prop · GS035 · 2004-09-24 00:00:00 — och övriga världssamfundet har ett ansvar att möta de hot som finns mot vår gemensamma säkerhet. insatser och konflikthantering i det aktuella området kan omvärlden bidra till stabilisering och därmed begränsa effekterna av konflikten. göra detta krävs att tillgängliga instrument används och utvecklas. tidigt agerande för att förebygga hot och väpnade konflikter bidrar till säkerheten även för de länder som inte gränsar till konfliktområdet. Utvecklingen fortgår mot att ta ett helhetsgrepp på konflikter med traditionellt säkerhetsfrämjande åtgärder såväl som med nya insatser som syftar till återuppbyggnad och utveckling. allt oftare med långsiktigt samhällsbyggande åtgärder vilket medför större krav på det internationella samfundets kapacitet dvs. från länder och regionala organisationer. Mycket pekar på att antalet internationella konflikter kommer att vara har nästan fyra miljoner människor mist livet i krig och av dessa har varit civila offer. människor har på grund av konflikter tvingats lämna sina hem. FN, EU, , Nato och andra organisationer tar ett större ansvar för Ett stort antal av dessa pågående insatser leds av regionala eller subregionala organisationer, bl.a. EU, Nato och AU (Afrikanska unionen), vanligen under FN mandat. Globaliseringen och internationaliseringen ökar det ömsesidiga beroendet mellan folk och länder. Beroendet, som i grunden är positivt för fred och stabilitet, gör samhället mer sårbart och känsligt Till del har hot mot folk och länder skiftat i karaktär och fått en annan Det går inte längre för länder att beakta sin säkerhet isolerat från utvecklingen i resten av världen. Den tekniska infrastrukturen och den ökade rörlighet som det öppna samhället präglas och är beroende av, blir i ökad grad transnationell och därmed en del av den gemensamma De nya transnationella hoten och konflikterna får konsekvenser även Såväl som övriga står inför nya hot som är mer diversifierade, mindre synliga och mindre förutsebara. utmaningarna kommer bl.a. ifrån regionala konflikter, stater i upplös- ning, organiserad brottslighet, spridning av massförstörelsevapen och Terrorangrepp har haft en betydande inverkan på den globala säkerhetspolitiska utvecklingen och internationella samarbetsformer. FN har det yttersta ansvaret för att upprätthålla internationell fred och FN är också det enda organ som kan ge internationell legi- timitet åt våldsanvändning, där möjligheten till beslut av säkerhetsrådet under stadgans kapitel VII speglar organisationens särställning. fall svarar regionala och subregionala organisationer för genomförandet av FN-mandaterade krishanteringsinsatser. leder FN ett dussintal fredsbevarande insatser med totalt ungefär 50 000 personer. Enligt FN:s egna uppskattningar kommer personalen i fredsfrämjande insatser att öka . har konkret visat sitt engagemang genom deltagande med trupp i FN- insatser i bl. D R och . Det förs inom FN diskussioner om hur organisationen skall kunna bli mer effektiv för att möta de allt större utmaningar den ställs inför. Diskussionen om reformering av FN-systemet gäller bland annat hur säkerhetsrådet kan bli mer representativt och effektivt, samt fördelningen FN:s generalsekreterare har därtill tagit initiativ till en bred genomlysning av de hot, utmaningar och förändringar som världssam- fundet står inför. Högnivåpanelen kommer att lägga fram rekommendationer om hur det kollektiva säkerhetssystemet skall Regeringen välkomnar en reformering av FN-systemet och ser positivt på det breda engagemanget hos flertalet medlemsländer för att befästa och stärka FN:s roll. Internationellt pågår en diskussion om rätten och skyldigheten att intervenera med militära medel för att förhindra humanitära katastrofer. de fall en stat inte har förmågan eller viljan att efterleva sin skyldighet att skydda det egna landets befolkning anser regeringen att det internationella samfundet har ett ansvar att verka för sådant skydd, även inom staters territorium. Ökade