prop · GR03100d2 · 2004-04-15 00:00:00 — De drabbades särskilt hårt av den sjunkande sysselsättningen och relativinkomsterna sjönk därför . Därefter stabiliserades ungdomarnas relativa inkomst på en mycket lägre nivå än 1991. De preliminära resultaten tyder på att ungdomarnas relativa inkomstnivå åter faller. Etableringsåldern17 på arbetsmarknaden för män ökade från till . För kvinnor var ökningen än större, från till . Den ekonomiska situationen för barnfamiljer försämrades . Detta kan till stor del förklaras av stigande arbetslöshet samt att de påverkades mer av saneringsprogrammet än andra grupper. har en återhämtning skett. Den förbättrade situationen på arbetsmarknaden gynnar dessa familjer och har även reformer genomförts för att förbättra barnfamiljernas situation. Barnbidragen har höjts successivt åren 20002001 och infördes en maxtaxa i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg (effekten av denna påverkar dock inte den disponibla inkomsten). Andelen barn i familjer med svag ekonomi ökade eller 1997 beroende på vilket mått som används. Ökningen var dock liten utom då 60-procentsmåttet används, detta ökade signifikant från . Andelen med en disponibel inkomst av medianen var stabil, men andelen med en disponibel inkomst mellan av medianinkomsten ökade alltså påtagligt. Diagram 1.6 Andel barn () som lever i familjer med svag ekonomi 19912002 Källa: HEK, SCB, beräkningar 17 Etableringsåldern definieras här som den ålder vid vilken av en födelsekohort var sysselsatt enligt . Siffrorna som presenteras är hämtade från SOU 2001:54, Ofärd i välfärden, Forskarantologi från kommittén Välfärdsbokslut. 2003/04:100 BILAGA 3 Mot slutet av perioden är nivåerna stabila eller minskar beroende på studerat mått. Tydligast är minskningen när det absoluta måttet används. ökar andelen barn som lever i familjer med svag ekonomi jämfört med , oavsett vilket mått som används. Ålderspensionärernas relativa ekonomiska standard förbättrades påtagligt , därefter återgick deras relativa position successivt till nivå. Gruppens medianinkomst har ökat kontinuerligt . Den snabba relativa förbättringen i början av perioden har flera förklaringar. För det första ersätts äldre pensionärer successivt med yngre pensionärer med högre ATP. För det andra påverkas pensionärer inte direkt av arbetsmarknaden. Slutligen påverkade konsolideringen av de offentliga finanserna inte pensionärsgruppen i samma utsträckning som övriga grupper. När ekonomin vände uppåt återvände pensionärerna till sin ursprungliga relativa position. ökade dock de äldres relativinkomster igen. ATP-systemets konstruktion medför att pensionärernas inkomst inte varierar med den makroekonomiska utvecklingen på samma sätt som de förvärvsaktivas inkomster. Det är därför naturligt att deras relativa inkomstposition förbättrades i den inledande lågkonjunkturen och att positionen försämrades när ekonomin tog fart igen. I det reformerade pensionssystemet kommer däremot även pensionärers inkomst att på ett tydligare sätt vara beroende av tillväxten i ekonomin. 2Inkomstfördelningens utveckling i ett regionalt perspektiv har det varit ett stort intresse kring skillnader i den ekonomiska utvecklingen i olika delar av landet. Såväl befolkningsutvecklingen som den ekonomiska tillväxten och invånarnas levnadsstandard inom olika regioner har diskuterats och analyserats. 2003/04:100 BILAGA 3 De jämförelser av levnadsförhållanden mellan olika delar av landet som förekommer i debatten och i media är oftast ytterst förenklade och bygger vanligen på typfall eller partiella analyser. Det är därför angeläget att på ett systematiskt sätt beskriva och analysera regionala levnadsförhållanden ur ett fördelningspolitiskt perspektiv. Syftet med detta kapitel är att belysa skillnader i ekonomisk standard mellan individer i olika delar av landet och hur utvecklingen sett ut . Fokus ligger uteslutande på inkomstskillnader mellan kommuner eller regioner. Inkomstskillnader inom de geografiska områdena behandlas