prop · GR03131 · 2004-04-21 00:00:00 — Det är, så som utredningen kon- staterar, helt klart att med stigande ålder ökar risken för att drabbas av en svår sjukdom som i sin tur kan påverka möjligheten till ett gott föräldra- skap. Det är också så att hög ålder hos den eller dem som adopterar, ur barnets perspektiv, i sig kan vara ett tillräckligt skäl för att ett med- givande inte skall lämnas. Med äldre adoptivföräldrar ökar sannolikheten för att föräldrarnas hälsa sviktar och krafterna inte räcker till på samma sätt som när föräldrarna är yngre. Därtill är risken större för att nätverket runt familjen också är åldrat. Det finns en risk att barnet därmed inte får tillgång till nära släktrelationer med t.ex. mor- och farföräldrar. Det finns också en tendens att ge äldre sökande medgivande för äldre barn, vilket i sig kan innebära särskilda svårigheter. Äldre barn har van- ligtvis hunnit leva under svåra förhållanden och kanske varit med om flera separationer, vilket ställer stora krav på insatser av adoptiv- föräldrarna. Hög ålder hos barnet vid adoption är en riskfaktor som krä- ver extra kompetenta och starka föräldrar. Detta måste vägas in i lämp- lighetsbedömningen. Det råder inget tvivel om att det finns en positiv inställning till en övre åldersgräns och ett behov av en sådan hos samtliga som är involverade i adoptionsförfarandet. Däremot är meningarna delade om det skall göras med stöd av en lagfäst övre åldersgräns eller genom att frågan om de sökandes ålder ingår som del av den helhetsbedömning som görs i lämp- lighetsprövningen av de sökande i samband med hemutredningen. Regeringen delar i mångt och mycket utredningens synpunkter om vilken övre åldersgräns som bör tillämpas, men anser, liksom några av remiss- instanserna, att flexibiliteten i bedömningarna riskerar att minska om åldersgränsen slås fast i lag. En mer flexibel reglering ökar också förut- sättningarna för att vid bedömningen väga in också intresset av att åldersskillnaden mellan barnet och adoptanten inte är för liten. Även detta är av vikt för barnet. Hälsotillståndet är en annan viktig del i lämplighetsbedömningen av den eller dem som ansöker om medgivande att adoptera. Även om det för de flesta människor är omöjligt att veta hur hälsan kommer att utvecklas eller förändras är hälsoaspekter inte oväsentliga i samband med en adop- tion. För den som har en känd sjukdom eller ett funktionshinder är det ofta möjligt att ange en prognos om hur hälsotillståndet kan komma att utvecklas. Denna prognos är av avgörande betydelse i samband med lämplighetsbedömningen. Det är inte möjligt att exakt ange när hälso- tillståndet, såväl det fysiska som det psykiska, utgör ett hinder för ett medgivande. Men det måste stå klart att sjukdomen eller funktionshind- ret inte påverkar möjligheten till ett gott föräldraskap för att ett med- givande skall kunna lämnas. Samhällets stödinsatser för att kompensera de eventuella begräsningar som följer med sjukdomen eller funktions- hindret måste vägas in i bedömningen. Det är angeläget för utredaren att få veta hur prognosen för en viss sjukdom eller ett visst funktionshinder ser ut eller att få belyst hur adop- tivföräldraskapet kan komma att påverkas av detta. Det är lämpligt att en läkare med specialistkompetens inom den sjukdom som den sökande har kan vara utredaren behjälplig vid bedömningar av hur föräldraskapet kan komma att påverkas. När det gäller personer med funktionshinder kan annan expertis behöva tillfrågas för att få en helhetsbild. Den handbok som nämns nedan, bör ge vägledning om vart utredaren kan vända sig för expertutlåtanden. Utredaren har därefter att, med barnperspektivet i för- grunden, väga in sjukdomsprognosen i helhetsbedömningen. En utredare skall som regel kunna göra bedömningar utifrån det läkarintyg som den sökande lämnar från sin behandlande läkare samt om det behövs expertutlåtande. I oklara fall kan dock utredaren behöva väg- ledning. har han eller hon kunnat vända sig till för att få