prop · GS0350 · 2004-12-22 00:00:00 — nämnda bestämmelserna i tryggandelagen om att stiftelsens förmögenhet skall vara placerad på ett nöjaktigt sätt. I praxis har det ansetts att en sådan placering inte utgör en nöjaktig placering av stiftelsens förmögenhet och att den därför inte är tillåten (jfr Kammarrättens i dom , mål 26-1991). Det har emellertid visat sig att det ändå förekommer att pensions- stiftelser fungerar som bolagsmän i handelsbolag. Konstruktionen har använts i avancerade s.k. skalbolagsaffärer. Pensionsstiftelser kan i en sådan affär utnyttjas på följande sätt. Ett handelsbolag konstruerar förluster genom optionsaffärer med andra handelsbolag inom samma ägarkrets. Förlusterna drar bolaget av mot vinster i den ordinarie verksamheten. Innan de andra handelsbolagens vinster till följd av optionsaffärerna realiseras, säljs andelar i dessa handelsbolag vidare för en köpeskilling som motsvarar anskaffningskostnaden för andelarna. Köparna är andra handelsbolag i skalbolagsköparens sfär till vilka vinsterna således flyttas. Bolagsmännen i dessa handelsbolag är pensionsstiftelser. Eftersom dessa är skattebefriade, undgår vinsterna beskattning (jfr 7 kap. 2 § inkomstskattelagen [1999:1229]). Trots att det i praxis har ansetts att en pensionsstiftelse inte får placera sin förmögenhet i handelsbolag, förekommer det alltså sådana place- ringar. De bolagsavtal som pensionsstiftelserna träffar torde därvid vara civilrättsligt bindande mellan parterna. har enligt nuvarande lagstiftning inte någon möjlighet att vägra registrering i handelsregistret av ett bolag där någon av bolagsmännen är en pensionsstiftelse. Sedan uppgifterna om bolaget har förts in i handelsregistret föreligger ett handelsbolag (se 1 kap. 1 § lagen om handelsbolag och enkla bolag). Skälen för regeringens förslag: Såsom har nämnts finns det en risk att konstruktionen med pensionsstiftelser som bolagsmän i handels- bolag används för mindre seriösa syften. Enligt i har pensionsstiftelser använts i mycket avancerade skalbolags- upplägg där handels- och kommanditbolag, i vilka stiftelserna placerat medel, bedrivit handel med obeskattade vinstmedel på miljardbelopp. Att en associationsform som åtnjuter skattebefrielse utnyttjas på ett sådant sätt bör uppenbarligen inte accepteras. När man överväger frågan om det bör införas ett förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag bör man också beakta de krav som bör ställas på placering av stiftelsens förmögenhet. Därvid kan det i förstone synas ligga nära till hands att göra jämförelser med rätten för en pensionsstiftelse att äga aktier i ett aktiebolag, en rätt som är oomstridd. Det finns emellertid en väsentlig skillnad mellan en placering av en stiftelses medel i aktier och en placering i en andel i ett handelsbolag. En akties värde varierar men understiger aldrig noll och innehavet av aktier kan därför inte försätta stiftelsen i en skuldsituation. En bolagsman i ett handelsbolag är däremot solidariskt ansvarig för bolagets förpliktelser. Resultatet av ett innehav av en andel i ett handelsbolag kan därför bli att pensionsstiftelsen påförs ansvar för en förlust som mycket väl kan överstiga insatsen. En placering av stiftelsens förmögenhet i ett handelsbolag framstår alltså från pensionsdestinatärer- nas synpunkt som särskilt riskfylld. Som nämnts har det i praxis inte heller ansetts att en placering av detta slag är förenlig med bestämmelsen i tryggandelagen om nöjaktig placering. Det kan också hävdas att ett engagemang som bolagsman i ett handelsbolag som definitionsmässigt är avsett att bedriva näringsverksamhet inte stämmer överens med det ändamål som gäller för en pensionsstiftelse. Därtill kommer att ett sådant engagemang också kan strida mot den vårdplikt som styrelsen i eller förvaltaren för en stiftelse har enligt stiftelserättsliga principer (jfr prop. 1993/94:9 s. 124). Konstruktionen med pensionsstiftelser som bolagsmän i handelsbolag ligger alltså inte i linje med de principer