inte. För att beskriva nivåer i en region används huvudsakligen medianvärdet inom regionen. På detta sätt skapas en (i det aktuella avseendet) representativ individ för respektive region. Genom att använda medianer snarare än medelvärden undviks att extremvärden påverkar resultaten. Skatte- och transfereringssystemen är av stor betydelse för den regionala inkomstfördelningen. Dessa system har inga uttalade regionalpolitiska syften men medför i praktiken en omfattande omfördelning mellan olika regioner. Sammantaget omfördelas ca till individer och hushåll via de offentliga transfereringssystemen.18 Även om en stor del omfördelas mellan individer inom en och samma region utgör en betydande del omfördelning mellan olika regioner. Förutom de regionala effekterna av skatter och transfereringar studeras även betydelsen av offentlig konsumtion och lokal prisnivå för den regionala levnadsstandarden. 2.2Inkomstskillnader mellan invånare i olika kommuner I detta avsnitt analyseras den ekonomiska situationen för invånare i olika kommuner och hur denna utvecklats. Kommunerna betraktas enbart som geografiska områden. Med kommunens ekonomi avses ekonomin hos de invånare som permanent bor (är folkbokförda) 18 Summan av skattepliktiga och skattefria transfereringar enligt HEK inom det geografiska område som kommunen utgör. Först redogörs för hur försörjningssituationen varierar mellan invånare i olika kommuner med avseende på inkomstslag. Därefter analyseras de mekanismer som omfördelar resurser mellan invånare i olika kommuner. undersöks hur skillnaderna i ekonomisk standard mellan invånarna i kommunerna utvecklats över tiden. Analysen omfattar samtliga invånare, oavsett ålder. 2.2.1Invånarnas privata och offentliga försörjning i kommunerna Invånarnas genomsnittliga bruttoinkomst19 varierade kraftigt mellan kommunerna , från per person, i , till , i . Diagram 2.1 visar kommunerna rangordnade efter fallande bruttoinkomst. I av kommunerna låg invånarnas genomsnittliga bruttoinkomst per person . I av kommunerna hade invånarna en inkomst och i hade invånarna en inkomst . Diagram 2.1 Invånarnas genomsnittliga bruttoinkomst i kommunerna 2002 Källa: , SCB, beräkningar. Invånarnas bruttoinkomst bestäms i huvudsak av inkomst från arbete (lön och företagarinkomst), 19 Invånarnas bruttoinkomst = lön och företagarinkomst + kapitalinkomst + skattepliktiga transfereringar + skattefria transfereringar. vilket framgår av diagram 2.2. Den genomsnittliga inkomsten från arbete var per person. Skattepliktiga transfereringar utgör det näst största inkomstslaget med per person. Kapitalinkomst och skattefria transfereringar stod i genomsnitt för 8 800 respektive av bruttoinkomsten. Skatter minskade bruttoinkomsten med i genomsnitt per person. Den genomsnittliga disponibla inkomsten per person var . Diagram 2.2 Inkomstslagens betydelse för invånarnas bruttoinkomst Lön och företagarink. Bruttoinkomst Inkomst efter skatt Källa: , SCB, beräkningar Det är stor variation i genomsnittliga inkomstslag mellan invånare i olika kommuner. Tabell 2.1 visar att lön och företagarinkomst varierar per person och att kapitalinkomsterna varierar per person. Skattepliktiga transfereringar varierar mindre än skattefria transfereringar. Som lägst betalade invånarna i en kommun i genomsnitt i skatt, och som högst per person. Tabell 2.1 variation i olika inkomstslag för invånarna 2002 Anm. P10 anger värdet för den kommun som har högst värde av den tiondel av samtliga kommuner som har lägst värde, P90 anger högsta värdet för av kommunerna. Källa: , SCB, beräkningar 2003/04:100 BILAGA 3 Skatter och transfereringar jämnar ut invånarnas disponibla inkomst mellan kommuner. I de kommuner där invånarna har hög genomsnittlig lön och företagarinkomst per person har invånarna också stor kapitalinkomst. Av detta följer naturligtvis att man i dessa kommuner i genomsnitt betalar mycket skatt per invånare. De kommuner som har låga inkomster av arbete och kapital tenderar att ha höga skattepliktiga