prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — Det är också här försäkringsbolaget som har att styrka att omständigheterna är sådana att det finns tillräckliga skäl för att erbjuda en försäkring på sämre villkor eller vägra någon en försäkring. Den viktigaste grunden för ett sådant beslut med hänvisning till risken för försäkringsfall är, åtminstone vid liv- och sjukförsäkring, ett icke fullgott hälsotillstånd hos den som skall försäkras. Denna inskränkning hänvisningen till risken för försäkringsfall har sin bakgrund i att kontraheringsplikten inte syftar till att ändra den försäkringstekniska grundvalen för försäkringsbolagens prövning av ansökningar om försäkring. Eftersom det är fråga om privat frivillig försäkring, måste man godta att försäkringsbolagens beslut tar sin utgångspunkt i företagsekonomiska kalkyler, inte minst av hänsyn till försäkringstagarkollektivet. Avslag, premieförhöjning och särskilda förbehåll är tillåtna när de i det enskilda fallet har klart stöd av en försäkringsteknisk bedömning av hälsotillståndet och den därmed sammanhängande risken för framtida försäkringsfall. I sista hand är det domstolen som har att avgöra detta. I den mån praxis vid riskprövning skiftar mellan olika försäkringsbolag, har det enskilda försäkringsbolaget skyldighet och i princip rätt att hålla sig till sin egen praxis. Ett försäkringsbolag är alltså normalt inte skyldigt att acceptera en viss risk bara därför att något annat bolag gör det. Bolaget kan dock inte heller hänvisa till andra försäkringsbolags praxis för att avböja en risk som det brukar acceptera. Om ett försäkringsbolag har en praxis som avviker från vad som medicinskt eller försäkringstekniskt framstår som rimligt, kan det emellertid bli fråga om att underkänna ett avslag som stämmer överens med försäkringsbolagets vanliga inställning till sådana fall. En onormalt stor risk för försäkringsfall kan vara knuten till den försäkrades person också på ett annat sätt än i fråga om hälsotillstånd, nämligen genom att den som vill ha försäkringsskydd har visat sig vara mera utsatt för olycksfall än andra. Mera sällan torde ett försäkringsbolag känna till sådana förhållanden beträffande den som ansöker om en ny försäkring, och frågan får därför typiskt sett större betydelse när det gäller förnyelse (se 3 §). I och för sig har försäkringsbolaget rätt att ta hänsyn till också en sådan risk, men det får förutsättas att man inte vägrar försäkring av denna anledning annat än när det finns utredning som visar att sökanden är klart mera utsatt för olycksfall än andra och att tidigare skador inte har berott på slumpen. I begreppet risken för framtida försäkringsfall ingår också den situationen att sannolikheten för att försäkringsfall över huvud taget skall inträffa visserligen inte är större än normalt men det i stället kan befaras att ett försäkringsfall skall få allvarligare konsekvenser än normalt. har alltså betydelse i första hand vid sjuk- och olycksfallsförsäkring i sådana fall där den som skall försäkras lider av någon sjukdom eller annan kroppslig svaghet, som kan befaras medföra att ett 2003/04:150 11 kap. olycksfall eller en ny sjukdom skall få allvarligare följder för hans framtida förvärvsförmåga eller hälsotillstånd än normalt. Försäkringsbolaget kan då ha rätt att avslå ansökan, höja premien eller ställa upp ett villkor som begränsar skyddet. Risken för försäkringsfall kan också ligga i andra omständigheter än den försäkrades person. Den som skall försäkras kan leva i en hälsovådlig miljö eller ägna sig åt farlig verksamhet på sådant vis att risken för försäkringsfall klart överstiger den normala. Förevarande bestämmelse hindrar inte avslag på sådana grunder, och man kan t.ex. tänka sig att ett försäkringsbolag generellt vägrar att meddela olika kategorier av försäkring till personer som är bosatta i främmande länder där det råder oroliga förhållanden. När bestämmelsen också nämner den avsedda försäkringens art som ett skäl för vägran, tar detta sikte på