hjälp med bedömningen. Denna ordning har inte varit helt problemfri. Utredningen har därför diskuterat frågan om vilken myndighet som skall tillhandahålla yttranden över sökandes hälsotillstånd. Ett alternativ som nämnts är att lägga ansvaret hos adoptionsmyndigheten, ett annat att ge råd för vissa rättsliga och medicinska frågor (Rättsliga rådet) detta uppdrag. Utredningen stannar för att ansvaret bör ligga hos den myndighet som får huvudansvaret för handboken till social- nämnderna, eftersom dessa frågor i viss mån hänger samman med var- andra. Denna uppfattning delas av , som anser att den bör ansvara för att ta fram föreskrifter och allmänna råd samt en handbok till ledning för socialnämnderna, liksom att Rättsliga råd bör ges ansvar för yttranden över sökandens hälsotillstånd. kan begära yttrande av Rättsliga rådet i frågor som rör adoptioner. Regeringen menar att oavsett vilken myndighet som får ansvaret för handboken, bör Rättsliga råd i oklara fall ansvara för yttranden över sökandens hälsotillstånd. Enligt artikel 5b) i skall den mottagande statens behö- riga myndigheter ha säkerställt att de tilltänkta adoptivföräldrarna har fått den rådgivning som kan vara nödvändig. Vid session betonades nödvändigheten av noggrannhet och objek- tivitet hos mottagarländernas myndigheter i förberedelserna av de bli- vande adoptivföräldrarna. Att ta emot någon annans barn, där barnets bakgrund och tillvaro före adoptionen är mer eller mindre okänd, ställer stora krav på föräldrarna. Utredningen om internationella adoptioner konstaterar att möjligheten att delta i föräldrautbildning inför adoption skiftar över landet. Innehållet och kvaliteten i befintlig utbildning varierar, liksom kostnaderna för del- tagande. Majoriteten av kommunerna förlitar sig på att föräldrarna får nödvändiga kunskaper om adoption genom de auktoriserade samman- slutningarna och lägger därmed över ansvaret för föräldrautbildningen på Kommunerna har således inte någon kontroll över utbildningarnas innehåll och kvalitet. erbjuder av landets samtliga kommuner för- äldrautbildning inför adoption i egen eller grannkommuns regi. Flera landsting har särskilda föräldrakurser för adoptivföräldrar inom ramen för sin mödra- och barnhälsovård. Landstingens föräldrautbildningar är i regel kostnadsfria. Det förekommer även att ger ekonomiskt bidrag antingen till de auktoriserade sammanslutningarna eller betalar den deltagandes avgift i en sammanslutnings föräldrautbildning. Det i särklass vanligaste är dock att de sökande hänvisas till utbildning i någon auktoriserad sammanslutnings regi (vanligtvis eller ) och att de själva får betala kostnaden för sitt deltagande. Adoptionssammanslutningarnas utbildning genomförs ofta i samarbete med ett studieförbund. I samband med internationell adoption har samhället ett särskilt ansvar för att barnet kommer till så väl förberedda adoptivföräldrar som möjligt och det är därför rimligt att ställa krav på de blivande adoptivföräldrarna att de genomgår en utbildning som är adekvat för adoptionssituationen. måste adoptivfamiljerna i sin tur kunna ställa krav på att sam- hället har en väl fungerande organisation som kan ge vägledning och stöd i adoptionssituationen. För att kunna ge barnet så goda förutsättningar som möjligt anser regeringen att deltagande i föräldrautbildning bör vara en förutsättning för att den eller de som vill adoptera skall kunna ges medgivande. Flertalet remissinstanser instämmer också i förslaget om en obligatorisk föräldrautbildning inför adoptionen medan det råder delade meningar om den skall vara kommunalt organiserad och om den skall vara avgiftsbelagd eller inte. Den eller de som tidigare adopterat ett barn från utlandet bör i allmän- het ha tillräckliga kunskaper och erfarenheter genom den adoptionen och därför inte ha samma behov av att genomgå föräldrautbildning för att medgivande att ta emot ytterligare ett barn för adoption skall kunna läm- nas. Utredningen har föreslagit att kommunerna skall vara