transfereringar. Mellan invånarnas skattefria transfereringar och inkomster av arbete samt kapital finns däremot inget samband på nivå. Regionala mönster i socialbidrag, arbetsmarknadsstöd och sjukpenning Det finns vissa regionala mönster i hur mycket socialbidrag, arbetsmarknadsstöd och sjukpenning som betalas ut per invånare i olika kommuner. Inom storstadsområdena är arbetsmarknadsstödet lågt och sjukpenningen hög, medan variationen är stor när det gäller socialbidragstagande vilket tydligt speglar boendesegregationen (se underbilagefigurerna 14). Norrlandskommunerna har generellt sett högt arbetsmarknadsstöd och hög sjukpenning per invånare, men relativt lågt socialbidrag. I är arbetsmarknadsstöd och sjukpenning per invånare ofta låg, medan bilden av socialbidragstagandet är mer varierad. Inom olika geografiska områden med likartat mönster av socialbidrag, arbetsmarknadsstöd och sjukpenning finns enstaka kommuner som avviker från detta mönster. Andelen av invånarna som är födda i varierar över landet och kan förmodligen till viss del förklara olikheter i bidragsmottagande. Bland utrikes födda är det vanligare att man inte kvalificerat sig till sjukpenning eller a-kassa, varför man i högre grad blir beroende av socialbidrag för sin försörjning. Invånarna betalar skatt på sina inkomster och erhåller olika typer av transfereringar. Andra exempel på överföringar av ekonomiska medel mellan invånare via det offentliga är arbetsgivaravgifter och egenavgifter samt värdet av subventionerade offentliga tjänster. 2003/04:100 BILAGA 3 dessa överföringar ger en bild av om invånarna i kommunerna betalar mer än de får. De offentliga tjänster som inkluderas i denna analys är sådana tjänster som kan relateras till en specifik individ.20 Värdet av den offentliga konsumtionen hämtas års HEK och har räknats upp till nivå.21 I 199 av landets 289 kommuner () fick invånarna mer i form av transfereringar och offentliga tjänster än de betalade i skatt, arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Som mest fick invånarna i en kommun ca netto per person, medan invånarna i kommunen med störst negativ nettotransferering i genomsnitt betalade ca netto per person. Totalt sett mottar hushållen större belopp än de betalar i skatter, arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Förklaringen ligger i att det finns andra skattefinansierade verksamheter och den offentliga sektorn har också andra intäkter än de som beaktats här. Som exempel på områden som inte ingår i analysen kan man nämna polis och infrastruktur på statens utgiftssida och indirekta skatter på statens inkomstsida. Diagram 2.3 Nettotransfereringar mellan invånarna i olika kommuner 2002 -20 000 -40 000 -60 000 -80 000 Anm. Nettobetalning = transfereringar + off. -skatt - arb.avg. Källa: , SCB, beräkningar Det är betydligt vanligare att invånarna i de norra delarna av landet får tillbaka mer i form av transfereringar och offentlig konsumtion än vad 20Följande tjänster ingår i analysen: barnomsorg, skola (förskoleklass och grundskola), gymnasium, komvux, vuxenskola (särvux, statens skola för vuxna, svenska för invandrare, folkbildning/folkhögskola samt kvalificerad yrkesutbildning), universitet / högskola (inklusive forskarutbildning), äldreomsorg (hemtjänst och särskilt boende), arbetsmarknadsåtgärder, vård (primärvård, slutenvård och tandvård) samt läkemedel. 21Se underbilaga för ytterligare information avseende data över offentlig konsumtion. de betalar i skatt, arbetsgivaravgifter och egenavgifter jämfört med dem i de södra delarna. Detta regionala mönster framgår av figur 2.1. Samtliga kommuner i storstadsområdena, med undantag av , betalade mer i skatt, arbetsgivaravgifter och egenavgifter än de fick tillbaka i form av transfereringar och offentlig konsumtion. Figur 2.1 Nettotransferering för invånare i kommunerna 2002 15 000 till 54 000 -95 000 till Källa: , SCB, beräkningar Graden av självförsörjning varierar alltså kraftigt mellan landets kommuner. I de