försäkringar som typiskt sett har mindre social betydelse än andra. Hit hör försäkringar som har ett litet riskinnehåll kanske en risk på bara någon procent och som alltså närmast är att betrakta som sparprodukter. I ett sådant fall har en person som får avslag på sin begäran om försäkring inte svårigheter att antingen få en motsvarande försäkring hos ett annat försäkringsbolag eller placera sina pengar i en annan sparform, t.ex. obligationer. Särskilda skäl för avslag på en ansökan kan enligt lagtexten också ligga i någon annan omständighet. En sådan omständighet är när det finns en uttalad s.k. moralisk risk. Med detta avses en risk att försäkringstagaren skall utnyttja försäkringen på ett ohederligt sätt. Exempel på detta är att den som vill ha försäkring kan befaras lämna oriktiga uppgifter vid tecknandet eller i samband med skaderegleringen eller simulera eller mer eller mindre avsiktligt framkalla försäkringsfall. Försäkringsbolaget kan då vägra försäkring, förutsatt att det finns några påtagliga omständigheter som ger stöd för misstankarna. En allmän känsla av misstro mot sökanden är däremot inte tillräcklig. I praktiken lär det vara fråga om fall när sökanden har ertappats med ett sådant beteende i försäkringssammanhang som ger anledning att tro att förfaranden av det slag som har nämnts kan komma att upprepas. Det förhållandet att sökanden i något tidigare sammanhang uppträtt på ett inkorrekt sätt bör dock inte mekaniskt och utan närmare prövning leda till att ansökan avslås. Händelsen kan framstå som en engångsföreteelse, eller sökandens förhållanden kan ha förändrats i olika avseenden så att det inte längre finns anledning att befara oegentligheter från hans sida. Om sökanden har uppträtt direkt svikligt eller i strid mot tro och heder eller annars grovt åsidosatt sina skyldigheter mot ett försäkringsbolag, bör avslag kunna grundas på sådana erfarenheter. I viss mån kan försäkringsbolaget undanröja den moraliska risken genom att kontrollera sökandens uppgifter extra noga. Särskilt såvitt gäller sjukförsäkring bör det också vara möjligt att minska risken för oriktigheter t.ex. genom föreskrifter om att en särskild läkarundersökning skall göras om den försäkrade gör gällande att det har inträffat ett försäkringsfall. Bestämmelserna i andra och tredje meningarna kan sägas vara en viss precisering av det som sägs i första meningen om riskbedömningen. Det som sägs i andra meningen innebär att försäkringsbolaget är förhindrat att avslå en ansökan på grund av att ett försäkringsfall har inträffat efter 2003/04:150 11 kap. Om vid livförsäkring den som skall försäkras avlider sedan han gjort vad som ankommer på honom inklusive eventuell läkarundersökning men innan försäkringsbolaget fattat sitt beslut, får avtalet anses slutet med dödsboet. Om personen i fråga däremot avlider t.ex. utan att ha besvarat frågor som försäkringsbolaget ställt eller innan en läkarundersökning gjorts, trots att sådan skulle ha behövts för riskbedömningen, brister det i förutsättningarna för försäkringen. Försäkringsbolaget har då normalt rätt att vägra försäkring av det skälet att bolaget inte fått tillräckligt underlag för sin prövning. De principer som har angetts nu gäller också vid sjuk- och olycksfallsförsäkring. Vidare gäller enligt andra meningen att försäkringsbolagets prövning skall göras med utgångspunkt i hälsotillståndet vid ansökningstidpunkten. En senare hälsoförsämring får alltså inte leda till avslag. Man kan säga att risken för hälsoförsämring går över på försäkringsbolaget i och med ansökan, även om detta får betydelse bara om det också kommer till stånd ett försäkringsavtal mellan parterna. Den avgörande tidpunkten är när ansökan avsändes eller lämnades till försäkringsbolaget. Att riskbedömningen skall utgå från förhållandena vid tiden för ansökan betyder inte att försäkringsbolaget är förhindrat att låta sökanden undersöka sitt hälsotillstånd efter denna tidpunkt och sedan ta hänsyn till vad som då kan komma fram om hälsotillståndet