prop · GR0370 · 2004-03-04 00:00:00 — I artikeln föreskrivs vidare att skadeståndsansvar skall föreligga när någon har underlåtit att vidta rimliga åtgärder för att förhindra den kor- rupta handlingen. Av den förklarande rapporten framgår att artikeln syf- tar på fall där någon är skyldig att vidta åtgärder för att förhindra korrup- tion. Där sägs att en arbetsgivare skall kunna göras ansvarig för korrup- tionshandlingar från anställda, om arbetsgivaren underlåtit att organisera verksamheten på ett adekvat sätt för att hindra korruption. Den som har arbetstagare i sin tjänst har ett principalansvar för dessa enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen. Detta ansvar förklaras bl.a. av att ar- betsgivaren kan organisera arbetet så att vissa risker minimeras. givaren svarar för ren förmögenhetsskada och kränkningsersättning, om arbetstagaren i tjänsten begår ett brott som berättigar till sådan ersättning. Bestämmelsen om principalansvar är enligt 6 kap. 5 § även tillämplig på vissa andra kategorier än de som faller under det civilrättsliga arbetsta- garbegreppet. Den princip som föreskrivs i artikel 4.1 kommer således på detta sätt till uttryck i svensk lagstiftning, vilket bedöms vara tillräckligt för att uppfylla konventionens krav. I artikel 4.2 finns en bestämmelse om solidariskt ansvar för flera ska- devållare. En motvarighet till denna bestämmelse finns i 6 kap. 4 § ska- deståndslagen. Även här överensstämmer således svensk rätt med kon- ventionens krav. I artikel 5 föreskrivs att konventionsstaterna skall se till att det finns lämpliga förfaranden som gör det möjligt att yrka ersättning från staten för dem som har lidit skada till följd av korruption hos dess offentliga funktionärer. Enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen svarar staten liksom andra arbets- givare för de skador som deras anställda vållar andra i utövandet av tjänsten. Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen skall staten eller kommun vidare ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommunen svarar. Staten och kommun svarar också för skada på grund av kränkning genom brott vid fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Genom förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten finns ett särskilt anpassat system för skadelidande att framställa anspråk mot sta- ten. Genom denna reglering uppfylls åtagandena i artikel 5. Enligt artikel 6 skall konventionsstaterna ha regler om att skadestånd till följd av korruption kan jämkas eller falla bort helt, om den skadeli- dande genom sitt eget handlande har medverkat till uppkomsten av ska- dan eller till att den förvärras. I 6 kap. 1 § skadeståndslagen finns en regel om jämkning av skade- stånd på grund av medvållande från den skadelidandes sida som överens- stämmer med konventionens krav. I svensk skadeståndsrätt finns dessut- om en allmän princip om att den skadelidande är skyldig att begränsa sin skada. Svensk rätt uppfyller således även åtagandena i artikel 6. Artikel 7.1 avser att säkerställa att inte allt för korta preskriptionstider gäller för skadestånd med anledning av korruption. Enligt artikeln, som är mycket svårläst, får inte preskriptionstiden för väckande av en skade- ståndstalan understiga räknat från den dag då den skadelidande fick kännedom om eller borde ha fått kännedom om skadan eller korruptions- handlingen och om den ansvariges identitet. Artikeln anger således ingen bestämd preskriptionstid som alltid skall tillämpas. Artikeln anger endast en minsta preskriptionstid samt alternativa tidpunkter när det gäller från när denna treårsfrist kan börja löpa. Enligt sista meningen i artikel 7.1 skall en skadeståndstalan med an- ledning av korruption dock inte få väckas efter utgången av en preskrip- tionstid om räknat för korruptionshandlingen. Med den förklaring som ges i den förklarande rapporten måste denna bestämmelse innebära att konventionsstaterna får ha kortare preskrip- tionsfrister än som tidigare angetts men att preskriptionstiden då måste vara från den dag då korruptionshandlingen begicks. Enligt 2 och 3 §§ preskriptionslagen (1981:130) preskriberas en ska- deståndsfordran tidigast efter tillkomsten. Det innebär i princip att preskriptionstiden räknas från den skadegörande handlingen. Detta gäller även om skadan inte inträffar förrän eller om ska- deeffekten visar sig först (se prop. 1979/80:119 s. 89). Ef- tersom således har en allmän preskriptionstid från den dag korruptionshandlingen begicks, uppfyller svensk rätt åtagandet i artikel 7. Artikel 8 tar upp avtals ogiltighet med anledning av korruption. Enligt artikel 8.1 skall konventionsstaterna föreskriva att ett avtal eller ett avtalsvillkor som tillåter korruption skall vara ogiltigt ( any con- tract or