insatser behövs för att värna den enskilde individens säkerhet och förbättra skyddet för människor från övergrepp och brott mot de mänskliga rättigheterna. Nationsgränser kan aldrig få bli en sköld bakom vilken förtryck och brott mot mänskliga rättigheter kan Stora och långsiktiga ansträngningar kommer att krävas för att förbättra det internationella samfundets förmåga att agera i sådana Rapporten to Protect innehåller viktiga slutsatser och rekommendationer som föranleder aktiv uppföljning. En annan central fråga är uppföljningen till resolution om kvinnor, fred och säkerhet som antog 2000. Resolutionen uppmärksammar kvinnors situation och ställning i väpnade konflikter bl.a. vid utformningen av mandaten för internationella insatser, i sammansättningen av de kontingenter som deltar i krishanterings- uppdrag samt i val av samarbetspartners på plats i konfliktområden. Europeiska unionen (EU) EU är en politisk allians. Unionen har en växande roll som global ekonomisk samt utrikes- och säkerhetspolitisk aktör. utvidgning stärks säkerheten i hela . Medlemskapet i EU ger oss säkerhet och skapar solidaritet mellan medlemsländerna. unionen är vid sidan av FN vårt viktigaste säkerhetspolitiska forum. Stärkt EU-förmåga är också stärkt svensk förmåga. efter att fördjupa samarbetet inom säkerhets- och försvarspolitiken. har bl.a. manifesterats genom , där medlems- staterna gemensamt formulerat en säkerhetsrelaterad syn på omvärlden. EU-medlemmarna har enats om strategiska målsättningar samt givit en inriktning till hur EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik (GUSP och ESFP) bör utformas och utvecklas. utvecklingen av EU:s möjligheter att förebygga väpnade konflikter och bidra till det internationella fredsfrämjande arbetet. EU för att ytterligare stärka vår förmåga att effektivt bemöta våra Vi vill se ett mer solidariskt EU, som tar ett större ansvar globalt. EU genomförde 2003 två civila och två militära krishanteringsinsatser. deltog i samtliga insatser. har EU inlett sin första När den Nato-ledda insatsen i Bosnien- (SFOR) avslutas inleds EU:s militära kris- Prop. 2004/05:5 hanteringsoperation i landet. EU:s medlemsstater enades våren 2004 om nya militära kapacitetsmål för EU:s krishanteringsförmåga s.k. Headline , där fokus ligger på snabbinsatser av autonoma krishante- ringsförmågor samt åtgärdande av kvarvarande brister, t.ex. inom områden strategisk transport och ledningssystem. styrka som säkerhetspolitisk aktör ligger i dess vida medlemskrets om 55 länder, flexibla struktur och brett definierade syn på säkerhet. bidrar genom sin medlemskrets till att stärka den transatlantiska länken, och bildar ett forum för samarbete som även omfattar länder som under överskådlig framtid inte förväntas bli medlemmar i och Nato. Organisationen arbetar med säkerhetsfrågor i ett brett perspektiv och dess verksamhet omfattar främst tre dimensioner: militärpolitiska aspekter, demokrati och mänskliga rättigheter samt ekonomi och miljö. Tyngdpunkten ligger på konfliktförebyggande och återuppbyggnad. flexibla och kostnadseffektiva organisation och breda fältnärvaro gör snabba förebyggande insatser möjliga. Organisa- tionen har kapacitet att verka i olika skeden av en konflikt: förvarning, förebyggande, konflikthantering samt återuppbyggnad och utveckling av demokratin och rättsstaten. Ökade ansträngningar har gjorts för att för- bättra samordningen mellan de olika organisationer som är verksamma inom dessa områden, bland annat mellan EU och . Nato är fortsatt en viktig säkerhetspolitisk organisation och för många medlemmar symboliserar Nato den militära dimensionen av den trans- atlantiska länken. Nato håller på att genomföra en omstrukturering i riktning mot ett ökat fokus på internationell krishantering. Ett viktigt element är den pågående utvecklingen av Nato:s snabbinsatsstyrka NATO Response Force (NRF) vars syfte främst är att öka tillgänglig- heten, stridseffekten och interoperabiliteten bland medlemmarnas insats- förband. NRF