flesta kommuner betalar invånarna mindre i skatt och avgifter än de erhåller i form av transfereringar och offentlig konsumtion. Skatter, avgifter, transfereringar och offentlig konsumtion omfördelar ekonomiska resurser från kommuner med negativa nettotransfereringar till de med positivt netto. Lokalisering av offentliga verksamheter bidrar till en ytterligare utjämning mellan kommuner. Att mäta utjämningseffekten av olika offentliga ingrepp i ekonomin är svårt. Om skatte- och bidragssystemen inte fanns eller var annorlunda utformade skulle sannolikt indi- vidernas val av arbetstid, lönestrukturen och avkastningskraven på kapital m.m. ha sett annorlunda ut. På lång sikt påverkar t.ex. subventionerad utbildning fördelningen av inkomstmöjligheter och således även inkomsterna. Att skapa sig en trovärdig bild av hur fördelningen av ekonomiska resurser skulle se ut i avsaknad av offentliga ingrepp är en i stort sett omöjlig uppgift. Istället mäts den direkta omfördelning som uppkommer av offentliga åtgärder. I diagram 2.4 har kommunerna sorterats i fallande ordning efter storleken på de inkomster som genereras i den privata sektorn.22 Diagram 2.4 Medianinkomst inom kommuner för olika inkomstdefinitioner 1999 Anm.: Glidande medelvärden (5 observationer). Källa: , SCB, beräkningar Fördelningen av marknadsinkomst från privat sektor är förhållandevis ojämn. Medianen för individerna i de rikaste kommunerna23 är mer än dubbelt så hög som riksnivån och de fattigaste kommunerna24 når av riksmedianen. När löneinkomster för anställda i den offentliga sektorn adderas blir fördelningen betydligt jämnare. Denna utjämning kan inte betraktas som fördelnings- eller utjämningspolitik i traditionell mening men fördelningen av inkomster från den offentliga sektorn styrs dock av politiska beslut och kan därför, åtminstone indirekt, betraktas som en utjämning orsakad av offentliga ingrepp i ekonomin. 2003/04:100 BILAGA 3 I nästa steg adderas transfereringar och bidrag och skatter dras ifrån så att disponibla inkomster erhålls. Sist adderas värdet av privat konsumerade offentligt finansierade tjänster, resultatet benämns total inkomst. Skillnaderna i total inkomst mellan kommunerna är mycket små. En överväldigande majoritet av kommunerna ligger i stort sett på riksnivå. Det är endast ett fåtal kommuner med hög inkomst som avviker från riksnivån. Medianen i de 5 rikaste25 kommunerna ligger över riksmedianen, medianen i de 5 fattigaste kommunerna ligger under riksnivån. Såväl offentlig sysselsättning som offentliga utjämningssystem (skatter, transfereringar, bidrag och offentliga tjänster) bidrar således till att utjämna levnadsförhållandena mellan invånare i olika kommuner. 2.2.3Skillnader i ekonomisk standard mellan kommuner Det finns inga etablerade metoder för att beskriva skillnader i inkomstnivå och utveckling mellan kommuner.26 Här används samma metod som normalt används för att studera fördelningen bland hushåll eller individer. Ett enkelt mått på inkomstskillnaden mellan kommuner är kvoten mellan den ekonomiska standarden27 bland den tiondel kommuner med högst standard och tiondelen med lägst. Denna kvot visar att inkomstnivån i de rikaste kommunerna 1991 var högre än i de fattigaste. Kvoten minskade och skillnaden var som lägst 1995. Därefter vände trenden och närmade sig nivån den som gällde 1991. Motsvarande kvot för decil 8 och decil 2 har haft en liknande utveckling. En decilkvot jämför endast två punkter i fördelningen. Gini-koefficienten, som tar hänsyn till hela fördelningen, visar dock en liknande utveckling. Det bör observeras att skillnaderna 22 Marknadsinkomst från privat sektor definieras som summan av företagarinkomst, löneinkomst för anställda i privat sektor samt kapitalinkomst. Ett problem är här att inkomster som kommer från privat utförd men offentligt finansierad verksamhet kommer att betraktas som inkomst från privat sektor. 23Danderyd, , , och . 24Boden, , , och . 25Definierade enligt marknadsinkomst i privat sektor. 