prop · GR03123 · 2004-03-24 00:00:00 — gemenskapens järnvägar och rådets direktiv /18/EG av om tillstånd för järnvägsföretag måste förtydligas och att rådets direktiv /19/EG av om tilldelning av infrastruktur- kapacitet, uttag av banavgifter och utfärdande av säkerhetsintyg skulle ersättas av ett nytt, betydligt mer preciserat direktiv. har inom EU även tagits flera initiativ för att utveckla transeuropeiska nät för infrastrukturerna inom transport- området. Dessa har bl.a. lett fram till och rådets beslut nr 1692/96/EG av om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet, rådets direktiv /48/EG av om driftskompatibilitet hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg, och och rådets direktiv /16/EG av om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för konventionella tåg . antogs och rådets direktiv /12/EG av om ändring av rådets direktiv /440 och och rådets direktiv /13/EG av om ändring av rådets direktiv /18/EG. Dessutom till- kom två nya direktiv, nämligen och rådets direktiv /14/EG av om tilldelning av infrastruktur- kapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg samt det tidigare nämnda direktivet 2001/16/EG av om driftskompatibiliteten för konven- tåg. De direktiv som antogs 2001 skulle vara genomförda av medlemsstaterna (de tre förstnämnda direkti- ven) respektive (det sistnämnda direktivet). Direktivet 96/48/EG har genomförts i svensk rätt genom lagen (2000:1336) om järnvägssystem för höghastighetståg. Direktiven innebär i stort att marknaden för internationella gods- transporter öppnas på det transeuropeiska transportnätet för järnvägar, att alla järnvägsföretag i medlemsstaterna kan söka tillstånd för godstrafik på detta nät samt att banhållning och trafikutövning tydligare delas upp för att skapa insyn och undvika diskriminering av nykomlingar på mark- naden. Vidare innebär direktiven nya principer för fördelning av tåglägen och för användning av och prissättning av järnvägsinfrastruktur samt förslag till fortsatt arbete för att komma till rätta med problem som rör samtrafik på och mellan de olika nationella järnvägsnäten och elimine- ring av flaskhalsar i infrastrukturen. I direktiven regleras vidare ansvars- och befogenhetsfördelningen inom järnvägssektorn och mellan sektorn och staten. Detta innebär bl.a. ett krav på att inrätta ett från infrastruktur- förvaltare och järnvägsföretag fristående regleringsorgan. Vidare införs krav på att funktioner för infrastrukturprissättning skall skiljas organisa- toriskt från trafikutövare samt att säkerhetscertifiering skall skiljas från såväl infrastrukturförvaltare som trafikutövare. Det regleringsorgan som varje medlemsstat skall inrätta har till uppgift att behandla klagomål från järnvägsmarknadens parter om de på något sätt anser sig orättvist behandlade eller diskriminerade vid kapacitetstilldelningsförfarandet eller i avgiftssättningen. Detta regleringsorgan skall ha rätt att besluta om nödvändiga åtgärder för att korrigera en negativ utveckling på markna- derna för järnvägstransporttjänster och skall i detta avseende kunna agera Prop. 2003/04:123 såväl efter anmälan som på eget initiativ. 6.2Direktiv /440/EEG, ändrat genom direktiv /12/EG Rådets direktiv /440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järn- vägar gäller för järnvägstransporter utförda av järnvägsföretag, som är etablerade i en medlemsstat, med vissa särskilt angivna undantag. Genom direktiv /12/EG införs sådana ändringar som anses behövliga med hänsyn till gjorda erfarenheter i samband med genomförandet av direktiv /440/EEG och till utvecklingen inom järnvägssektorn. Principer för tillträdesrätten anges i direktivet. Dessa innebär genom ändringarna i direktiv /EG/12 att ett särskilt transeuropeiskt järnvägsnät för godstransporter (TERFN) definieras (artikel 10 a). På detta nät kommer järnvägsföretag som är etablerade inom EU att få utföra internationell godstrafik. Denna reglering innefattar en, om än förhållandevis