kommer sannolikt att inverka på normer och standarder för internationell krishantering och för certifiering av styrkor även för krishanteringsuppgifter. I samband med Nato-toppmötet i befästes även organisationens geografiska omorientering bl.a. genom beslutet att utöka den internationella säkerhetsstyrkans närvaro i samt genom Nato:s erbjudande att bistå den irakiska rege- ringen i utbildningen av säkerhetsstyrkor. relation till Nato bygger på samarbetet inom () och Partnerskap för fred (PFF) och sam- arbetet mellan EU och Nato. EAPR och PFF är centrala för Nato:s samarbete med länder som inte är medlemmar av alliansen. Dessa samarbeten är en viktig del av den alleuropeiska säkerhetsordningen. Partnerskapet utgör ett konkret bidrag till det transatlantiska säkerhets- systemet och en stark transatlantisk länk. Det utgör fortsatt det främsta instrumentet för att kunna utveckla den samverkansförmåga och inter- operabilitet som är nödvändig för att kunna bidra till internationell Prop. 2004/05:5 krishantering och fredsfrämjande verksamhet. het och den så kallade planerings- och översynsmekanismen säkerställs partnerländernas förmåga för internationella krishanteringsinsatser, vare sig de bedrivs i FN:s, EU:s eller Nato:s regi. Relationen mellan EU och Nato har stärkts, bl. a. genom den s.k. plus-överenskommelsen och Prag-överenskommelsen (Capability Commitment, PCC), vilket torde innebära att relation till Nato i allt större utsträckning också definieras genom vårt medlemskap i . Det strategiska partnerskapet mellan EU och Nato inom krishantering innebär att EU skall kunna nyttja vissa Nato-resurser för planering och ledning av insatser. Överenskommelserna , i vilka man från såväl EU:s som Nato:s sida återigen understrukit vikten av samarbete, utgör grund för en ömsesidigt förstärkande samverkan. Terrordåden i föranledde en kraftsamling mot terrorism på global såväl som på regional och lokal nivå. FN står i centrum för kampen mot terrorism i och med sin unika legitimitet och nära nog universellt medlemskap. I säkerhetsrådets resolution , som togs kort efter terrordåden i , fastställdes en rad obligatoriska åtgärder som gör att samordnad verksamhet mot terrorism blivit en prioritet för hela världssamfundet. har också tillsatt en särskild kommitté med uppdrag att övervaka tillämpningen av resolutio- nen. Även på regional nivå har betydande åtgärder vidtagits i kampen mot terrorismen. Efter terrordåden i har såväl EU, Nato som gjort förnyade genomlysningar av de åtgärder som respektive organisation vidtagit för att bekämpa terrorism. EU bidrar till terrorist- bekämpningen genom att stärka samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter på mellanstatlig grund. En samordnare har inrättats för detta ändamål i . ESFP bidrar till ansträngningarna att före- bygga och lösa regionala konflikter som skulle kunna utgöra en grogrund för terrorism. Andra aspekter som berör ESFP är skydd av trupp i EU- ledda fredsfrämjande insatser, samt frågan om möjlig användning av militära resurser, till stöd för civila insatser, för att skydda civilbefolk- ningen vad gäller effekterna av en terroristattack. Det bestående säkerhetshot som massförstörelsevapen utgör har gene- rerat nya initiativ på icke-spridningsområdet. Ett utökat internationellt samarbete, kallat Initiative (PSI) håller på att byggas upp. Det handlar om att genom praktiska insatser förbättra det internationella samfundets förmåga att förhindra spridning av mass- förstörelsevapen. Vidare har antagit resolution om vikten av åtgärder för att förhindra spridning av massförstörelsevapen till icke-statliga aktörer. betydelse som aktör i det internationella säkerhetspolitiska Som den enda stormakten i världen spelar en viktig roll i hur konflikter hanteras. syn på multilateralt agerande och Prop. 2004/05:5 internationell samordning har stor betydelse. I förefaller det finnas en samsyn i det politiska etablissemanget om att de farligaste hoten efter utgörs av terrorism och av de så kallade