vid ansökningstidpunkten. Om den försäkrade råkar ut för en hälsoförsämring innan undersökningarna är klara en redan tidigare känd sjukdom kommer kanske in i en allvarligare fas får enligt lagtexten hänsyn inte tas till hälsoförsämringen som sådan. Förbudet mot att ta hänsyn till en hälsoförsämring gäller i första hand prövningen av den ursprungliga ansökan. Om sökanden innan försäkring beviljats ändrar sig och begär en annan typ av försäkring som medför större ansvar för försäkringsbolaget, får hans begäran i den delen ses som en helt ny ansökan, och prövningen får då utgå från hälsotillståndet vid detta senare ansökningstillfälle. Vill sökanden däremot sänka försäkringsbeloppet eller förkorta ansökningstiden, eller få till stånd ändringar som är neutrala i förhållande till ansvarets omfattning, är försäkringsbolaget fortfarande förhindrat att ta hänsyn till att hälsotillståndet har försämrats. Bestämmelsen i tredje meningen ligger i linje med den i andra meningen. Omständigheter som är av sådan natur att de inte får påverka bedömningen av om försäkring skall beviljas (därför att de inträffar efter ansökningen), får inte heller leda till premieförhöjning eller andra särvillkor. Men tredje meningen gäller bara sådana riskfaktorer som tar sikte på kundens hälsa. Hänsyn får tas till andra förändringar av riskbilden, även om de inträffar efter en ansökan. Om försäkringsbolaget t.ex. får veta att den försäkrade efter ansökan men före utfärdandet av försäkringen har gått över till ett farligare yrke, kan bolaget alltså bestämma premien med hänsyn till det nya yrket. Eftersom en personförsäkring kan ha en grundläggande social betydelse, bör det allmänt sett krävas starkare skäl att vägra en sådan försäkring än en konsumentförsäkring enligt 3 kap. 1 §. 2003/04:150 11 kap. Det har inte ansetts motiverat att ett försäkringsbolag har en kontraheringsplikt gentemot näringsidkare som vill teckna försäkringar till förmån för sig själva i egenskap av näringsidkare. Det kan gälla försäkringar som ett företag vill teckna för att, om vissa nyckelpersoner blir sjuka eller dör, få ersättning för att kunna rekrytera eller utbilda personal som kan ersätta personerna i fråga. Ett annat exempel på en försäkringstyp som faller under bestämmelsen är s.k. kompanjonförsäkring. Med det menas en försäkring som tecknas på två eller flera jämställda företagsdelägares (kompanjoners) liv i syfte att skapa möjlighet för överlevande kompanjoner att, om en delägare dör, genom försäkringen lösa ut dennes andel i företaget. Undantaget från kontraheringsplikten i andra stycket gäller situationer av detta slag. Bestämmelsen tar däremot inte sikte på t.ex. personförsäkringar som en fysisk person som är näringsidkare tecknar till förmån för sig själv som privatperson. Inte heller omfattar den försäkringar som arbetsgivare tecknar till förmån för sina anställda. I fråga om sådana försäkringar gäller alltså en kontraheringsplikt. 2 § En försäkring får avtalas eller på den försäkrades livstid. Har ingen tid angetts, är försäkringstiden . Om en försäkring meddelas på normala villkor eller på sådana särskilda villkor som har angetts i ansökan om försäkringen, inträder försäkringsbolagets ansvar dagen efter den dag då försäkringstagaren ansökte om försäkringen eller antog ett anbud från bolaget. Detta gäller dock inte om försäkringstagaren har begärt att försäkringen skall träda i kraft först . Försäkringsbolaget får också förbehålla sig att ansvaret inte skall inträda förrän dagen efter den dag då försäkringstagaren betalar premie för försäkringen. Skall återförsäkring ske, får försäkringsbolaget förbehålla sig att ansvaret i den delen skall inträda först när återförsäkringen börjar gälla. Ansvaret gäller till och med försäkringstidens sista dag. (Jfr 12 kap. 2 § promemorian och 3 kap 2 § PFL.) Paragrafen behandlar försäkrings- och ansvarstiden. Den motsvarar 3 kap. 2 § rörande konsumentförsäkring och 8 kap. 4 § rörande företagsförsäkring. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.2. FAL finns en viss motsvarighet i 11 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Första stycket anger försäkringstiden. I motsats till vid konsumentförsäkring är det särskilt vid livförsäkring naturligt att avtala mycket långa tider; ofta sluts livförsäkring på den försäkrades livstid. Däremot kan inte avtalas att en försäkring gäller tills vidare eller tills en viss händelse inträffar. Om ingen tid skulle avtalas, gäller försäkringen . 2003/04:150 11 kap. Andra stycket handlar om ansvarstidens början. Till skillnad från vad fallet är vid konsumentförsäkring, där det råder avtalsfrihet, är förevarande bestämmelse tvingande till försäkringstagarens fördel. Reglerna förutsätter för sin tillämpning att ett försäkringsavtal har kommit eller kommer till stånd. Om försäkringsbolaget under alla omständigheter skulle avslå ansökningen, kan det inte bära något ansvar bara därför att en skada inträffar innan bolaget har meddelat sitt beslut förutsatt, naturligtvis, att avslagsbeslutet står i överensstämmelse med 1 §. En annan sak är att, när huvudregeln i styckets första mening är tillämplig, detta oftast leder till att försäkringsbolagets ansvar kommer att omfatta även tid innan avtalet ingicks. Enligt första meningen inträder försäkringsbolagets ansvar dagen efter den då försäkringstagaren ansökte om försäkringen eller antog ett anbud av försäkringen från bolaget. Vid vissa personförsäkringar kan det dröja innan försäkringsbolaget definitivt kan fastställa att det går att bevilja försäkring på de villkor som angetts i ansökan. För att ansvaret skall inträda vid den angivna tidpunkten är det emellertid tillräckligt att man i efterhand kan konstatera att det då fanns förutsättningar för att bevilja den sökta försäkringen. För att detta skall kunna konstateras krävs det vid somliga personförsäkringar att sökanden lämnar uppgifter om sitt hälsotillstånd och ibland också undergår läkarundersökning. En förutsättning för att ansvaret skall inträda från angiven tidpunkt är att försäkring kan beviljas på normala villkor eller på sådana speciella villkor som framgår av ansökan. Ansökan måste därför vara så preciserad att det utan vidare framgår vilken försäkring som avses: försäkringsform, försäkringstid och försäkringsbelopp måste som regel vara angivna såvida detta ändå inte framgår av omständigheterna. Tiden räknas fr.o.m. dagen efter den då ansökan avgavs till försäkringsbolaget. Om ansökan görs , börjar alltså kl. 0.00. Denna regel grundar sig främst på praktiska överväganden. Bevisbördan för när ansökan gjordes ligger som princip på försäkringstagarsidan. Ett påstående om att ansökan avgavs före försäkringsfallet måste te sig åtminstone sannolikt med hänsyn till omständigheterna. Har ansökan sänts i brev, lär man i allmänhet kunna utgå från den dag då ansökan kom till försäkringsbolaget och därifrån räkna bakåt den tid som normalt skall åtgå för postbefordran. kan också komma till stånd genom att försäkringstagaren accepterar ett anbud från försäkringsbolaget. Ett praktiskt exempel är att den försäkring sökanden begärt inte kan beviljas alls eller inte i begärd form och att försäkringsbolaget därför erbjuder ett eller flera andra försäkringsalternativ. I sådana fall räknas ansvarstiden från det att försäkringstagaren avgav sin accept. Bestämmelsen i första meningen är som tidigare nämnts tvingande till försäkringstagarens fördel, men den är inte undantagslös. I styckets fortsättning behandlas tre olika möjligheter att avvika från huvudreglerna: önskemål från försäkringstagaren, s.k. kontantklausul och förbehåll om återförsäkring. 