blygsam, utvidgning av marknadstillträdet. Tillträdesrätt införs vidare till terminaler och vissa hamnar. Efter skall tillträdesrätten utvidgas till att omfatta hela järnvägsnätet inom EU. Direktivet inför dock inte rätt till nationella transporter inom ett annat land än det där järnvägsföretaget har sitt säte (artikel 10 i dess nya lydelse). Direktivet syftar till att garantera ett rättvist och icke-diskriminerande tillträde till infrastrukturen genom att vissa väsentliga uppgifter skiljs från varandra och att det tillsätts en järnvägsregulator. Vidare skall resultat- och balansräkningar skiljas från varandra beträffande vissa aktö- rer (artikel 6 i dess lydelse enligt direktiv /12/EG). Direktivet anger att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att järnvägsföretag när det gäller förvaltning, administration och intern kontroll över frågor som gäller administration, ekonomi och bokföring skall ha en oberoende ställning som innebär att de skall hålla i synnerhet tillgångar, budget och bokföring åtskilda från staten (artikel 4 i direktivets nya lydelse). Enligt artikel 6.3 i dess nya lydelse skall med- lemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att de uppgifter som anges i bilaga II till direktivet anförtros organ som inte själva tillhandahåller järnvägstransporttjänster. De aktuella uppgifterna är i stort beslut om tillstånd för järnvägsföretag och om tilldelning av tåg- lägen, beslut om fastställande och uttag av infrastruktur (infrastructure charging på engelska) samt vissa kontrollfunktioner. Uppbörd av avgif- ter och ansvar för förvaltningen av järnvägsinfrastrukturen får dock läg- gas på järnvägsföretag eller annat organ. Rättvist tillträde till infrastrukturen avses även garanteras genom att de säkerhetsrelaterade uppgifterna skiljs ut och/eller genom att det tillsätts en järnvägsregulator som kontrollerar och genomför uppgifterna. Enligt artikel 7 i dess nya lydelse skall medlemsstaterna därför säkerställa att säkerhetsstandarder och säkerhetsregler fastställs, att rullande materiel och järnvägsföretag godkänns i enlighet med dessa samt att olyckor utreds. Uppgifterna skall utföras av ett organ som inte självt tillhanda- håller järnvägstransporttjänster och som har en oberoende ställning i Prop. 2003/04:123 förhållande till organ som utför sådana tjänster. Vidare skall det inrättas ett organ med tillräcklig grad av oberoende för att övervaka konkurrensen på marknaden för järnvägstjänster (artikel 10 i direktivets nya lydelse). Medlemsstaterna skulle anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa de ändringar som görs med direktiv /12/EG. 6.3Direktiv /18/EG, ändrat genom direktiv /13/EG Rådets direktiv /18/EG om tillstånd för järnvägsföretag ger de grund- läggande förutsättningarna för hur principen om friheten att tillhanda- hålla tjänster bör tillämpas på järnvägssektorn, med hänsyn tagen till denna sektors särskilda kännetecken. Genom och rådets direktiv /13/EG utvidgas principerna för tillstånd i direktivet på så sätt att licenskravet skall omfatta alla järnvägsföretag och inte längre vara knutet till tillträdesrättens omfattning enligt direktiv /440/EEG. Det sistnämnda förhållandet har tidigare inneburit problem för de medlemsstater som infört en vidare tillträdesrätt än vad direktivet föreskrivit. En licens utfärdad i en medlemsstat inom gemenskapen skall vara giltig inom hela gemenskapen. Krav införs på att den nationella till- ståndmyndigheten informerar om vilka licenser som utfärdas, ändras eller återkallas. Direktiv /18/EG avser att åstadkomma en inre marknad utan gränser inom vilken den fria rörligheten för bl.a. järnvägstjänster skall garante- ras. I direktiv /440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar föreskrivs viss tillträdesrätt till den internationella järnvägstrafiken för järnvägsföretag och internationella sammanslutningar av järnvägsföretag. För att säkerställa att denna tillträdesrätt tillämpas på ett enhetligt och