som gäller för placering av en Det nu sagda väcker frågan om det bör införas ett uttryckligt förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag. En remissinstans har menat att något ställningstagande till den frågan inte bör göras förrän i samband med det förestående införlivandet av tjänstepensionsdirektivet.3 Införlivandet av det direktivet gör det nöd- vändigt att se över bl.a. placeringsreglerna för pensionsstiftelser (jfr artikel 18 i direktivet). Direktivet ingår bland åtgärderna för att tillskapa en integrerad marknad inom EU för finansiella tjänster, inklusive an- skaffning och förmedling av riskkapital. Enligt direktivet får medlems- staterna inte hindra tjänstepensionsinstitut från att investera på riskkapitalmarknader (se artikel 18 punkten 5 c). torde utgöra ett tjänstepensionsinstitut i direktivets mening. bolag har i i allmänhet formen av kommanditbolag (ett särskilt slag av handelsbolag där någon eller några av bolagsmännen inte är solidariskt ansvariga för bolagets förpliktelser) och motsvaras av s.k. limited partnerships i och i vissa andra länder. därför kunna hävdas att ett förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag är liktydigt med ett förbud för pensions- stiftelser att investera i riskkapitalbolag i den juridiska form de för när- varande i allmänhet har. Enligt vår uppfattning utgör emellertid ett förbud för en pensions- stiftelse att vara bolagsman i ett handelsbolag inte något generellt hinder för pensionsstiftelser att investera i riskkapitalbolag, exempelvis indirekt genom att bilda helägda aktiebolag som går in som bolagsmän i Pensionsstiftelser kommer alltså fortfarande att kunna göra investeringar i olika slag av riskkapitalprojekt, fastän utan att behöva utsätta sig för de särskilda risker som är förenade med andelsinnehav i ett Någon konflikt med tjänstepensionsdirektivet synes alltså Lagrådet, som i och för sig har godtagit att det införs ett förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsman i handelsbolag, har ifrågasatt om inte en mer ändamålsenlig lösning på missbruksproblemet skulle kunna uppnås genom att inkomstskattelagen (1999:1229) kompletteras med begränsningar av undantag från vissa stiftelsers skattskyldighet. En lösning av det slag som Lagrådet har varit inne på torde få utformas så att pensionsstiftelser som går in i handelsbolag inte skall åtnjuta den skattebefrielse som pensionsstiftelser annars har. innebär emellertid betydande kontrollproblem. För att förvissa sig om att 3 och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut, se dir. 2003:125 och SOU 2004:101. en pensionsstiftelse inte har gått in i ett handelsbolag skulle vara tvunget att göra en särskild genomgång av vilka investeringar pensionsstiftelsen har gjort . Med ett förbud för pensions- stiftelser att vara bolagsman i handelsbolag försvinner dessa kontroll- problem. Förbudets efterlevnad kommer att kunna säkerställas på ett effektivt sätt, eftersom en förutsättning för att ett handelsbolag skall uppkomma är att bolagsavtalet och bolagsmännen registreras i handelsregistret, något som inte kommer att vara möjligt i den mån bolagsmannen är en pensionsstiftelse. Ett förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag torde alltså vara en mera effektiv lösning än en kompletterande bestämmelse i skattelagstiftningen om begränsning av pensionsstiftelses skattefrihet. Enligt vår mening bör det därför införas ett uttryckligt förbud för pensionsstiftelser att vara bolagsman i handelsbolag. Ett kommanditbolag utgör ett särskilt slag av handelsbolag. har menat att det inte finns skäl att låta ett förbud som diskuteras omfatta det fallet då en pensionsstiftelse går in som kommanditdelägare i ett kommanditbolag. En kommandit- delägare svarar inte för mer än vad han eller hon har satsat i bolaget. Ett kommanditdelägarskap kan därför från risk- och avkastningssynpunkt i huvudsak likställas med ett aktieinnehav. Vi anser dock inte att det finns anledning att undanta