2003/04:150 11 kap. Den som söker försäkring kan av olika skäl önska att försäkringen skall träda i kraft först , kanske därför att han anser sig behöva ett särskilt skydd under en planerad utlandsvistelse eller vill ersätta en äldre försäkring som är på väg att löpa ut. skull har i andra meningen tagits in en bestämmelse om att försäk- ringstagaren på detta vis kan skjuta fram tidpunkten för ansvarets inträde. Det andra undantaget som nämns är i tredje meningen en kontantklausul, ett förbehåll att försäkringsbolagets ansvar skall inträda tidigast när försäkringstagaren betalar premie för försäkringen. från huvudregeln som upptagits i andra stycket avser enligt fjärde meningen förbehåll för återförsäkring. Sådana förbehåll används när försäkringen eventuellt i förening med tidigare meddelade försäkringar för samma person innefattar ett så stort riskåtagande från försäkrings- bolagets sida att detta måste söka återförsäkring för hela eller en del av Här anges ansvarstidens slut. Försäkringsbolaget svarar för försäkrings- fall av försäkringstiden. Uppsägning av en tidsbegränsad försäkring till försäkringstidens utgång 3 § Försäkringstagaren får när som helst säga upp en tidsbegränsad försäkring att upphöra vid försäkringstidens utgång. Försäkringsbolaget får säga upp en tidsbegränsad försäkring till försäkrings- Uppsägningen skall göras skriftligen och sändas till försäkrings- tagaren tidigast och senast en månad innan försäkringstiden går ut. Den skall för att få verkan innehålla en förfrågan om försäkringstagaren vill ha Begär försäkringstagaren att försäkringen förnyas, gäller uppsägningen bara om det finns särskilda skäl att vägra försäkring med hänsyn till sådana omständigheter som anges i 1 § första stycket. (Jfr 12 kap. 1, 8 och 9 §§ promemorian samt 3 kap. 1, 7 och 8 §§ PFL.) Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlar parternas rätt till uppsägning av tidsbegränsade försäkringar till försäk- Den har ingen motsvarighet vid företagsförsäkring. reglerna om konsumentförsäkring svarar den mot 3 kap. 3 §. vägandena finns i avsnitt 9.2.3. Med en tidsbegränsad försäkring avses en försäkring som avtalats att gälla för eller tills den försäkrade uppnår en viss ålder. gäller oavsett om den utgör en ren riskförsäkring där utbetalning sker bara om försäkringsfall inträffar eller om den alltid skall avslutas med utbetalning av ett visst belopp, t.ex. vid s.k. En livsvarig försäkring räknas däremot inte som tidsbegränsad även om försäkringsbeloppet på försäkrings- tagarens begäran skall betalas ut när den försäkrade uppnår viss ålder. I första stycket slås fast att försäkringstagaren har rätt att när som helst säga upp en tidsbegränsad försäkring till försäkringstidens utgång. I och för sig följer denna rätt av 5 § första stycket, men för klarhetens skull har enligt vad Lagrådet föreslagit en särskild regel om detta tagits in också i den paragraf som handlar om uppsägningsrätt till försäkringstidens utgång. Försäkringstagaren behöver inte iaktta någon särskild uppsägningstid, och uppsägningen kan ske både skriftligen och muntligen. I andra stycket regleras försäkringsbolagets rätt att säga upp en tidsbegränsad försäkring till försäkringstidens utgång. Sker ingen uppsägning, förnyas försäkringen efter vad som sägs i 4 §. För uppsägning från försäkringsbolagets sida gäller ett krav på skriftlig form, och dessutom skall uppsägningen innehålla en förfrågan om försäkringstagaren vill ha försäkringen förnyad. Saknas denna förfrågan, får uppsägningen ingen verkan. Vidare gäller en uppsägningstid på en månad, vare sig tiden för försäkringen är bestämd eller ej. Uppsägningen får dock inte göras tidigare än före försäkringstidens utgång; det finns annars en risk att försäkringstagaren inte uppfattar problemet som överhängande och glömmer att göra något åt sitt försäkringsskydd. Om uppsägningshandlingen sänds före försäkringstidens utgång, förlängs försäkringstiden till en månad från tiden då uppsägningen avsändes. Försäkringsbolagets rätt till uppsägning av en tidsbegränsad försäkring är inskränkt genom att försäkringstagaren har en principiell rätt att få försäkringen förnyad efter försäkringstidens utgång, om inte det finns särskilda skäl för att vägra förnyelse. Försäkringsbolaget har dock liksom vid nyteckning rätt att begära nya upplysningar av försäkringstagaren, även om försäkringen förnyas