skyldiga att till- handahålla föräldrautbildning. Regeringen är emellertid tveksam till att utöka kommunernas åtagande. Däremot är det rimligt att det blir ett ansvar för kommunen att anvisa de blivande adoptivföräldrarna lämplig utbildning. Detta förutsätter naturligtvis att det finns sådan utbildning tillgänglig. En anordnare av föräldrautbildning bör dock, enligt re- geringens mening, inte ha egna intressen i adoptionsprocessen. Det står naturligtvis varje kommun fritt att själv eller tillsammans med eller andra kommuner anordna sådan föräldrautbildning. Såsom framhållits av flera, bl.a. och är detta också i många fall önskvärt. Sådan samverkan ger möjligheter att ta tillvara de erfarenheter av föräldrautbildning som redan gjorts i olika kommuner och landsting som metodutveckling kan främjas. För att säkerställa att alla blivande adoptivföräldrar får en utbildning som har fokus på adoptivbarns särskilda behov och håller hög och över landet jämn kvalitet, avser regeringen att ge adoptionsmyndigheten i uppdrag att tillsammans med ta fram ett lämpligt studie- material. I detta arbete bör även , Svenska Kommun- förbundet samt adoptionsorganisationerna och adopterades organisatio- Prop. 2003/04:131 ner inbjudas att delta. Enligt 8 kap. 2 § SoL får kommunerna ta ut skäliga avgifter för olika sociala tjänster enligt grunder som kommunen själv bestämmer. I syfte att tydliggöra att föräldrautbildning inför adoption är en sådan social tjänst som kommunen får ta ut avgift för, avser regeringen att göra ett tillägg i nämnda paragraf i förtydligande syfte. ger , enligt sin instruktion efter samråd med , ut den särskilda information som behövs för att bedöma lämpligheten hos dem eller den som ansöker om medgivande att ta emot ett barn för adoption. till socialnämnder som senast reviderades i samband med lagändringarna 1997, fyller en stor funktion för utredarna i kommunerna. Den ger stöd och vägledning för hemutredarna och för socialnämndens bedömning av familjens möjligheter att ta emot ett utländskt barn för adoption. Det är angeläget att handboken utvecklas och uppdateras i takt med kunskapsutvecklingen inom området och att samtliga faktorer som bör ingå i lämplighetsbedömningen behandlas där. Om det är adoptionsmyndigheten eller som i fortsätt- ningen bör få uppdraget att ta fram handboken får övervägas i samband med beredningen av den nya adoptionsmyndigheten. Stöd och hjälp efter en adoption Stöd och hjälp till adopterade och deras familjer Regeringens bedömning: Eftersom samhället medverkar till familje- bildning vid adoption är det angeläget att samhällets stöd och hjälp till adopterade och adoptivföräldrar efter en adoption utvecklas. ningen har klargjort vad stöd och hjälp till adopterade och adoptiv- föräldrar kan innebära och lyft fram att adopterades intresseorgani- sationer kan utgöra ett komplement till samhällets resurser i detta Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer i stort med Utredningen föreslog att dessa organisationer skall kunna beviljas statsbidrag för sin verksamhet. Remissinstanserna: De remissinstanser som har uttalat sig i frågan är i huvudsak positiva. välkomnar utredningens definition av vad som avses med begreppet stöd och hjälp efter en adoption. rådgivningen i betonar vikten av bred kompetens såsom psykolog, logoped och konsultläkare. Behovet av att stöd ges även till vuxna adopterade betonas av flera. anser att stödet till adoptivbarnen måste inlemmas i annan verksamhet dit barn, ungdomar och föräldrar från andra kategorier kan söka sig för att få hjälp. AC och Adopterade etiopiers och eritreaners förening anser att stödet även bör gälla vuxna adopterade. stads adoptionsrådgivning föreslår att en mottagning fristående från inrättas för detta ändamål. Skälen för regeringens bedömning: Den forskningsgenomgång som utredningen låtit genomföra ger vid handen att den stora majoriteten av de adopterade inte får några större problem. Men det finns en medvetenhet om att problem som