kommandit- delägarskap från förbudet. En del av de principiella invändningar som kan riktas mot en pensionsstiftelses deltagande i ett vanligt handelsbolag kan riktas även mot deltagande som kommanditdelägare. Till detta kommer att rättsliga konstruktioner av detta slag har utnyttjats för skatte- undandragande. Mot den angivna bakgrunden anser vi att det föreslagna förbudet för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag bör avse även deltagande såsom kommanditdelägare i ett kommanditbolag. Det kan dock finnas anledning att återkomma till det nu föreslagna för- budet i samband med den tillsatta utredningen om den skatte- mässiga behandlingen av tjänstepensioner och privat pensionssparande m.m. (se dir. 2004:99). Även personalstiftelser (dvs. en av en arbetsgivare grundad stiftelse som för arbetstagare eller efterlevande avser att främja andra förmåner än tryggande av pension, se 27 § tryggandelagen) måste tillämpa bestäm- melserna om nöjaktig placering av stiftelsens förmögenhet (se 30 § tryggandelagen jämförd med 10 a § samma lag). , vars ändamål uteslutande är att lämna understöd vid arbetslöshet, sjuk- dom eller olycksfall, är skattskyldig enbart för inkomst på grund av innehav av fastighet (se 7 kap. 16 § inkomstskattelagen). Enligt vår mening bör därför personal- och pensionsstiftelser i detta sammanhang behandlas på ett och samma sätt. Förbudet för pensionsstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag, inklusive kommanditbolag, bör alltså omfatta även personalstiftelser. Registrering av revisorer i stiftelser Regeringens förslag: skall, i fråga om där registre- rade stiftelser, innehålla uppgift om stiftelsens revisor. Förslaget i promemorian: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 57 och 58). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt förslaget eller inte haft några invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: I aktiebolagsregistret registreras vem som är revisor i ett aktiebolag (jfr 10 kap. 43 § aktiebolagslagen). Syftet med registreringen är att den som så önskar skall på ett enkelt sätt kunna kontrollera att det finns en revisor i bolaget och att denne är behörig. För den som exempelvis avser att träffa avtal med bolaget eller på annat sätt ha kontakter med detta kan det uppenbarligen ibland vara av intresse att veta vem som har granskat årsredovisningen och bolagets förvaltning. Uppgiften om revisor framgår bl.a. av det registreringsbevis för bolaget som registreringsmyndigheten tillhandahåller. Också i stiftelser skall det finnas en eller flera revisorer. I vissa fall måste revisorn vara auktoriserad eller godkänd (se 4 kap. 4 och 5 §§ stiftelselagen). Uppgiften om vem eller vilka som är revisorer kan även här vara av intresse för omgivningen, t.ex. en borgenär som träder i kontakt med stiftelsen. Någon skyldighet eller möjlighet att registrera uppgift om en stiftelses revisor i stiftelseregistret finns dock inte. Följakt- ligen innehåller inte heller registreringsbevis för en stiftelse uppgifter av detta slag. Enligt uppgift får länsstyrelserna många förfrågningar om vem som är revisor i en viss stiftelse, förfrågningar som det kan vara svårt eller omöjligt att besvara. Visserligen finns uppgiften ändå som regel tillgänglig hos den aktuella . Det beror på att som är skyldig att ingripa om en stiftelse saknar revisor (se 9 kap. 10 § andra stycket 4 jämförd med 4 kap. 8 § stiftelselagen) i samband med stiftelsens registrering regelmässigt inhämtar uppgift om vem som är revisor i stiftelsen. Också senare ingivna årsredovisnings- handlingar kan ge besked om vem som är revisor. De hos länsstyrelserna tillgängliga uppgifterna om revisor är emellertid ofullständiga och ibland också inaktuella och det kan innebära extraarbete för myndigheten att ta fram den. En bestämmelse om att uppgift om revisor i en stiftelse skall regi- streras skulle underlätta för tredje man som kommer i kontakt med stiftelsen. Den skulle också vara till nytta för tillsynsmyndigheten