of a contract providing for corruption to be null and void). Artikel 8.2 föreskriver att den part vars samtycke att ingå ett avtal har påverkats (been undermined) av korruption skall ha möjlighet att gå till domstol för att få avtalet ogiltigförklarat. I den förklarande rappor- ten anges att domstolen skall kunna beakta alla omständligheter i det ak- tuella fallet när den bestämmer om avtalet skall förklaras ogiltigt eller inte. Artikel 8.2 är till skillnad från artikel 8.1 ingen obligatorisk ogiltig- hetsregel. I artikel 8.2 föreskrivs endast en möjlighet att gå till domstol för att få avtalet ogiltigförklarat. Under vilka närmare förutsättningar ett sådant avtal skall kunna förklaras ogiltigt överlämnas till staterna att be- stämma. Ett avtal som i sig utgör en korruptionshandling t.ex. när en be- stickare och en mottagare av en muta avtalar om en muta av visst slag eller visst belopp betraktas enligt svensk rätt som ogiltigt redan på den grunden att avtalets innehåll är otillåtet. Ett sådant avtal kan inte fram- tvingas på rättslig väg och ogiltigheten skall beaktas ex officio. Från un- derrätt finns exempel på att käromål om fullgörelse av ett avtal om muta har ogillats på den grunden att avtalet saknade rättsordningens gillande och stöd. Enligt 33 § avtalslagen får vidare en rättshandling, som annars är att anse som giltig, inte göras gällande om omständigheterna vid dess till- komst var sådana att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa rättshandlingen och den gentemot vilken rätts- handlingen företogs måste antas ha haft sådan kännedom. Ett avtal som tillkommit under påverkan av en muta kan ogiltigförklaras med stöd av denna bestämmelse. Ett avtalsvillkor som tillkommit under påverkan av en muta kan också anses oskäligt med hänsyn till omständigheterna vid dess tillkomst och därmed jämkas eller lämnas utan avseende enligt 36 § avtalslagen. JO tar i sitt remissvar upp frågan om hur en utomstående skall kunna väcka talan om ogiltighet av ett avtal som tillkommit genom korruption och där han eller hon själv inte är part. Enligt JO finns ingen svensk be- stämmelse som ger en sådan rätt. Regeringen kan dock inte uppfatta or- dalydelsen i artikel 8.2 på annat sätt än att artikeln endast är tillämplig på avtalsparterna och inte på tredje män. Det framgår också tydligt av den förklarande rapporten att så är avsikten. Enligt regeringens mening före- skriver därför inte konventionen någon möjlighet för tredje man att föra talan om ogiltighet. På grund av det anförda anser regeringen att uppfyller de åta- ganden som finns i artikel 8. Inte heller i denna del krävs alltså någon lagändring. I artikel 9 föreskrivs att konventionsstaterna skall se till att arbetstagare åtnjuter ett lämpligt skydd mot oberättigade påföljder om de har rimlig anledning att misstänka korruption hos arbetsgivaren och i god tro rap- porterar detta till ansvariga personer eller ansvarig myndighet. Enligt 7 § lagen (1982:80) om anställningsskydd skall en uppsägning från arbetsgivaren vara sakligt grundad. Enligt 18 § får avskedande en- dast ske om en arbetstagare grovt åsidosatt sina åligganden mot arbets- givaren. I praxis har dessutom fastslagits att omplaceringar av personliga skäl med ingripande verkningar för arbetstagaren kan underkastas en rättslig prövning på ett sätt som påminner om vad som gäller vid upp- sägning. I sådan fall krävs att objektivt godtagbara skäl föreligger för åtgärden (AD 1978 nr 89; den s.k. bastubadardomen). Rättsgrundsatsen god sed på arbetsmarknaden är en oskriven princip som upprätthålls i Arbetsdomstolens praxis. Innebörden är bl.a. att ar- betsledningsrätten inte kan utövas otillbörligt och i strid mot goda seder. En omplacering i strid mot goda seder kan t.ex. angripas med rättsliga medel även om omplaceringen inte fått så ingripande verkningar att den innebär ett skiljande från tjänsten och därmed kan underkastas rättslig prövning på ett sätt som påminner om vad som gäller vid uppsägning i enlighet med den s.k. bastubadardomen (jfr AD 1983 nr 46). Lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter ger näringsidkare skydd mot obehöriga angrepp på företagshemligheter. Enligt 2 § anses det inte vara ett obehörigt angrepp att någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att offentliggöra eller inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kan följa, eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. TCO ifrågasätter i sitt remissvar om konventionens krav på lämpligt skydd är tillgodosett i svensk rätt när det gäller arbetsledningsbeslut, t.ex. omplaceringar och trakasserier. TCO anser att det bör övervägas att infö- ra ett krav på sakliga grunder för arbetsledningsbeslut. Också JO, Ar- betsdomstolen och LO framför synpunkter