prop · GR0380 · 2004-03-09 00:00:00 — De ändringar i konkurrenslagen, lag och lagen om marknadsdomstol m.m. som föreslås som en följd av förordningen borde träda i kraft . För att behandlingen i av regeringens förslag skall hinnas med och för att de lagändringar som antas därefter skall kunna utfärdas i erforderlig tid innan ikraftträdandet är det emellertid inte möjligt med ett ikraftträdande tidigare än . I EG-förordningen har inte reglerats vad som skall gälla övergångsvis i materiellt hänseende. Det torde inte vara möjligt att införa bestämmelser om detta på nationell nivå. De problem som kan uppkomma får lösas i Prop. 2003/04:80 rättstillämpningen, i sista hand av . Däremot går det naturligtvis att införa svenska övergångsregler till ändringarna i de svenska reglerna. Påtagliga ändringar som föreslås är att förfarandena med individuella undantag och icke-ingripandebesked av- skaffas. Frågan är då vad som skall gälla efter ikraftträdandet beträffande avtal och förfaranden för vilka individuella undantag eller icke- ingripandebesked har beslutats eller för undantag som gäller enligt 13 §. Enligt regeringens mening bör företagen även efter de nya reglernas ikraftträdande kunna förlita sig på det skydd som de har fått genom undantag eller icke-ingripandebesked. De övergångsregler, genom vilka detta kommer till uttryck, behöver inte inskränkas till fall där samhandeln inte är berörd. Om sam- handelsrekvisitet är uppfyllt får den nationella rätten till följd av konver- genskravet i artikel 3 i förordningen visserligen inte tillämpas i strid med artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Detta innebär emellertid inte att det föreligger något absolut hinder mot att upprätthålla svenska beslut om undantag eller icke-ingripandebesked. Det kan nämligen mycket väl vara så att dessa är helt förenliga med EG-rätten. Om det i ett enskilt fall visas att ett undantagsbeslut inte är förenligt så kommer det inte att kunna göras gällande och saknar alltså rättslig verkan. har påpekat att för det fall s.k. automatiska undantag enligt 13 § skall omfattas av övergångsbestämmelserna detta bör anges uttryckligen. Regeringen delar domstolens uppfattning. Mot denna bakgrund föreslås tre övergångsbestämmelser, en för avtal som omfattas av individuella undantag, en för s.k. automatiska undantag enligt 13 § och en tredje för icke-ingripandebesked. Vidare föreslås en särskild övergångsbestämmelse i fråga om konkurrensskadeavgift. Alla bestämmelserna syftar till att det tidigare rättsläget skall fortsätta att gälla efter ikraftträdandet. Även ändringen i 5 § 5 lag med anledning av EG:s nya förordning om kontroll av företagskoncentrationer bör av inledningsvis anförda skäl träda i kraft först . 16 Konsekvenser av förslagen Regeringen föreslår att möjligheten för företag att hos ansöka om icke-ingripandebesked slopas och att anmälningar för individuella undantag ersätts av en direkt tillämplig generell undantagsregel. En slopad förhandskontroll kan inte i vart fall inte med säkerhet sägas innebära en regelförenkling som lättar bördan för företagen. De företag som använder sig av möjligheten att få ett beslut om undantag eller icke-ingripandebesked av kan i någon mening sägas få en mindre administrativ börda när den möjligheten bort- faller. Å andra sidan ställer det nya systemet större krav på att företagen själva bedömer olika ekonomiska aktiviteters förenlighet med det konkurrensrättsliga regelverket. Huruvida ändringarna medför ökade kostnader för företagen kan bl.a. därför inte bedömas. Förhandskontrollen kräver resurser hos . 2003/04:80 ningen av de resurser som binds till förhandskontrollen på bekostnad av annan verksamhet är svår att uppskatta. Om förhandskontrollen av- skaffas, innebär det under alla förhållanden att resurser frigörs hos . Verket kommer dock till följd av den föreslagna reformen att behöva förändra inriktningen på sin verksamhet väsentligt. Från att ha fått in anmälningar och ansökningar för prövning kommer verket att i stor utsträckning vara hänvisat till att självt aktivt söka upp konkurrensbegränsningar, vilket kommer att ta resurser i anspråk. Därtill kommer att verket, som en följd av rådets förordning nr 1/2003, skall delta i samarbetet i nätverket mellan konkurrensmyndig- heterna inom EU. Det är ännu inte bestämt i detalj hur samarbetet i nätverket skall utformas. Därför går det inte att nu avgöra