skurkstaterna i kombination med risken för spridning av massförstörelsevapen. Den amerikanska administrationen kan förväntas fortsätta samarbeta genom multilaterala strukturer och bilateralt samt att kräva att det internationella systemet stärker sin förmåga att möta dessa hot. I har arbetet med att förstärka den inre säkerheten och beredskapen mot asymmetriska attacker högsta prioritet på den politiska dagordningen. Bland annat har en ny nationell beredskapsplan presenterats. Liknande strukturer formas också i de europeiska länderna och inom ramen för EU-samarbetet. Händelseutvecklingen kring Irakfrågan ger en bild av instrumentella syn på FN. och dess allierade valde att agera och angripa utan mandat från . Både före och efter kriget valde dock att verka inom ramen för FN. antog flera viktiga resolutioner med enhällighet. Relationen till har en central roll för utvecklingen av den euro- peiska säkerhetspolitiken. De europeiska ländernas strävan mot en mer samlad säkerhetspolitik och en amerikansk önskan om mer aktivt euro- peiskt deltagande i nationsbyggandet i bl. a. och kan överbrygga tidigare meningsskiljaktigheter. En gemensam insikt om att det saknas alternativ till ett nära säkerhetspolitiskt sam- arbete över , bl.a. i kampen mot terrorism, kan förmodas vinna ökat genomslag. präglas nu av lugn, stabilitet och nära samarbete på sätt som inte varit möjliga. , , och har blivit medlemmar i och Nato. har utvecklat goda arbets- relationer med EU och Nato, och samarbetar som en partner i de olika samarbetsformerna kring . Spänningen har minskat dramatiskt i vårt närområde. Vårt säkerhetspolitiska läge har förbättrats ytterligare. Ett nära samarbete har byggts upp i närområdet , t.ex. inom ramen för Östersjöstaternas råd, , EU:s nordliga dimension och det försvarsrelaterade samarbetet. har genom säkerhetsfrämjande insatser och samarbete främjat uppbyggnad av kapa- citeter och vidare samarbete i regionen. Integrationen mellan de nordiska och de baltiska länderna fortsätter. Det breda nordiska samarbetet på det försvarsrelaterade området genomförs på alla nivåer och kan samman- fattas i de tre punkterna erfarenhetsutbyte, samverkanslösningar samt gemensamt agerande i större internationella sammanhang. Strävan är att man även skall etablera ett liknande nära grannlandssamarbete med , och . Genom ett brett och nära samarbete i vårt närområde finns goda förutsättningar för samverkan kring gemensamma utmaningar som organiserad brottslighet, illegal migration, miljöhot och människohandel. Under ledning av president fortsätter den ryska utrikespolitiska orienteringen mot och , framför allt för att främja ekonomisk utveckling i . relationer med EU baserar sig bland annat på att EU är viktigaste handelspartner. tionerna till Nato värderas högt och fortsätter att utvecklas. samarbete med har såväl ekonomisk som säkerhetspolitisk vikt. gemensamma strävandena i bekämpandet av internationell terrorism spelar en förenande roll, men även energisamarbetet är av stor betydelse. Det USA-ledda angreppet på innebar dock en belastning på de rysk- Parallellt med det fördjupade västsamarbetet märks en tilltagande ambition att stärka det ryska inflytandet och tydligare hävda ryska intressen visavi en rad . ännu inte uppfyllt de s k Istanbulåtagandena om att dra tillbaka trupp från och att nå en överenskommelse med om en stängning av de kvarvarande militärbaserna i landet, vilket i sin tur påverkar relationerna till . Även ägnas stor uppmärksamhet i bedriver en aktiv politik gentemot , och , vilka är betydelsefulla politiska och ekonomiska Den inrikespolitiska utvecklingen i kännetecknas av att politisk stabilitet och centralisering av statsmakten prioriteras framför Oroande tendenser är säkerhetsorganens ökade inflytande och de senaste årens ökade kontroll över media samt försök att styra regionala val. allt starkare kontroll över regionerna bidrar till en stabil utveckling, men kan i vissa områden utgöra ett Konflikten i utgör alltjämt det allvar- ligaste inrikespolitiska problemet för med terrordåd på ryskt territorium och återkommande kränkningar av såväl internationell humanitär rätt som mänskliga fri- och rättigheter. terrordådet i i visar på en reell risk att konflikten sprids till främst andra delar av ryska . tionen av i de euroatlantiska säkerhetsstrukturerna fortgår vilket förbättrar förutsättningarna för att utveckla samarbetet med strävar efter att involvera i samarbete både bilateralt och regionalt, inte minst kring . Utvecklingen på västra har en direkt bäring på säkerheten i och står högt upp på EU:s agenda. 