icke-diskriminerande sätt överallt inom gemenskapen infördes genom direktiv /18/EG ett krav på tillstånd för järnvägsföretag som tillhanda- håller de tjänster som avses i artikel 10 i direktiv /440/EEG. För att garantera att pålitliga och tillräckliga tjänster tillhandahålls föreskriver direktivet ett gemensamt tillståndssystem i syfte att säkerställa att alla järnvägsföretag uppfyller vissa krav som avser gott anseende, ekonomisk förmåga och yrkesmässig kompetens för att skydda kunder och tredje man, samt att järnvägsföretagen tillhandahåller tjänster med hög säkerhetsnivå. Tillämpningsområdet för direktivet är detsamma som för direktiv /440/EG, det vill säga undantag görs för regional-, stads- och förortstjänster (artikel 1 i dess lydelse enligt direktiv /13/EG). Enligt artikel 4 får ett järnvägsföretag ansöka om tillstånd i den med- lemsstat där det är etablerat. Tillstånd medges av det organ som med- lemsstaten utsett härtill. Endast det järnvägsföretag som uppfyller villko- ren i direktivet skall få tillstånd att bedriva järnvägstrafik. Enligt arti- kel 10 är beviljat tillstånd giltigt endast så länge som järnvägsföretaget uppfyller de skyldigheter som anges i direktivet och medlemsstaterna får föreskriva regelbunden omprövning minst . att villkoren för tillstånd enligt direktivet är uppfyllda ligger, enligt arti- kel 5, på det sökande järnvägsföretaget. I artikel 6, 7 och 8 anges de när- Prop. 2003/04:123 mare villkoren för vad som i direktivet avses med gott anseende, ekono- misk förmåga och yrkesmässig lämplighet. Enligt artikel 9 skall ett järn- vägsföretag vara tillräckligt försäkrat eller ha vidtagit likvärdiga arran- gemang för att enligt nationell och internationell lagstiftning täcka sin ansvarsskyldighet i händelse av olyckor, särskilt avseende passagerare, bagage, gods, post eller tredje man. I artikel 11 anges de möjligheter till- ståndsmyndigheten har att återkalla tillstånd. Enligt artikel 15 skall till- ståndsmyndigheten fatta beslut rörande en ansökan , dock senast efter det att all relevant information har inkommit till myndigheten. Medlemsstatarna skall vidare vidta de åtgär- der som är nödvändiga för att säkerställa att tillståndsmyndighetens beslut kan göras till föremål för domstolsprövning. Direktiv /13/EG avser att åstadkomma en ytterligare harmonise- ring av vissa delar av direktiv /18/EG och att säkerställa att järnvägs- företag med tillstånd som bedriver internationella godstransporter respekterar relevanta tull- och skattebestämmelser, särskilt i fråga om tulltransitering. Enligt artikel 1 i dess nya lydelse behandlar direktivet de kriterier som skall tillämpas när en medlemsstat utfärdar, förnyar eller ändrar tillstånd som är avsedda för järnvägsföretag som är eller kommer vara etablerade inom gemenskapen med vissa undantag. Tillstånden är obligatoriska. Undantagen gäller huvudsakligen för företag som enbart tillhandahåller tjänster som avser persontrafik på lokal och regional fristående järn- vägsinfrastruktur utan förbindelse med det allmänna nätet, järnvägs- företag som enbart tillhandahåller stads- eller förortstrafik på järnväg för personer eller vars verksamhet är begränsad till tillhandahållande av regional godstrafik på järnväg som inte omfattas av direktiv /440/EEG, eller företag som enbart utför godstransporter på privatägda järnvägs- infrastruktur som endast används av ägaren till järnvägsinfrastrukturen för egen godstransport. Det organ som utfärdar tillstånd att bedriva järnvägstrafik skall, enligt artikel 3 i dess nya lydelse, inte själv tillhandahålla järnvägstransport- tjänster och skall vara oberoende i förhållande till organ eller företag som gör detta. Tillståndet är giltigt i hela gemenskapen. Enligt artikel 12 i dess nya lydelse skall järnvägsföretagen utöver kraven i direktivet även följa bestämmelser i nationella lagar och andra författningar som är för- enliga med gemenskapens lagstiftning och som tillämpas på ett icke-dis- kriminerande sätt, särskilt beträffande vissa uppräknade områden. Med- lemsstaterna skulle anta de lagar och andra författningar som är nöd- vändiga för att följa de ändringar som görs genom direktiv /13/EG . 