vid tillsynen över stiftelser. Risken för att mindre seriösa stiftelser lyckas hålla sig undan den granskning som revisorerna skall utföra torde också minska. Mot nyttan av en sådan registreringsbestämmelse måste man givetvis väga de eventuella ökade kostnader för stiftelserna som den skulle kunna orsaka. Det kan t.ex. synas som att ett krav på att stiftelser måste anmäla revisor för registrering skulle innebära en hel del byråkratiskt besvär för stiftelsen. Merarbetet torde emellertid i praktiken vara begränsat. infordrar, som nämnts, i samband med registrering av stiftelsen uppgift om revisor. Ett krav på att revisor skall anmälas för registrering skulle alltså i det skedet inte innebära något merarbete. 2004/05:50 Efterföljande revisorsbyten torde ske med förhållandevis långa tids- Dessutom torde de inte sällan ske med att stiftelsen byter styrelse m.m. Stiftelsen måste då ändå ge in en registrerings- anmälan och tillfogandet av uppgift om ny revisor innebär då inte något nämnvärt besvär. Det kan tilläggas att det vid registrering i stiftelseregistret inte utgår någon avgift för de enskilda registreringsåtgärderna. I stället betalar stiftelsen en årlig registerhållningsavgift som är avsedd att täcka alla förekommande registreringsåtgärder. Registrering av revisorer kommer därför inte att föranleda någon särskild avgift för stiftelsen. Däremot kan den komma att påverka den årliga registerhållningsavgiften. Vi anser mot denna bakgrund att revisorer för stiftelser bör anmälas för registrering i stiftelseregistret. Registreringsbestämmelsen bör omfatta samtliga registrerade stiftelser. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Det är naturligt att stiftelseregistrets registrering av revisorer avser även sådana revisorer som har utsetts före lagens ikraftträdande. Samtliga stiftelser som är registrerade i stiftelseregistret när de föreslagna lagändringarna träder i kraft bör därför vara skyldiga att anmäla sina revisorer även sådana som har utsetts före ikraftträdandet för regi- strering. För att underlätta för stiftelserna bör dock skyldigheten att anmäla befintliga revisorer inte inträda utan först efter viss övergångstid. Vidare bör för att undvika att länsstyrelserna till följd av registreringsanmälningar avseende befintliga revisorer drabbas av en oproportionelig arbetsbörda skyldigheten att göra registreringsanmälan inträda i två steg. Vi föreslår därför att anmälan avseende revisorer som har utsetts före ikraftträdandet skall göras före utgången av om stiftelsen har anknuten förvaltning och före utgången av om stiftelsen har egen förvaltning. Förbudet för pensions- och personalstiftelser att vara bolagsmän i handelsbolag bör inte ges verkan på bolagsavtal som har föranlett registrering i handelsregistret före ikraftträdandet av de nya reglerna. Det är också rimligt att förbudet inte träffar avtal som har ingåtts före de nya reglernas ikraftträdande men som vid ikraftträdandet ännu inte hunnit registreras i handelsregistret under förutsättning att registreringsanmälan görs inom viss . Förbudet bör därför inte gälla om en pensions- eller personalstiftelse har inträtt som bolagsman i handelsbolaget före lagens ikraftträdande och ansökan om registrering av bolagsavtalet har kommit in till före utgången av . Det kommer därmed även att kunna förekomma att en pensions- eller personalstiftelse står registrerad som bolagsman i ett handelsbolag. Ett sådant engagemang kan dock vara oförenligt med bestämmelserna i lagen om (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. och even- tuellt föranleda ingripande från tillsynsmyndigheten. Kostnader och andra konsekvenser Kostnader för det allmänna Det finns få stiftelser som inte har någon företrädare som är bosatt i . Förslaget om att stiftelser utan företrädare i skall utse en särskild delgivningsmottagare (se avsnitt 4.2) torde därför inte ge upphov till annat än ett försumbart merarbete för länsstyrelserna. Förslagen om registrering av revisorer för