uppkommer såväl under uppväxten som senare i livet kan ha sin grund i den adopterades tidiga livs- erfarenheter och i själva adoptionen. Alla adopterade måste förhålla sig till adoptionen och kan det finnas behov av stöd från samhället för att kunna hantera frågor och svårigheter. Stöd och råd- givning till föräldrarna, såväl inför som efter adoptionen, är därför av stor vikt för att förebygga framtida problem. har ett särskilt ansvar för att ge stöd och hjälp till adopterade och deras familjer. Men även andra aktörer såväl inom kommun som inom landsting har ett ansvar i detta sammanhang. Barnhälsovården har en viktig roll att stödja familjen i ett tidigt skede så att eventuella framtida problem kan undvikas. Skola och barnomsorg skall utgå från varje barns behov och de barn som av olika skäl behöver särskilt stöd skall få den omsorg som deras speciella behov kräver. Elevhälsan har till uppgift att främja elevernas själsliga och kroppsliga hälsa och verka förebyggande. Enligt artikel 9 c) i skall centralmyndigheten direkt eller genom offentliga organ eller andra i staten auktoriserade samman- slutningar, vidta alla lämpliga åtgärder för att framför allt i sina stater främja rådgivning i adoptionsfrågor och möjligheter till hjälp och stöd efter en adoption. Adoptivbarn och adoptivföräldrar bör i första hand få stöd i de generella verksamheter som finns för alla barn och föräldrar. För att särskilt uppmärksamma adoptivbarn och deras föräldrars behov finns i socialtjänstlagen en bestämmelse om social- nämndens skyldighet att ge stöd och hjälp när ett ärende om adoption har avgjorts. Denna bestämmelse kom till efter ett påpekande från i samband med att lämnade sin första rapport till kommittén 1992. Kommittén menade att saknade ett system för att närmare kunna följa hur situationen utvecklades för de utländska barn som placeras i adoptivfamiljer i . Vad är stöd och hjälp? Utredningen om internationella adoptioner konstaterar att innebörden av begreppet stöd och hjälp efter en adoption inte har beskrivits tidigare och att det är angeläget att så sker. Avsikten med att ge stöd och hjälp är, enligt utredningen, att bidra till att mottagaren kan lösa ett problem eller hantera en situation på ett bättre sätt. Det finns fler aktörer än social- nämnden som har kompetens och ansvar för att ge stöd och hjälp till adoptivfamiljerna. Men har en viktig uppgift att hjälpa familjerna vidare till rätt instans i samhället eller att i samverkan med andra bistå dem. I stöd och hjälp kan ingå att en socialsekreterare med erfarenhet av adoptioner och därmed särskilda kunskaper om de adop- terades och adoptivfamiljernas särskilda förutsättningar kan ge tips om olika förhållningssätt och lämplig litteratur och socialsekreteraren kan Prop. 2003/04:131 också vara en samtalspart i vissa situationer. Denna möjlighet riktar sig inte enbart till föräldrar utan även till adoptivbarnet och eventuella syskon adopterade, styv- eller fostersyskon. Exempel på situationer när stöd kan bli aktuellt är vid relationsproblem inom familjen, svårigheter i föräldrarollen och vid livskriser som har sin grund i adoptionen och i de separationer som barnet genomgått före adoptionen. Stöd kan ges enskilt eller i grupp. De verksamheter som då kan komma i fråga återfinns inom såväl kommun som landsting, men också bland enskilda organisationer och privata aktörer. Nedan ges en kort genomgång av de olika verk- samheter som kan komma i fråga i detta sammanhang. Stöd och hjälp gränsar ofta mot medicinsk vård och behandling. Vård och behandling skall ges av landstingen. Om den hjälpsökande bedöms vara i behov av vård och behandling bör hänvisning göras till lands- tingets verksamheter och någon som där har lämplig kompetens. Varje landsting skall enligt 3 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Adopterade har samma rätt till en god hälso- och sjukvård som alla andra grupper med olika behov av behandling. Barnhälsovården når i stort sett alla barn genom