6.4Direktiv /14/EG och rådets direktiv /14/EG syftar till att harmo- nisera förutsättningarna för tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säker- hetsintyg för att därigenom möjliggöra järnvägstrafik över gränserna och skapa en inre marknad för godstransporter. För att åstadkomma detta fastställs genom direktivet vissa grundläggande villkor för tillträdet till och nyttjande av järnvägsinfrastrukturen. Direktivets bilaga III har änd- rats genom kommissionens beslut /844/EG. Direktivet slår fast principer och inför bestämmelser för fördelning av infrastrukturkapacitet och prissättning av denna kapacitet. Kapacitets- fördelningsprocessen harmoniseras, men nationella regler får tillämpas för prioritering av tåglägen vid kapacitetsbrist. Förbud mot handel med tåglägen mellan operatörer och mot tillämpning av s.k. grandfather´s rights, det vill säga historiskt betingad prioritet, införs. Infrastruktur- förvaltaren åläggs att upprätta en beskrivning av järnvägsnätet. Beskriv- ningen skall ange de villkor som gäller för att få tillträde till järnvägs- infrastrukturen och skall i övrigt innehålla all den information som är nödvändig för att kunna utnyttja tillträdesrätten. Ramavtal får ingås mel- lan infrastrukturförvaltare och sökande. Dessa avtal får inte i detalj ange tåglägen. Krav införs på att en samordningsprocess för hantering av intressekonflikter i kapacitetsfördelningsprocessen inrättas. Prioriterings- kriterier får användas för fördelning av kapacitet på överbelastad infra- struktur. Analyser och planer skall upprättas för de delar av infra- strukturen där inte alla ansökningar om kapacitet kan tillgodoses och i fall där kapacitetsbrist kan förutses. Direktivet innehåller vidare principer för fastställande och uttag av avgifter. Banavgifterna skall baseras på marginalkostnadsprissättning men med möjlighet att ta ut högre avgifter om marknaden tål detta. Viss reglering finns också beträffande de tjäns- ter som skall tillhandahållas järnvägsföretag för att dessa skall kunna bedriva trafik. Prissättning på terminaltjänster måste t.ex. ske på ett icke- diskriminerande sätt. Direktivet gäller användning av järnvägsinfrastruktur för inrikes och internationell järnvägstrafik med undantag för vissa särskilt angivna järnvägsnät (artikel 1). För att säkerställa insyn och icke-diskriminerande tillträde till järnvägsinfrastrukturen för samtliga järnvägsföretag skall all nödvändig information som krävs för att utnyttja tillträdesrätten offent- liggöras i en beskrivning av järnvägsnätet (artikel 3). Enligt artikel 4 skall medlemsstaterna fastställa ett ramverk och regler för fastställande och uttag av avgifter med beaktande av det förvaltnings- mässiga oberoende som avses i artikel 4 i direktiv /440/EEG. Fast- ställande av regler kan delegeras till infrastrukturförvaltaren. För det fall infrastrukturförvaltaren inte är oberoende i förhållande till samtliga järn- vägsföretag skall uppgifterna om avgifter utföras av ett oberoende avgiftsorgan. Avgiftssystemet skall vara baserat på samma principer över hela infrastrukturförvaltarens järnvägsnät. Järnvägsföretagen skall på en icke-diskriminerande grundval ha rätt till ett minimipaket av tillträdestjänster och de bantillträdestjänster som anges särskilt i bilaga II till direktivet. Infrastrukturförvaltarna skall vidare ges incitament till att, med vederbörlig hänsyn till bl.a. säkerhet och kvalitet, sänka kostnaderna för att tillhandahålla infrastruktur och sänka nivån på tillträdesavgifter. Detta kan genomföras antingen genom avtal eller genom inrättande av lämpliga kontrollåtgärder till vilka till- räckliga befogenheter är knutna. I artikel 7 anges de principer som gäller för att fastställa och ta ut avgifter. Avgifterna för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur skall betalas till infrastrukturförvaltaren och användas för finansiering av dennes verksamhet. Om det föreligger en brist på kapacitet i fråga om vissa identifierbara delar av infrastrukturen får en extra avgift för över- belastning inbegripas i infrastrukturavgiften . Infrastruktur- avgiften får ändras för att hänsyn skall kunna tas till kostnaden för den miljöpåverkan driften av tåg förorsakar. Medlemsstaterna får, enligt artikel 8, göra vissa särskilt angivna undantag från principerna för avgifter. Vidare får rabatt på avgifterna ges under de förutsättningar som anges i artikel 9. Enligt artikel 10 får med- lemsstaterna införa ett tidsbegränsat system för ersättning av icke täckta miljökostnader, olycksrelaterade kostnader och infrastrukturkostnader. Infrastrukturförvaltaren får vidare enligt artikel 12 ta ut en boknings- avgift. Enligt artikel 14 skall medlemsstaterna fastställa ett regelverk för tilldel- ning av infrastrukturkapacitet som det förvaltningsmässiga oberoende som avses i artikel 4 i direktiv /440/EEG respekteras. Infra- strukturförvaltaren svarar för kapacitetsfördelningsförfarandet och skall säkerställa att infrastrukturkapacitet tilldelas på ett rättvist och icke-dis- kriminerande sätt. I artikel 13 anges att infrastrukturförvaltaren tilldelar infrastrukturkapacitet till sökande och att dessa aktörer får sluta ramavtal om maximalt (se artikel 17) för utnyttjande av kapacitet om en överenskommelse om kapaciteten behövs än en tåg- planeperiod (). Definitionen av infrastrukturförvaltares och sökan- des rättigheter och skyldigheter i fråga om varje tilldelning av kapacitet skall fastställas i avtal eller lagstiftning. I artikel 16 anges vilka aktörer som får ansöka om infrastrukturkapacitet. Under tilldelningsförfarande skall infrastrukturförvaltaren, enligt arti- kel 19, iaktta den tidplan och de tidsfrister för tilldelning av kapacitet som angetts i bilaga III till direktivet. Direktivet anger vidare i artikel 20 den tågplaneprocess som infrastrukturförvaltaren skall iaktta vid pröv- ningen av ansökningarna om infrastrukturkapacitet. För det fall intresse- konflikter uppstår under denna tågplaneprocess anger artikel 21 förut- sättningarna för hur dessa skall lösas. Det skall bl.a. finnas tillgängligt en metod för tvistlösning för att skyndsamt (senast ) lösa tvisten. I artikel 22 anges förutsättningarna för hur infrastruktur skall förklaras överbelastad. Infrastrukturförvaltaren skall i så fall göra en kapacitets- analys, upprättad enligt principerna i artikel 25, och kapacitets- förstärkningsplan, upprättad enligt artikel 26. För det fall någon extra avgift inte har tagits ut eller lett till önskat resultat får infrastruktur- förvaltaren använda vissa prioriteringskriterier för att tilldela infra- strukturkapacitet. Artikel 23 reglerar förfarandet när ansökningar om till- delning av järnvägsinfrastruktur inlämnas ad hoc. anges de förutsättningar som gäller vid återlämnande av tilldelade tåg- Prop. 2003/04:123 lägen som inte utnyttjats fullt ut, vad som gäller för att möjliggöra under- hållsarbeten samt åtgärder som skall vidtas i händelse av störningar i tågtrafiken på grund av tekniska missöden eller olyckor. Enligt artikel 30 skall medlemsstaterna upprätta ett regleringsorgan. Detta organ, som kan vara det ministerium som ansvarar för transport eller något annat organ, skall i fråga om organisation, finansierings- avgöranden, juridisk struktur och beslutsfattande vara oberoende i för- hållande till varje infrastrukturförvaltare, avgiftsorgan, tilldelningsorgan eller sökande. Överklagande- och tillsynsfunktionerna kan förläggas till olika organ. I artikeln anges vidare vilka frågor som en sökande skall kunna överklaga till regleringsorganet och regleringsorganets befogen- heter. I artikel 32 anges bestämmelser om säkerhetsintyg för järnvägsföretag och internationella sammanslutningar. Medlemsstaterna skall för sina respektive territorier föreskriva att ett