26De flesta metoder avser främst att studera om regioners ekonomiska utveckling konvergerar eller divergerar över tiden. 27Kommunens ekonomiska standard definieras som medianen av justerad disponibel inkomst bland individerna i kommunen (se underbilaga). Information avseende offentlig konsumtion finns endast tillgänglig , denna ingår därför inte i denna analys. 2003/04:100 BILAGA 3 mellan kommuner, mätt med Gini-koefficienten, är mycket små över hela perioden. Diagram 2.5 Den kommunala inkomstfördelningen Decil 9/decil 1 Decil 8/decil 2 Källa: , SCB, beräkningar Mönstret i diagram 2.5 antyder att de regionala inkomstskillnaderna minskar i en konjunkturnedgång och ökar vid en återhämtning. I konjunkturnedgången drabbades framförallt anställda i den privata sektorn. Inkomsterna i kommuner med stor andel privatanställda minskade därför relativt sett mer, medan de offentliganställda (inledningsvis) klarade sig bättre. På samma sätt minskade inkomsterna mindre i kommuner med en stor andel transfereringsmottagare. Ersättningsnivåerna reducerades visserligen när de offentliga finanserna sanerades men effekten av detta uppkom dock senare i tiden. Taket i arbetslöshetsförsäkringen medför också att inkomstminskningen blir större för höginkomsttagare. Det är mot bakgrund av detta troligt att de minskade skillnaderna förklaras av att inkomsterna, relativt sett, minskade mer i rika än i fattiga kommuner. I diagram 2.6 relateras inkomstutvecklingen 19911995 till inkomstnivån 1991 i landets kommuner. I de flesta kommuner sjönk den ekonomiska standarden28 . Det framgår också tydligt att minskningen av den ekonomiska 28 Kommunens ekonomiska standard definieras som medianen av justerad disponibel inkomst bland kommunens invånare. Inkomsterna är uttryckta prisnivå. standarden var större i kommuner som hade en hög inkomstnivå 1991 och vice versa. Inkomsterna ökade t.o.m. i några kommuner med låg inkomst. Diagram 2.6 Samband mellan inkomstnivå 1991 och inkomstutveckling 19911995 på kommunnivå Källa: , SCB, Finandepartementets beräkningar ökade skillnaderna mellan kommunerna. I diagram 2.7 visas sambandet mellan inkomstnivå 1995 och inkomstutvecklingen vilket är det år då skillnaderna, enligt Gini-koefficienten, var som störst. ökade inkomstnivån realt i samtliga kommuner men ökningen var större i de rika kommunerna vilket förklarar de ökade skillnaderna. Diagram 2.7 Samband mellan inkomstnivå 1995 och inkomstutveckling 19952000 på kommunnivå 100000 110000 120000 130000 140000 150000 160000 170000 180000 Källa: , SCB, Finandepartementets beräkningar Pensionärers inkomster varierar mindre över en konjunkturcykel än vad inkomsterna för de i aktiv ålder gör (se avsnitt 1.2.6). På samma sätt varierar inkomsterna mindre i kommuner där invånarnas inkomster i stor utsträckning är beroende av den offentliga sektorn (via anställning eller transfereringar) än i kommuner vars invånare i stor utsträckning försörjer sig på marknaden. I avsnitt 2.2.2 beskrevs hur den offentliga sektorn utjämnar inkomsterna mellan individer i olika kommuner. De redovisade utjämningseffekterna avsåg där 1999. För att bedöma om omfördelningen ökat eller minskat över tiden används i diagram 2.8 en något enklare metod. De Gini-koefficienter för kommuner som presenterades i diagram 2.5 jämförs med motsvarande Ginikoefficienter för marknadsinkomst. På så sätt kan en uppfattning av effekten från skatte- och transfereringssystemen erhållas. Effekterna av offentlig sysselsättning och konsumtion ingår inte i denna analys. Diagrammet visar hur mycket Gini-koefficienten minskar när den disponibla inkomsten analyseras jämfört med marknadsinkomsten. Omfördelningseffekten beräknas som: (GiniMarknadsinkomst - GiniDisponibel inkomst ) Diagram 2.8 Omfördelningseffekt mellan kommuner av skatter och transfereringar Källa: , SCB, beräkningar Gini-koefficienten för medianen av den justerade marknadsinkomsten i kommunerna varierar mellan 0,092 och 0,100 jämfört med 0,037 och 0,046 för disponibel inkomst. Ojämnheten minskar alltså med mellan på grund av skatter och transfereringar. Omfördelningseffekten ökade och detta var en effekt av att lågkonjunkturen slog olika hårt i olika kommuner. 