2003 sände en politisk signal om att det är inte en fråga om huruvida, utan när länderna på västra kan bli medlemmar i när de uppfyller de krav som ställs för medlemskap. Hur snabbt detta sker beror på ländernas vilja och förmåga att genomföra nödvändiga reformer. positiva tendenser i flera länder kvarstår, i varierande grad, problem som tilltagande politisk apati, svag ekonomisk utveckling, organiserad brottslighet och nationalistiska strömningar. läget har medgett att omfattningen av den internationella militära och polisiära närvaron på minskat. I flera områden kvarstår dock etniska spänningar och flera potentiella konflikthärdar, vilka kan leda till Prop. 2004/05:5 bakslag och i värsta fall övergå till väpnade konflikter. EU tar ett allt större ansvar även i det säkerhetsfrämjande arbetet vilket manifesterats genom både civila och militära insatser inom ramen för ESFP, Polismissionen Proxima i och planeringen inför en militär insats i (operation ) när Nato avslutar SFOR . Även viktiga delar av kommissionens insatser har samma syfte. Kriget i , den arabisk-israeliska konflikten samt kampen mot terrorism har präglat utvecklingen i . självständighet återupprättades , men det svåra säkerhetsläget kvarstår. Frustration i regionen över den amerikanska militära närvaron i , och olika aktörers försök att påverka utvecklingen i , bäddar för fortsatt spänning. Den svåra säkerhetssituationen försvårar den politiska pro- cessen och förhindrar effektiva internationella biståndsinsatser till förmån för återuppbyggnad. Den olösta konflikten mellan israeler och palestinier bidrar fortsatt till spänningarna i regionen och globalt. Genom sin strategiska betydelse påverkar konflikten det säkerhets- politiska läget i som helhet, som den fortsätter att utgöra en laddad symbolfråga i regionen. Den arabisk-israeliska konflikten och det osäkra läget i , liksom religiös extremism och bristande mänskliga rättigheter och demokrati, bidrar till att skapa grogrund för terrorism. och betydelse som baseringsområde för amerikansk militär har minskat som och roll har ökat. De oklarheter som ännu råder om syftet med kärntekniska program är ytterligare ett orosmoment och en påfrestning för säkerhetssituationen i regionen. engagemang för att finna en fredlig lösning på den arabisk- israeliska konflikten är oförändrat starkt. EU:s och det övriga internatio- nella samfundets fredsansträngningar utgår från den s.k. Kvartetten, där EU, , och ingår. Kvartettens färdplan för fred, som i princip accepterats av parterna, syftar till att främja en av parterna framförhandlad lösning på konflikten. FN har genom säkerhetsresolutionen givits en central roll i den politiska övergångsprocessen i . och EU:s insatser, till stöd för och i nära samarbete med FN, syftar till att stärka respekten för mänskliga rättigheter och demokrati samt främja återuppbyggnaden av . Utvecklingen i och södra ägnas allt större säkerhetspolitisk uppmärksamhet. EU har, liksom och Nato, ökat engagemanget för att bidra till fred och stabilitet i dessa regioner. Insatser genomförs med inriktning på områden som säkerhetsfrämjande, bekämpande av terrorism, åtgärder mot narkotika-, vapen- och Prop. 2004/05:5 människohandel samt mot gränsöverskridande miljöhot. Efter terrordåden och i samband med kriget mot i tydliggjordes säkerhets- politiska betydelse. Regionens strategiska läge mellan , , och har bidragit till det ökade fokus som