hur stora resurser som krävs för deltagande. Följande antaganden kan göras. Från kan genom förordning nr 1/2003 förväntas få överta ärenden som handläggs av kommissio- nen. Vidare får genom förordningen en skyldighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget i de ärenden där samhandeln mellan medlemsstaterna inom EU kan påverkas. kommer också att samarbeta med kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter i det nätverk mellan konkurrensmyndigheterna som inrättats. Verket kommer bl.a. att företa inspektioner och andra undersökningsåtgärder på uppdrag av annan medlemsstats konkurrens- myndighet. En rad åtgärder krävs för att skall ha en intern ordning som kan uppfylla bestämmelserna i förordning nr 1/2003 om samarbete, biträde, sekretess m.m. har, enligt vad regeringen erfarit, inlett ett omfattande internt arbete för att förbereda organisationen för detta. Förordning nr 1/2003 kommer enligt verket även att medföra ett behov av ökade resurser bl.a. i form av kompetensutveckling. Det kommer att krävas ökade resurser i form av utrednings- och analyskapacitet. Kompetensförstärkningen krävs bl.a. för att verkets personal skall kunna genomföra djupare analyser av samhandelsrekvisitet. Beträffande utbild- ningsfrågor kan tre huvudområden för utbildningsinsatser identifieras. Det är de nya materiella reglerna, nya procedurregler och språk. Sammanfattningsvis kommer att behöva förändra sin verksamhet och självt aktivt söka upp konkurrensbegränsningar, vilket kommer att ta resurser i anspråk. Därtill kommer att betydande resurser kommer behöva avsättas för verkets medverkan i det europeiska samarbetet. Å andra sidan kommer resurser att frigöras till följd av att förhandskontrollen avskaffas. Till detta kommer att verket redan nu i betydande utsträckning deltar i arbete på europeisk nivå. Regeringen har inte nu underlag för att bedöma om behov av resurser förändras med anledning av de nu framlagda förslagen. Eventuella anslagsbehov som följer av ovanstående förändringar föreslås finansieras inom utgiftsområdesramen. När det gäller länsstyrelserna bedömer regeringen att dessa inte kommer att belastas av den nya ordningen i någon omfattning som har betydelse. I vad mån och påverkas av Prop. 2003/04:80 utredningens förslag blir givetvis beroende av utvecklingen hos Konkur- Företagens framtida processbenägenhet kan påverka resurs- behovet hos dessa domstolar och även hos de allmänna domstolarna i övrigt. Eventuella merkostnader anser regeringen bör kunna finansieras inom befintliga ramar. 17.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen Förslaget om att den nuvarande ordningen med individuella undantag och icke-ingripandebesked skall avskaffas medför att ett stort antal paragrafer i konkurrenslagen, nämligen 918, 2022 och 61 §§, föreslås upphöra att gälla. Ett antal rubriker kommer också att behöva slopas. Det gör att lagens struktur rubbas. Såsom utredningen anfört finns det därför anledning att överväga en annan disposition av lagens bestämmelser. Sedan det erforderliga beredningsunderlaget tagits fram kommer regeringen att ta ställning i saken. I konkurrenslagen införs nu bestämmelser om den nationella tillämp- ningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Regler om detta har hit- tills funnits i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemen- skapernas konkurrens- och statsstödsregler, som också föreslås ändrade. Vidare föreslås att det införs bestämmelser om det samarbete som följer av den nya tillämpningsförordningen. Detta samarbete har en annan karaktär än det som regleras under . Regeringen bestämmer vilka domstolar och andra myndigheter som skall vara konkurrensmyndigheter enligt rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpning av konkurrens- reglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, om detta inte följer av denna lag. Paragrafen har behandlats i avsnitt 13.3. Regeringen kommer genom för- ordning att bestämma vilka domstolar och myndigheter som skall vara konkurrensmyndigheter enligt förordningens olika artiklar eller delar av artiklar. Detta skall dock inte gälla när det följer av konkurrenslagen att en myndighet eller domstol skall fullgöra sådana uppgifter som enligt rådsförordningen ankommer på en konkurrensmyndighet. Som ett exempel kan nämnas att det får anses följa av konkurrenslagen att är konkurrensmyndighet enligt artikel 5 i