barnavårdscentralerna, där det utöver barnsjuksköterskor bör finnas barnläkare och psykologer. Hit kommer adopterade barn och deras föräldrar när barnen är relativt nyanlända. Det är särskilt viktigt att det finns stöd när det gäller frågor som rör anknytningen mellan barn och föräldrar ur såväl barnets som den vuxnes perspektiv. En bra och tidig anknytning kan förebygga framtida problem. Ett barn som utsatts för flera separationer före adoptionen kan få svårigheter med att knyta an till de nya föräldrarna på ett tillräckligt bra sätt. Forskningen visar att det går att identifiera vissa tidiga sam- spelsmönster, som förutser framtida beteendeproblem i adoptivfamiljer, och att dessa mönster är påverkbara genom rådgivning. När det gäller frågor om anknytning mellan barn och föräldrar har BVC fått en allt viktigare roll och har stor erfarenhet och goda kunskaper inom området, som med fördel appliceras på de nyanlända adoptivbarnen. Ett sätt att stödja barn och föräldrar i ett tidigt skede kan vara att ta fram särskilda omhändertagandeprogram för adoptivbarn. Hur dessa kun- skaper kan användas i samverkan med andra utvecklas vidare i avsnitt 10. Också barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) samt vuxenpsykiatrin och, när den adopterade väntar barn, MVC spelar en viktig roll för adopterade och bör ha beredskap och kompetens för att möta de särskilda problem som kan uppstå hos den som är adopterad. Ungdomsmottagningarna som riktar sig till ungdomar i ålder 13ca kan även spela en viktig roll när det gäller att möta unga adopterade. Förskola, skola och skolhälsovården Förskolan, skolan och skolhälsovården möter i stort sett alla barn under uppväxten och har samma ansvar gentemot alla barn. Enligt 1 kap. 2 § andra stycket skollagen (1985:1100) skall i utbildningen hänsyn tas till elever i behov av särskilt stöd. Enligt 2 a kap. 3 § tredje stycket skall förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen utgå från varje barns behov. Barn som av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling skall ges den omsorg som deras speciella behov kräver. Enligt 2 b kap. 1 § samma lag skall utbildningen i förskoleklassen stimulera varje barns utveckling och lärande. Den skall ligga till grund för fortsatt skolgång. Särskilt stöd skall ges till barn som behöver det. Enligt 4 kap. 1 § andra stycket skollagen skall i särskilt stöd ges till elever som har svårigheter i skolarbetet. Skolhälsovårdens uppgifter regleras i 14 kap. skollagen. Skolhälso- vården skall, enligt 2 § första stycket, följa elevernas utveckling, bevara och förbättra deras själsliga och kroppsliga hälsa och verka för sunda levnadsvanor hos dem. Skolhälsovården skall främst vara förebyggande (4 kap. 2 § andra stycket) och skall omfatta hälsokontroller och enkla sjukvårdsinsatser. Adopterade barn kan få problem med språkutvecklingen och det är angeläget att eventuella sådana problem uppmärksammas tidigt, så att den adopterade kan få hjälp av en logoped. Också hyperaktivitet och koncentrationssvårigheter kan visa sig i förskolan och skolan och kan försvåra för flickan eller pojken. Om problemen inte uppmärksammas och åtgärdas på ett tidigt stadium kan situationen för det enskilda barnet försvåras. Det är därför angeläget att förskole- och skolpersonal har allmän kunskap om adopterades särskilda förutsättningar och att det finns tillgång till skolkuratorer och skolpsykologer som kan bidra med sina kunskaper och erfarenheter. Stöd och hjälp i offentlig regi efter en adoption är, enligt utredningen, ett eftersatt område i . Kommunerna tycks ha uppenbara svårigheter att ge bestämmelsen om uppföljningsansvar ett innehåll. Endast ett fåtal kommuner har utvecklat något särskilt stöd som riktar sig till adoptivbarn och adoptivföräldrar. I de fall det förekommer är det ett allmänt riktat stöd vid behov. är en av de få kommuner som bedriver en tydlig stöd- och hjälpverksamhet för adopterade och deras familjer. Adoptionsrådgivningen i startade som ett projekt, till