2003/04:100 BILAGA 3 effekten minskat i långsam takt men är fortfarande större än 1991. Det bör i sammanhanget påpekas att de värden som redovisas avseende Gini-koefficienten för marknadsinkomsten är mycket låga. I tidigare avsnitt har inkomstskillnader mellan invånarna i olika kommuner analyserats. För att göra analysen mer överblickbar och göra det möjligt att peka på generella drag om den ekonomiska standardens nivå och utveckling har kommunerna grupperats på tre olika sätt; riksområden, regionfamiljer och kommungrupper. Syftet är främst att studera utvecklingen för en grupp av kommuner med vissa gemensamma egenskaper. Det kan antingen vara geografisk placering, näringslivsstruktur, befolkningstäthet, ekonomiska förhållanden, pendlingsmönster, eller en kombination av dessa faktorer. Inledningsvis ges en kort beskrivning av hur produktion och befolkning utvecklats i olika regioner . Därefter analyseras hur individernas ekonomiska standard skiljer sig mellan regionerna när hänsyn tas till familjens försörjningsbörda, boendeutgifter samt värdet av den offentliga konsumtionen. Som ett mått på regionernas ekonomiska utveckling redovisas i tabell 2.2 lönesumma och bruttoregionprodukt (BRP) relaterat till befolkningen , indelat i regionfamiljer. Det är tydligt att lönesumma och BRP, med smärre avvikelser, utvecklas parallellt. Lönesumman avspeglar i vilken utsträckning som regionens produktion genererar förvärvsinkomster till dess invånare.30 Med en långsammare ökning av lönesumman följer en lägre ekonomisk standard vid en given omfördelning mellan olika regioner. 29 Se /ITPS, Regionernas tillstånd 2002 och SOU 2004:34, Regional utveckling utsikter till 2020, Bilaga 3 till /04. 30 BRP utgörs av bruttolöner, kapitalförslitning och nettodriftsöverskott. Produktionen behöver inte nödvändigtvis ske i samma region som ägare och löntagare är bosatta. 2003/04:100 BILAGA 3 visas också ett index över BRP per capita 1993. Det finns en tendens till att regioner med inledningsvis låg BRP per capita har haft en långsammare ökning av produktion och lönesumma. Särskilt huvudstadsregionens expansion har varit en kontrast till glesbygdens och småorternas svaga ekonomiska tillväxt, men var utvecklingen ungefär som för riket som helhet. Tabell 2.2 Bruttoregionprodukt . Utveckling 1993 2001 av BRP och lönesumma per capita fördelat på regionfamiljer Genomsnitt i riket 1993=100. Utveckling löpande priser, procent Talen är relaterade till befolkningen . Källa: /SCB och , SCB En viktig fråga att analysera vid fördelningen av ekonomiska resurser är om olika tillväxttakt leder till ökade skillnader i välstånd mellan regionerna, eller om det sker en omfördelning av de ekonomiska resurserna som verkar mot en utjämning? Tillväxtlitteraturen talar ofta om konvergens, där regioner med en lägre ekonomisk standard har en relativt snabb ekonomisk tillväxt.31 På så sätt blir välståndet i regionerna mer lika över tiden. En sådan effekt kan exempelvis uppkomma genom att arbetslösa lämnar ekonomiskt svaga regioner till förmån för starkare. Ekonomiskt svagare regioner kan också ta tillvara teknik som utvecklats i mer utvecklade regioner som de i mindre grad drabbas av trängselkostnader. 31 Se exempelvis Barro, R. och Sala-i-Martin, X. (1995), Economic Growth, . studier har också funnit att inkomstspridningen mellan regioner har minskat i Sverige.32 finns krafter som verkar i delvis motsatt riktning. Unga personer förefaller lämna stagnerade regioner, och små regioner har mindre möjligheter att ta tillvara positiva skaleffekter som skulle följa med närhet till stora marknader, högt kvalificerad arbetskraft och teknologiskt kunnande. Detta kan i ett sämsta scenario utarma regionen så pass att den inte kan upprätthålla en välfärdsmässig produktion, med avfolkning som följd.