säkerhetsintyg, som fastställer järnvägsföretagens säkerhetskrav lämnas in för att garantera säker trafik på de berörda järnvägslinjerna. För att få ett säkerhetsintyg skall järn- vägsföretaget följa föreskrifterna i den nationella lagstiftningen som skall ange de tekniska och driftsmässiga krav som är specifika för järnvägs- trafiken samt de säkerhetskrav som gäller för personal, rullande materiel och företagets interna organisation. Säkerhetsintyget utfärdas av det organ som utsetts för detta ändamål i den medlemsstat där den använda järnvägsinfrastrukturen är belägen. Enligt artikel 38 skulle medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. 6.5Direktiv /48/EG I gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska trans- portnätet anges bl.a. att det transeuropeiska transportnätet (TEN-trans- port) omfattar vägnät, järnvägsnät, nät av inre vattenvägar, kusthamnar och inlandshamnar, flygplatser och andra förbindelsepunkter. Järnvägs- nätet består av ett nät för höghastighetståg och ett nät för konventionella tåg. Höghastighetsnätet består dels av banor som är särskilt konstruerade för hög hastighet /h, dels av banor anpassade för hög has- tighet men också anpassade till topografi, terräng och bebyggelse där hastigheten måste anpassas från fall till fall. Rådets direktiv /48/EG om driftskompatibiliteten hos det trans- europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg syftar till att harmoni- sera utformningen av det transeuropeiska järnvägssystemet för hög- hastighetståg för att därigenom möjliggöra järnvägstrafik över gränserna. Ett annat syfte med direktivet är att skapa en inre marknad för järnvägs- komponenter. För att uppnå dessa syften fastställer direktivet de villkor som måste uppfyllas för att driftskompatibilitet hos det aktuella järnvägs- systemet skall uppnås. Dessa villkor skall gälla för projektering, anlägg- ning, anpassning och drift av infrastruktur och järnvägsfordon som sam- verkar i detta systems funktion och som tas i bruk efter direktivets ikraftträdande. Driftskompatibilitet innebär enligt artikel 2 b möjlighet att med det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg erbjuda säker tra- fik utan driftsavbrott med höghastighetståg som givna prestan- dakrav uppfylls. Denna möjlighet grundar sig på alla de föreskrifter samt tekniska och driftsmässiga villkor som skall iakttas för att de väsentliga kraven skall uppfyllas. Med väsentliga krav avses de krav som anges i en bilaga till direktivet och som järnvägssystemet, delsystemen och komponenterna skall uppfylla enligt artikel 4. Dessa krav har fastställts med hänsyn till säkerhet, tillförlitlighet, hälsa och miljöskydd för vissa angivna delsystem, nämligen infrastruktur, energi, kontrollstyrning, signalsystem, rullande materiel, underhåll, miljö, drift och användare. Särskilt om tekniska specifikationer för driftskompatibilitet I artikel 5 anges att det för varje delsystem skall utarbetas en teknisk spe- cifikation för driftskompatibilitet (TSD). TSD skall bl.a. ange de väsent- liga kraven för respektive delsystem och fastställa de grundläggande egenskaper som krävs för att uppfylla de väsentliga kraven. Förslag till TSD skall utarbetas av ett gemensamt organ (AEIF, Association Europé- enne pour linteropérabilité ferroviaire). Organet företräder infrastruktur- förvaltare, järnvägsföretag och järnvägsindustrin. Förslagen skall därefter antas av och offentliggöras i Europeiska gemenska- pernas officiella tidning (EGT, numera Europeiska unionens officiella tidning, EUT). Medlemsstaterna är skyldiga att följa TSD. Enligt arti- kel 7 kan en medlemsstat under vissa angivna förhållanden tillåtas att inte tillämpa vissa TSD under förutsättning att medlemsstaten i förväg meddelar sin avsikt att göra en avvikelse. Enligt artikel 8 skall en medlemsstat vidta alla lämpliga åtgärder för att komponenter endast släpps ut på marknaden om de möjliggör drifts- kompatibilitet och uppfyller de väsentliga kraven.