ägnas dessa länder i säkerhetspolitiska fora som EU, Nato och . EU:s intresse för har ökat och en särskild policy har antagits. EU:s profil skall höjas i regionen, de ekonomiska insatserna fördubblas och den politiska dialogen med de fem länderna utvecklas. Frågor om demokrati, pressfrihet och respekten för de mänsk- liga rättigheterna skall fortsatt uppmärksammas. kan förväntas att fortsätta vara starkt påverkat av de olösta konflikter, som finns i regionen (, , ). Eldupphör råder visserligen men några fredsavtal har man ännu inte kunnat förhandla fram. Omvälvningarna i har med- fört förhoppningar bland befolkningen om förändringar men har spänningen ökat i de två konfliktområdena Abchasien och . EU:s engagemang i södra har ökat och en speciell representant i regionen har utsetts. Situationen i karaktäriseras fortfarande av instabilitet, och inför president- och parlamentsval som skall hållas respektive april kan situationen komma att ytterligare förvärras. På kommer dock valen förhoppningsvis att bidra till ökad stabilitet och demokrati. Afghanska säkerhetsstrukturer har inte uppnått tillräcklig styrka och därför kommer internationell civil och militär närvaro vara nödvändig . Den med FN-mandat Nato-ledda säkerhets- styrkan ISAF har expanderat och bidrar nu till att öka säkerheten i såväl huvudstaden som ett antal provinser i de norra delarna av landet. Den omfattande narkotikaproduktionen utgör ett komplext hot som måste hanteras genom insatser inom flera områden. ISAF är av stor betydelse för global och europisk säkerhet. Styrkan har utvidgats och bidrar nu till att öka säkerheten i såväl huvudstaden som ett antal provinser i de norra delarna. kan ISAF komma att ta över ansvaret i andra delar av landet. Att säkerheten förbättras och att övergångs- regeringen kan nå ut med sitt inflytande i alla provinser är avgörande för den politiska utvecklingen i och för säkerheten i regionen. har visat en tilltagande vilja att spela en mer aktiv roll både globalt och regionalt. Landets kraftiga ekonomiska tillväxt ger en stark position gentemot omvärlden, men innebär ett ökat beroende av ett stabilt förhållande till omvärlden. Trots den ekonomiska utvecklingen är framstegen vad gäller politiska reformer begränsade. Brister kvarstår när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna, bland annat landets tillämpning av dödsstraffet. på en mer aktiv kinesisk politik är en omfattande satsning på modernise- Prop. 2004/05:5 ring av de militära resurserna. Förhållandet till betecknas av båda parter som det bästa någonsin, som ländernas intressen är konkurrerande. Den mest framträdande säkerhetspolitiska tvistefrågan rör status. Nordkoreafrågan utgör en brännpunkt i regionen där de amerikanska och kinesiska intressena delvis sammanfaller. Den kinesiska hållningen i visar att den tidigare strikta inställ- ningen till inblandning i vad som tidigare betecknats som andra staters inre angelägenheter har luckrats upp. Kärnan till spänningen mellan och ligger i Kashmir- konflikten som är av både mellanstatlig och inomstatlig karaktär. Både och besitter nukleär militär förmåga och motsätter sig alltjämt att underteckna icke-spridnings- och provstoppsavtalen (NPT och CTBT). Mellan staterna saknas utvecklade mekanismer för att hantera en eskalering av från början begränsade konflikter. Regeringarna i och har dock uttalat en vilja att finna en fredlig lösning på . Parterna står ännu långt ifrån varandra men den dialog som inletts och de förtroendeskapande åtgärder som vidtagits, är faktorer som sammantaget ger anledning att se mer positivt än på förutsättningarna för en normalisering av relationerna. Situationen på den koreanska halvön är alltjämt en av de främsta potentiella konflikthärdarna i . Utvecklingen på den koreanska halvön berör hela regionen. Sexpartssamtalen har betraktats som ett embryo till en multilateral organisation eller åtminstone en mekanism för säkerhetsfrågor i nordöstra . EU har aktivt stöttat dialogprocessen på Koreahalvön.