på skyddet för anställda. En- ligt regeringens mening är gällande praxis, särskilt den om god sed på arbetsmarknaden, dock tillräcklig för att uppfylla konventionens krav vid otillbörliga omplaceringar och trakasserier på grund av att en arbets- tagare rapporterat om korruption. Regeringen bedömer att de lagregler och den praxis som finns uppfyller de krav som ställs i artikeln. Tilläggas kan att var och en genom bestämmelser om skydd för yttran- de- och meddelarfriheten i tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen garanteras ett skydd mot ingripanden från det all- männa. Det innebär att alla medborgare utom i särskilt angivna undan- tagsfall har rätt att lämna uppgifter till massmedia utan att straffas för det och att det allmänna inte får efterforska vem som har lämnat upp- gifter till media. Skyddet innebär att det allmänna inte heller i egenskap Prop. 2003/04:70 av arbetsgivare får vidta åtgärder som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd med anledning av att denne utnyttjat sin yttrande- och meddelarfrihet. För privatanställda finns inte något motsvarande lag- fäst skydd mot ingripanden från arbetsgivaren. Frågan om skyddet för privatanställda har övervägts i departementspromemorian Yttrandefrihet för privatanställda (Ds 2001:9). Promemorian har remissbehandlats och är föremål för beredning i . Redovisning och revision, m.m. Artikel 10 föreskriver att konventionsstaterna skall säkerställa en klar och rättvisande redovisning och revision avseende företag. Artikeln är inspirerad av tre EG-direktiv på området (78/660/EEG, 83/349/EEG och 84/253/EEG). Dessa direktiv är genomförda i svensk rätt i årsredovisningslagen (1995:1554), revisorslagen (2001:883) och genom vissa bestämmelser om revision i aktiebolagslagen (1975:1385). Genom dessa lagar uppfyller alltså åtagandena i artikel 10. Artikel 11 föreskriver att det skall finnas effektiva metoder för att in- hämta bevisning i civilmål som gäller korruption. Artikel 12 föreskriver att det skall finnas processuella möjligheter att begära och beviljas inte- rimistiska åtgärder i sådana tvister. De allmänna bestämmelserna om bevisning i 3541 kap. rätte- gångsbalken särskilt reglerna om editionsplikt i 38 kap. och om be- visning till framtida säkerhet i 41 kap. måste anses tillräckliga för att kraven i artikel 11 skall anses uppfyllda. När det gäller möjligheter att begära och beviljas interimistiska åtgärder måste reglerna om kvarstad m.m. i 15 kap. anses tillräckliga för att uppfylla kon- ventionens krav. Inte heller artiklarna 11 och 12 kräver således någon lagändring i . Internationellt samarbete och övervakning av genomförandet Enligt artikel 13 skall konventionsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning och sina internationella förpliktelser samarbeta effektivt i civilrättsliga mål som gäller korruption. Enligt artikel 14 skall genom- förandet av konventionen övervakas av Gruppen av stater mot korruption (GRECO). är part i flera konventioner om internationell rättslig hjälp, vil- ka möjliggör effektiv samverkan med andra konventionsstater även i kor- ruptionsfrågor. deltar redan i GRECO:s arbete. De aktuella artik- larna kräver inte några särskilda lagstiftningsåtgärder i . Som tidigare nämnts är artiklarna i konventionen i huvudsak sed- vanliga bestämmelser som alltid ingår i Europarådskonventioner. De kräver inga särskilda lagstiftningsåtgärder i . Regeringens förslag: godkänner civilrättsli- ga konvention om korruption. godkänner också att avger deklarationen att en ratifikation av konventionen, enligt Sveri- ges bedömning, inte medför att vårt medlemskap i av stater mot korruption, GRECO, inte kan omprövas om skäl för detta upp- kommer . Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens, dock att där inte föreslås någon deklaration. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- ning. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare påpekats blir handel och annan ekonomisk verksamhet alltmer global. Det är därför angeläget med ett internationellt samarbete för att bekämpa korruption. Enligt reg- eringens mening har ett värdefullt steg i denna kamp tagits genom ut- arbetandet av den civilrättsliga konventionen om korruption. För närings- livet är det viktigt med likvärdiga konkurrensförutsättningar. Det är i det sammanhanget av stor betydelse att vissa centrala civilrättsliga regler i samband med korruption är enhetliga. har deltagit aktivt i utarbe- tandet av konventionen och som framgått av föregående avsnitt gör re- geringen den bedömningen att en ratificering av konventionen inte kräver några lagändringar i . På grund av det anförda anser regeringen att bör ratificera den civilrättsliga konventionen. Några reservationer är inte möjliga att göra. Regeringen har visserligen kommit fram till att konventionen inte kräver några lagändringar. Konventionen gäller dock civilrättsliga frågor och får anses vara av sådan vikt att godkännande bör inhämtas. Kon- ventionen hänger också nära samman med den straffrättliga kon- ventionen som nu har att ta ställning till. Regeringen föreslår alltså att godkänner den civilrättliga konventionen. I likhet med vad som föreslås beträffande den straffrättsliga konventionen och tilläggsprotokollet till denna bör avge en deklaration om vårt fortsatta medlemskap i . Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . Skälen för regeringens förslag: Den straffrättsliga konventionen trädde i kraft . Protokollet träder enligt artikel 10.3 i kraft i den månad som följer efter det att fem länder har ratificerat protokollet. hade endast ett land Det kommer därför med stor sannolikhet att ta förhållandevis innan protokollet kan träda i kraft. De lagändringar som föreslås med anledning av den straffrättsliga konventionen bör träda i kraft möjligt. Det är lämpligt att i sam- band med detta genomföra även den lagändring som krävs för genomförande av tilläggsprotokollet. Denna lagändring är inte av den Prop. 2003/04:70 karaktären att den förutsätter, eller i övrigt bygger på, ömsesidighet och det finns därmed ingen anledning att vänta med att låta lagändringen trä- da i kraft till dess protokollet träder i kraft. Med beaktande av den tid som kommer att förflyta innan kan fatta beslut i lagstiftningsärendet är en lämplig tidpunkt . Tillträde till konventionerna och tilläggsprotokollet och de föreslagna lagändringarna bedöms inte medföra annat än marginella kostnadsök- ningar för rättsväsendet. Eventuella merkostnader skall finansieras inom befintliga anslag. Det internationella samarbetet mot korruption kan antas medföra samhällsekonomiska vinster, bl.a. genom att säkerstäl- la en bättre fungerande marknad. Förslaget till lag om ändring i 17 kap. 7 § Ändringarna i första stycket är föranledda av de tillägg som föreslås i 20 kap. 2 § andra stycket. Genom den allmänna hänvisningen i första stycket till 20 kap. 2 § omfattas de personkategorier som täckts av punkterna 3 och 4 alltjämt av bestickningsbestämmelsen (jfr 20 kap. 2 § andra stycket 6 och 7). Vidare har straffansvaret utvidgats till att omfatta också de personer som anges i 20 kap. 2 § andra stycket 8 och 9. Även den som utövar utländskt skiljemannauppdrag omfattas efter ändringen av korruptionsbestämmelserna (jfr 20 kap. 2 § andra stycket 7). I andra stycket, som är nytt, har en särskild straffskala införts för grova fall av bestickning. Den särskilda straffskalan för grova brott är avsedd för särskilt allvarliga fall. Brottet bör som regel anses som grovt om det rört mycket stora belopp eller skett systematiskt och i stor omfattning. Övervägandena finns i avsnitten 5 och 7. 17 kap. 17 § Hänvisningen i punkt 2 har anpassats till den utvidgning av personkret- sen och den omdisponering av 20 kap. 2 § som gjorts. För åtal för be- stickning av ledamöter av kontrollorgan, beslutande organ eller parla- mentarisk församling i mellanstatlig eller överstatlig organisation där är medlem krävs inte åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detsamma gäller för åtal för bestickning av domare eller andra funktionärer i internationella domstolar vars domsrätt godtar, och även fortsättningsvis gäller detta också, enligt punkt 3, för åtal för bestickning av främmande stats minister och ledamot av främ- mande stats lagstiftande församling. Åtal för bestickning av den som utövar främmande stats skiljemanna- uppdrag kräver däremot åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från all- män synpunkt. Detta krav kvarstår även fortsättningsvis för åtal för be- stickning av ledamot av främmande stats organ motsvarande dem som avses i 20 kap. 2 § andra stycket 1, samt av den som utövar främmande stats myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. 20 kap. 2 § I andra stycket punkt 1 har hänvisningen till ledamot av styrelse eller motsvarande som hör till församling eller kyrklig samfällighet tagits bort. Andra stycket har i övrigt till del omdisponerats varvid följande tillägg gjorts. Genom punkt 6 har till kretsen av personer mot vilka mutbrott kan begås lagts utländska ministrar och ledamöter av utländska parlament eller organ på regional eller lokal nivå. Genom punkt 7 har kretsen ut- ökats ytterligare med personer som utan att inneha anställning eller tidigare i paragrafen behandlat uppdrag utövar annan stats myndighet. Dessa personkategorier omfattades tidigare inte av mutbestämmelserna. Beträffande vad som avses med myndighetsutövning för främmande stat får hänvisas till vad som gäller för svenska förhållanden. Samma