vilket det utgick statligt stöd, för att hjälpa adoptivfamiljer med problem som ingen annan tog sig an. Verksamheten, där två psykologer arbetar tillsammans halvtid med adoptionsfrågor, är permanent . I sitt remissvar framför Adoptionsrådgivningen i vikten av att stödet ges av psykologer och att inte är den instans som föräldrar naturligt söker sig till i första hand för att få stöd och hjälp i en svår situation. Regeringen inser att det finns en poäng i att ha en självständig rådgivningsfunktion och ser svårigheterna för mindre kommu- ner att bygga upp egen specialkompetens inom området. mellan olika aktörer kan vara en lösning på detta, vilket regeringen . 2003/04:131 återkommer till i avsnitt 10. Folåsa behandlingshem som drivs av har specialiserat sig på adopterade ungdomar med sociala och känslomässiga problem i sådan omfattning att det är nödvändigt med en placering utanför hemmet. Det är ett exempel på hur staten utvecklat metoder för att komma till rätta med svårigheter som kan uppstå hos internationellt adopterade flickor och pojkar. Behandlingstiden är lång, från 18 månader upp till , och lägger särskild tonvikt på familjearbete och att åter- upprätta relationer. Det är inte givet att det är samhället som i alla situationer är bäst lämpat att ge stöd och hjälp efter en adoption. Såväl adoptionssamman- slutningar som de adopterades organisationer kan utifrån sina perspektiv bidra med kunskaper och erfarenheter i sådan stödverksamhet och kom- plettera samhällets stöd. Utredningen har föreslagit att statsbidrag skall kunna utgå till de adopterades organisationer. Dessa organisationer har möjlighet att söka organisationsstöd hos och också stöd till nyskapande projektverksamhet genom Allmänna Arvs- fonden. 9.2Att söka sina rötter Regeringens bedömning: Det är angeläget att och sammanslutningarna bistår adopterade i frågor som rör uppgifter om deras ursprung. Skälen för regeringens bedömning: De flesta adopterade funderar över sitt ursprung och många söker också aktivt sina rötter. Barnets rätt att få vetskap om sitt ursprung är fastslagen bl.a. i barn- konventionen. Uppfattningen att ett adopterat barn skall få kännedom om adoptionen och om sin bakgrund har varit tydlig i förarbetena till den svenska lagstiftningen även om inte någon uttrycklig bestämmelse om detta har förts in i lagen. Adoptionsforskningen har tydligt visat hur viktig kunskapen om det biologiska och etniska ursprunget är för adoptivbarnets positiva utveckling. I departementspromemorian, Föräldrars samtycke till adoption, m.m., (Ds 2001:53) behandlas bl.a. frågan om att i införa en bestämmelse som ålägger adoptivföräldrarna att så snart det är lämpligt informera barnet om att det är adopterat. Promemorian har remiss- behandlats och många remissinstanser är positiva till en sådan regel. Frågan kommer att beredas vidare inom för att nå ett ställningstagande i syfte att stärka barnets rätt. Det är alltså viktigt att frågor om barnets rätt till sitt ursprung och till kunskap om sina rötter tas upp tidigt i adoptionsprocessen. har medvetenheten om betydelsen av att barnet så snart det är möjligt får veta så mycket som möjligt om var hon eller han kommer ifrån och om sin historia. Majoriteten av alla adoptivföräldrar hämtar barnet i ursprungslandet och uppmanas att samla så mycket information som möjligt för att senare kunna berätta för barnet. För är barnets rätt till sitt ursprung en viktig Prop. 2003/04:131 utgångspunkt i arbetet med internationella adoptioner och frågor som rör detta ämne återkommer i samtal under hela utredningen. I till socialnämnderna behandlas frågor om barnets ursprung i flera avsnitt. Dels tas de upp i samband med den information som ges av vid de allra första kontakterna med blivande adoptiv- föräldrar, dels återkommer de i olika delar av hemutredningen bl.a. när innebörden av en adoption diskuteras. Det är också en viktig fråga för föräldrautbildningen. påpekar i sitt remissvar att rotsökning bör ses som en process.