stiftelser kan ge upphov till en viss ökning av antalet registreringsärenden vid länsstyrelserna och särskilt inledningsvis leda till ett visst resursbehov. I budgetpropositionen kommer därför att engångsvis föras över från utgiftsområde 4 Rättsväsendet till utgiftsområde 18, anslag 32:1 Länsstyrelserna m.m. Konsekvenser för företagare m.fl. Förslaget om att stiftelser utan företrädare i skall utse en särskild delgivningsmottagare i (se avsnitt 4.2) torde, som nämnts, komma att aktualiseras i ett mycket litet antal fall. För stiftelsernas del innebär bestämmelsen inget beaktansvärt merarbete, särskilt mot bak- grund av att det normalt bör vara i en stiftelses eget intresse att ha en kontaktbar person i . Förslaget att en pensionsstiftelse inte skall få vara bolagsman i ett handelsbolag (se avsnitt 4.3) kan möjligen förhindra bolagsavtal som för de inblandade framstår som skattemässigt förmånliga. Förbudet innebär även en viss formell begränsning av möjligheterna för pensionsstiftel- serna att placera på riskkapitalmarknaden. Några negativa effekter för möjligheterna att trygga pensionsutfästelser genom pensionsstiftelser bedöms förslaget dock inte få. Befintliga bolagsavtal påverkas inte. Inte heller kan förslaget om att revisorer i stiftelser (se avsnitt 5) skall registreras i stiftelseregistret antas ge upphov till något beaktansvärt merarbete. begär som är skyldig att ingripa om en stiftelse saknar revisor i samband med registrering av stiftelse regelmässigt uppgift om vem som är revisor. måste sedan den har registrerats vara beredd att lämna uppgift om revisor. Kostnaden för registreringen torde bli begränsad. 8.1Förslaget till lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220) 2 kap. 16 a § Om stiftelsen inte har någon behörig företrädare som är bosatt i , skall styrelsen bemyndiga en person som är bosatt här att på stiftelsens vägnar ta emot delgivning (särskild delgivningsmottagare). Ett sådant bemyndigande får inte lämnas till någon som är underårig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . (Jfr 2 kap. 16 a § i promemorian.) Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om att stiftelser med egen förvaltning och vars behöriga företrädare är bosatta utomlands skall förordna en person som är bosatt i att ta emot delgivning på stiftelsens vägnar. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. Bestämmelsen gäller alla stiftelser med egen förvaltning och således även stiftelser som inte är registreringspliktiga. Om stiftelsen är registrerad, skall också den särskilde delgivningsmottagaren anmälas för registrering (se 10 kap. 3 § första stycket 3). 2 kap. 23 a § Om stiftelsen eller dess förvaltare inte har någon behörig företrädare som är bosatt i , skall förvaltaren bemyndiga en person som är bosatt här att på stiftelsens vägnar ta emot delgivning (särskild delgivningsmottagare). Ett sådant bemyndigande får inte lämnas till någon som är underårig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . (Jfr 2 kap. 23 a § i promemorian.) Paragrafen är ny. Av den framgår att, om förvaltaren för en stiftelse med anknuten förvaltning inte har någon företrädare som är bosatt i , förvaltaren måste utse en person som är bosatt i att ta emot delgivning på stiftelsens vägnar (jfr 16 a §). Som behörig företrädare för en stiftelse eller dess förvaltare räknas bl.a. en särskild delgivningsmottagare. Om förvaltaren har en särskild delgivningsmottagare, behöver alltså någon särskild delgivningsmot- tagare inte utses för stiftelsen. Om förvaltaren är skyldig att för egen del utse en särskild delgivningsmottagare men låter bli att göra det, inträder skyldighet att utse särskild delgivningsmottagare för stiftelsen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. 