bedöm- ningsgrunder skall tillämpas beträffande utövare av främmande stats myndighet. Vidare omfattar punkten den som utövar utländskt skilje- mannauppdrag. Punkt 8 är till stora delar en språklig redigering av nuva- rande punkt 6, som avser EU-parlamentariker, EG-kommissionärer och ledamöter av och Revisionsrätten. Dessa personer omfat- tas alltjämt av den nya bestämmelsen, med undantag av ledamöter av , vilka efter ändringen omfattas av punkten 9. Till person- kretsen som omfattas av punkten 8 har lagts bl.a. parlamentariker i mel- lanstatliga organisationer som är medlem i. I punkt 9 anges att domare och andra funktionärer i en internationell domstol vars domsrätt godtar skall omfattas av mutbrottsansvaret. Med internationell domstol avses här också domstol som hör till mellanstatlig eller överstat- lig organisation. Under bestämmelsen faller alltså t.ex. domare och andra funktionärer vid , domare och andra funktionärer vid (inklusive domstolens förstainstansrätt), vid och vid de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt. Utöver domare omfattas även t.ex. åklagare vid domstolarna av bestämmelsen, liksom även generaladvokaterna vid . Övervägandena finns i avsnitten 5 och 7. 20 kap. 5 § Tredje stycket har anpassats till den utvidgning av personkretsen och den omdisponering av 20 kap. 2 § som gjorts. Åtal för mutbrott begånget av ledamot av främmande stats organ motsvarande dem som avses i 20 kap. 2 § andra stycket 1, liksom av den som utövar främmande stats myndig- het eller utländskt skiljemannauppdrag, kräver åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detta krävs dock inte vid åtal för mutbrott av de i 2 § andra stycket 8 och 9 uppräknade personkategorierna och inte heller vid åtal för mutbrott av den som är främmande stats minister eller ledamot av främmande stats Prop. 2003/04:70 lagstiftande församling. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Criminal law convention on corruption (ETS 173) The member States of other States signa- tory hereto, Considering that the aim of is to achieve a greater unity between its members; Recognising the value of fostering co-operation with the other States sig- natories to this Convention; Convinced of the need to pursue, as a matter of priority, a common cri- minal policy aimed at the protection of society against corruption, inclu- ding the adoption of appropriate legislation and preventive measures; Emphasising that corruption threatens the rule of law, democracy and human rights, undermines good governance, fairness and social , distorts competition, economic development and endangers the stability of democratic institutions and the moral foundations of society; Believing that an effective fight against corruption requires increased, rapid and well-functioning international co-operation in criminal matters; Welcoming recent developments which further advance international understanding and co-operation in combating corruption, including ac- tions of the United Nations, the , the , the , tes, the and Union; Having regard to the Programme of Action against Corruption adopted by of 1996 following the recommendations of the 19th Conference of Europe- an Ministers of (, 1994); Recalling in this respect the importance of the participation of non- member States in activities against corruption and welcoming their valuable contribution to the implementation of the Programme of Action against Corruption; Further recalling that Resolution No. 1 adopted by Minis- ters of at their 21st Conference (, 1997) recommended the speedy implementation of the Programme of Action against Corruption, and called, in particular, for the early adoption of a criminal law conven- tion providing for the co-ordinated incrimination of corruption offences, enhanced co-operation for the prosecution of such offences as well as an effective follow-up mechanism open to member States and non-member States on an equal footing; Bearing in mind that the Heads of State and Government of the Council of Europe decided, on the occasion of their Second Summit held in on 10 and 11 October 1997, to seek common responses to the challenges posed by the growth in corruption and adopted an Action Plan which, in order to promote co-operation in the fight against corruption, including its links with organised crime and money laundering, instruc- ted , inter alia, to secure the rapid completion of international legal instruments pursuant to the Programme of Action Considering moreover that Resolution (97) 24 on the 20 Guiding Princip- les for the Fight against Corruption, adopted on by the at its 101st Session, stresses the need rapidly to complete the elaboration of international legal instruments pursuant to the Programme of Action against Corruption;