emot på en utbildning i en annan kommun, trots att utbildningen finns i hemkommu- I likhet med /och anser regeringen att det är positivt att elever skall kunna söka fritt även mellan kommunala skolor utanför hemkommunen och inte bara till fristående skolor. Detta uppnås om den kommun eller det landsting som tar emot en sökande från en annan kommun garanteras rätt till ersättning från elevens hemkommun även om programmet eller den nationella inriktningen erbjuds i hemkommunen (se avsnitt 5.3). Någon motsvarande rätt att tas emot på en sådan utbildning föreslås dock inte, utan den föreslagna möjligheten förutsätter att det finns en ledig plats. Detta bidrar till att i viss utsträckning minska skillnaden i valbarhet mellan fristående och kommunala skolor. Regeringen föreslår att behöriga sökande ges möjlighet att 1 och år 2 söka en utbildning på ett nationellt program i en annan kommun, även om den erbjuds av hemkommunen (frisökning). En sådan sökande skall kunna tas emot i mån av plats, sedan alla behöriga sökande tagits emot från anordnarkommunen/samverkansområdet och från andra kom- muner som inte erbjuder denna utbildning samt elever med särskilda skäl. Genom att frisökning skall vara möjlig även 2 ökar möjlig- heterna att gå i hemkommunens gymnasieskola, även om eleven senare vill gå på en nationell inriktning som inte anordnas eller erbjuds av hemkommunen. /framhåller att elever- na på flera håll i landet kan söka sig till en annan kommun, även om den utbildning som eleverna söker anordnas i hemkommunen. Det gäller framför allt i regioner där kommuner samverkar kring planeringen och dimensioneringen av gymnasieutbildningen, antingen genom samverkansavtal eller genom att hemkommunerna åtar sig att stå för utbildningskostnaderna, trots att det inte föreligger någon lagstadgad plikt att göra detta. /be- dömer att en ökad samverkan kommer att få avgörande betydelse för genomförandet av kommitténs förslag om ökad valfrihet. och kommuner anser att kommuner i stället för frisökning skall ha skyldighet att samverka med andra kommuner för att skapa goda regionala alternativ för gymnasieskolan. Regeringen, som har erfarit att diskussioner om ökad samverkan pågår mellan flera kommuner i olika regioner, anser det dock inte nödvändigt att införa en skyldighet för kommuner att samverka kring utbudet av gymnasieutbildning. Det bör ligga i kommunernas eget intresse att på frivillig väg verka för ända- målsenliga lokala och regionala lösningar, som dels tillgodoser elevernas utbildningsönskemål, dels svarar mot kommunernas behov av en balan- serad resursanvändning. kommun anser att frisökning skulle drabba anordnarkommunen ekonomiskt. Den mottagande kommunen skulle tvingas utöka verksam- heten både vad det gäller lärare och lokaler. Detta synsätt tyder på en missuppfattning. Frisökning innebär inte en rättighet för en elev att tas emot i en annan kommuns gymnasieskola, utan endast en möjlighet att som elev i mån av plats tas emot i en annan kommun. Således innebär inte möjligheten till frisökning att någon kommun tvingas att utöka sin verksamhet. Tvärtom kan frisökning innebära en kostnadsfördel för kommunsektorn totalt sett eftersom den ger möjligheter för fler kommu- nala gymnasieskolor att, på samma sätt som fristående gymnasieskolor, optimera sina gruppstorlekar och därmed bli mer kostnadseffektiva. 2003/04:140 kombination med en ökad samverkan bör detta bidra till en gymnasieplanering som blir mer kostnadseffektiv. En kommun som inte ger eleverna möjlighet att söka utbildning i annan kommun måste i sin planering räkna med att elever kan söka en fristående skola eller en annan utbildning, varför det ändå blir kostnader för elevens utbildning. Eftersom ersättningen skall motsvara och därmed inte överstiga hem- kommunens egen kostnad för motsvarande utbildning bedömer regering- en att förslaget inte kommer att ha kostnadsdrivande effekter. Regeringens förslag: Ersättning från en elevs hemkommun till en annan kommun inom ett samverkansområde skall även fortsättningsvis regleras i samverkansavtal. Om inte avtal om ersättningen har träffats skall följan- de gälla: Ersättning från en elevs hemkommun till anordnande kommun beräknas enligt anordnande kommuns självkostnad när utbildningen inte finns i hemkommunen/samverkansområdet. Detta gäller även vid riks- rekrytering. Den ersättning elevens hemkommun skall betala till anordnande kommun när utbildningen även erbjuds av hemkommunen skall uppgå till högst den kostnad som hemkommunen själv har för motsvarande utbildning. Är anordnarkommunens kostnad lägre skall hemkommunen ersätta den lägre kostnaden i stället. Ersättningen skall dock beräknas enligt första punkten när en sökande tagits emot på grund av personliga skäl och i vissa situationer när en elev utnyttjar sin rätt att fullfölja utbildningen. Rätt till ersättning för utbildning på lokala inriktningar skall bara gälla förutom om det finns ett avtal om ersättning eller förordnande om riksrekrytering när den anordnande kommunen eller haft en skyldighet att ta emot eleven på grund av skollagens bestämmelser. Regeringens bedömning: För att inte öka hemkommunernas kostna- der bör elevens rätt till stöd till inackordering inom det offentliga skol- väsendet inte utvidgas till att omfatta frisökning. förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att förslaget medför ökade kostnader. /anser det omöjligt att bedöma de ekonomiska konsekvenserna av kommitténs förslag om ökad valfrihet för eleverna. Flertalet kommuner som har yttrat sig över betänkandet framhåller att utredningens förslag generellt sett medför kostnadsökningar. anser att den ersättning som utgår vid frisökning bör baseras på anordnarkommunens kostnader inte hemkommunens. CSN påpekar att det kan innebära ökade kost- nader för hemkommunen, om den blir skyldig att lämna ersättning för inackordering och resor utöver undervisningskostnader. Det kommer i så fall att missgynna glesbygdskommuner. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Frågan om ersättning från en elevs hemkommun till en annan kommun inom ett samverkans- område bör i första hand regleras i avtal mellan berörda kommuner. Även i övriga fall anser regeringen att reglerna om ersättningsbeloppen mellan kommuner inte får leda till orimligt höga kostnader. slår regeringen att den interkommunala ersättningen från elevens hem- kommun till anordnande kommun i de fall utbildningen, dvs. nella programmet eller den nationella inriktningen, inte finns i hemkom- munen beräknas enligt anordnande kommuns självkostnad. Denna prin- cip föreslås även bli tillämpad: för elever som av personliga skäl får sin gymnasieutbildning i en annan kommun, för elever som flyttar och utnyttjar sin rätt att fullfölja utbildning- en samt för elever i s.k. riksrekryterande utbildning inom det offentliga skolväsendet. En elev som har påbörjat ett nationellt program har rätt att fullfölja sin utbildning på det programmet i kommunen/samverkansområdet även om eleven byter hemkommun. Samma bestämmelser gäller när en elev har tagits in på ett program och blivit garanterad att senare tas in på en särskild inriktning inom programmet. Rätten att fullfölja utbildningen enligt ovan gäller också för studieavbrott på högst ett läsår för studier utomlands. När en utbildning även anordnas av hemkommunen/samverkansområ- det, skall ersättningen från elevens hemkommun högst uppgå till den kostnad som hemkommunen själv har för motsvarande utbildning. För en elev som av personliga skäl får sin utbildning i annan kommun skall ersättningen dock alltid motsvara den anordnade kommunens själv- kostnad.