automatiskt (se 12 kap. 1 §). Vid t.ex. sjukförsäkring kan försäkringsbolaget kräva in nya uppgifter om den försäkrades inkomstförhållanden för att inte överförsäkring skall uppstå. Om försäkringstagaren inte svarar på försäkringsbolagets nya frågor, är detta en självständig grund för bolaget att vägra förnyelse. Försäkring kan vägras med hänsyn till sådana omständigheter som anges i 1 §. Det innebär att bolaget kan avslå en begäran om förnyelse med hänsyn till den försäkrades hälsotillstånd om detta medför att han är oförsäkringsbar. Som framgår av hänvisningen till 1 § är den avgörande tidpunkten hur hälsotillståndet var när begäran om förnyelse framställdes. Försäkringsbolaget får alltså ta hänsyn till sådana försämringar av hälsotillståndet som har inträtt . Försäkringstagaren kan inte fordra att premien och villkoren blir oförändrade, om risken för försäkringsfall har ökat på detta vis. Man kan också tänka sig att den försäkrade genom en rad olycksfall visat sig vara särskilt utsatt för sådana skador; detta kan vara en grund för att avböja en begäran om förlängning av en olycksfallsförsäkring, i vart fall på oförändrade villkor. Andra exempel är när den försäkrades levnadsförhållanden yrke, bostadsort osv. förändrats så att försäkringsbolaget inte 2003/04:150 11 kap. anser sig längre kunna meddela försäkring eller att försäkringstagaren lämnat felaktiga uppgifter vid skadereglering eller på annat sätt miss- brukat försäkringen: också sådana omständigheter kan få betydelse för Enligt 1 § gäller rätten till försäkring en personförsäkring som försäk- ringsbolaget normalt tillhandahåller allmänheten. Det innebär att bolaget har rätt att anpassa försäkringsvillkoren efter vad som utgör normala villkor för försäkringen utan att behöva åberopa några särskilda skäl för detta. Också i fråga om premiesättningen kan försäkringsbolaget följa sin normala praxis. 4 § Har inte en giltig uppsägning skett enligt 3 §, förnyas en tidsbegränsad försäkring för av , om inte annat har avtalats. Försäkringsbolaget får ändra villkoren i den utsträckning som följer av 1 och 3 §§. (Jfr 12 kap. 8 och 9 §§ promemorian samt 3 kap. 7 och 8 §§ PFL.) Paragrafen, som utformats väsentligen i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar förnyelse av tidsbegränsade försäkringar vid avtalstidens utgång när inte en giltig uppsägning skett enligt 3 §. En motsvarighet vid konsumentförsäkring finns i 3 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.3. I 3 § anges vissa fall då en uppsägning gäller och därför försäkringen inte skall förnyas när försäkringstiden utgår. Det är också tänkbart att parterna från början avtalat att förnyelse inte skall ske, t.ex. när det gäller en olycksfallsförsäkring för en viss resa eller en sysselsättning under viss begränsad tid. Om inte några sådana omständigheter medför att försäkringen skall upphöra, förnyas den enligt paragrafen i tvivelsmål . I paragrafen har uttryckligen angetts att villkoren får ändras i den utsträckningen som tillåts enligt 1 och 3 §§. Som framgår av kommentaren till 3 § har försäkringstagaren bara rätt till sådan försäkring som försäkringsbolaget normalt tillhandahåller allmänheten. Försäkringsbolaget har alltså rätt att ändra premie och andra villkor i samband med förnyelsen så att de stämmer med vad som normalt gäller när bolaget meddelar försäkring av den aktuella typen. Vidare följer av 1 § att bolaget kan anpassa premie och andra villkor efter den försäkrades hälsotillstånd. Bolaget har alltså vissa möjligheter att ändra villkoren så att de stämmer med försäkringstekniska överväganden. Godtar försäkringstagaren inte de nya villkoren, har han emellertid möjlighet att påkalla domstolsprövning enligt 16 kap. 7 §. Försäkringstagarens rätt att säga upp eller ändra försäkringen 5 § Försäkringstagaren får när som helst säga upp försäkringen att upphöra eller vid en viss framtida tidpunkt. Om inte annat anges, får uppsägningen verkan dagen efter den dag då den kom fram till försäkringsbolaget.