9 kap. 7 § I en stiftelse med egen förvaltning skall tillsynsmyndigheten förordna 1.en ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen skall bli beslutför, 2.ordförande i styrelsen i fall då någon annan än styrelsen skall utse ordförande men inte gör det, samt 3.en i bosatt särskild delgivningsmottagare, när en sådan skall finnas enligt 2 kap. 16 a § men inte har utsetts. Ett förordnande enligt första stycket 1 och 2 gäller till dess att en ny ledamot eller ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den förre ledamoten entledigats för , gäller dock förordnandet för den nye ledamoten för den tid entledigandet avser. Ett förordnande enligt första stycket 3 gäller till dess att till- synsmyndigheten har beslutat att förordnandet inte längre skall gälla. skall meddela ett sådant beslut, om det inte längre finns skäl att ha kvar förordnandet. (Jfr 9 kap. 7 § i promemorian.) Genom tillägget av en ny punkt 3 i första stycket har tillsynsmyndig- heten ålagts att utse en i bosatt person att ta emot delgivning, när en sådan skall finnas enligt 2 kap. 16 a § men inte har utsetts. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. I andra stycket har gjorts en följdändring med anledning av tillägget i första stycket. Tredje stycket, som är nytt, innehåller bestämmelser om när ett förordnande om särskild delgivningsmottagare upphör att gälla. Förord- nandet upphör att gälla om tillsynsmyndigheten beslutar att förordnandet inte längre skall gälla. skall besluta att förordnandet inte längre skall gälla om det inte längre finns skäl att ha kvar för- ordnandet. Ett skäl för att upphäva förordnandet är att stiftelsen på egen hand har utsett en särskild delgivningsmottagare. Ett annat sådant skäl är att stiftelsen har utsett en styrelseledamot som är bosatt i eller att en tidigare utsedd styrelseledamot har bosatt sig i . För att tillsynsmyndigheten skall kunna besluta att förordnandet inte längre skall gälla bör det i dessa fall såvitt gäller registrerade stiftelser krävas att uppgift om den nye företrädaren respektive om företrädarens nya adress har registrerats i stiftelseregistret. 9 kap. 8 § 1.en ny förvaltare för en stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar förvaltare, och 2.en i bosatt särskild delgivningsmottagare, när en sådan skall finnas enligt 2 kap. 23 a § men inte har utsetts. Ett förordnande enligt första stycket 1 gäller tills vidare. Har den förre förvaltaren entledigats för , gäller dock förordnandet för den nye förvaltaren för den tid entledigandet avser. Ett förordnande enligt första stycket 2 gäller till dess att till- synsmyndigheten har beslutat att förordnandet inte längre skall gälla. skall meddela ett sådant beslut, om det inte längre finns skäl att ha kvar förordnandet. (Jfr 9 kap. 8 § i promemorian.) Av den nya punkten 2 i första stycket framgår att tillsynsmyndigheten skall utse en i bosatt person att ta emot delgivning på bolagets vägnar när en sådan skall finnas men inte har utsetts. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. I andra stycket har gjorts en följdändring med anledning av ändringen i första stycket. Såsom framgår av tredje stycket kan tillsynsmyndigheten besluta att förordnandet inte längre skall gälla. Ett sådant beslut skall meddelas om det inte längre finns skäl att kvar förordnandet. Så är normalt fallet om stiftelsen på egen hand har utsett en särskild delgivningsmottagare och såvitt gäller registrerade stiftelser anmält denne för registrering. 10 kap. 2 § Om inte annat följer av 6 § andra stycket skall en stiftelses styrelse eller förvaltare anmäla i stiftelseregistret 1. i fall som avses i 1 § första stycket 2 senast efter det att stiftelsen bildades, 2. i övriga fall senast efter det att stiftelsen blev bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078). Anmälan skall innehålla uppgift om 1.stiftelsens postadress och telefon, 2.styrelseledamöternas namn, personnummer, bostadsadress, post- adress och telefon eller förvaltarens namn eller firma, organisations- nummer, postadress och telefon, 3.revisorns namn, personnummer och postadress samt, om revisorn är ett registrerat revisionsbolag, vem som är huvudansvarig för revisionen och bolagets organisationsnummer.