förordningen eftersom verket enligt konkurrenslagen är den myndighet som har befogenhet att kräva att en överträdelse av förbudsreglerna skall upphöra, att förordna om interimistiska åtgärder, att godta åtaganden etc. Om något annat inte följer av 8, 8 a, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1.inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, 2.produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, 3.marknader eller inköpskällor delas upp, 4.olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller 5.det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. I paragrafen har hänvisningarna till 13, 15 och 17 §§ tagits bort. Dessa paragrafer föreslås nämligen bli upphävda. Vidare har hänvisningen till 8 § formulerats om som en följd av att den paragrafen nu blir direkt tillämplig utan att några beslut fattas enligt 8 §. Förbudet i 6 § gäller inte för ett avtal som 1.bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, 2.tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, 3.bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nöd- vändiga för att uppnå målet i 1, och 4.inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga. I paragrafen finns bestämmelser om undantag från förbudet i 6 § mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag. har gällt att beslutar i enskilda fall om undantag för avtal som upp- fyller kraven i paragrafens fyra punkter. Bestämmelsen ändras nu så att den blir en generellt tillämplig regel. Varje gång det blir aktuellt att pröva om ett avtal strider mot förbudet i 6 § skall det också, när förbudet bedöms vara tillämpligt, prövas om villkoren för undantag enligt reglerna i förevarande paragraf är uppfyllda. Om så är fallet gäller förbudet i 6 § inte för avtalet. Ändringen har behandlats i avsnitt 9.4. Villkoren för undantag har inte ändrats i sak. De motsvarar således alltjämt vad som föreskrivs i artikel 81.3 i EG-fördraget. Någon ändrad tillämpning är inte avsedd. Undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 § (gruppundantag). Sådana grupper av avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om ett enskilt avtal till följd av ett gruppundantag är undantaget från förbudet i 6 § men har följder som är oförenliga med 8 §, får besluta att avtalet inte skall omfattas av gruppundantaget. Paragrafen är ny till sin numrering. Förflyttningen har gjorts av systematiska skäl. Första och andra stycket motsvarar, med undantag för en smärre redaktionell avvikelse i andra stycket, oförändrat vad som föreskrivs i 17 § första och andra stycket. Lagrådet har föreslagit att bestämmelsen om verkställighetsföreskrifter i andra stycket bör utgå eftersom behörigheten att meddela verkställighetsföreskrifter följer av regeringsformen. Av skäl som redovisats i avsnitt 10.3 har dock regeringen stannat för att inte nu avskaffa bestämmelsen. Tredje stycket, som har formulerats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit, motsvarar till sitt sakliga innehåll vad som föreskrivs i 18 §. Slutligen har 17 § tredje stycket utgått eftersom det som där anges tar sikte på situationen att individuella undantag kan beviljas. får ålägga ett företag att upphöra med över- trädelser av förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-för- draget. Om i ett visst fall beslutar att inte meddela ett sådant åläggande, får göra det på talan av ett företag som berörs av överträdelsen. En sådan talerätt föreligger dock inte om beslut grundar sig på artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. Enligt den hittillsvarande lydelsen av paragrafens första stycke får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 §. I stycket har lagts till att ett åläggande kan grunda sig även på en överträdelse av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG- fördraget. Tillägget innebär ingen förändring i sak. Detsamma har föreskrivits lag. I andra stycket regleras den särskilda talerätt som inträder när Kon- kurrensverket i ett visst fall inte meddelar ett åläggande enligt första stycket. Ett företag som berörs av den ifrågasatta överträdelsen får alltså väcka talan om åläggande i . Om med stöd av den föreslagna 23 a § beslutar att godta ett åtagande och således inte fattar något beslut om åläggande, kvarstår ett företag som berörs av den ifrågasatta överträdelsen vid sin rätt att väcka talan vid . Om en sådan talan väcks får domstolen pröva avtalet eller förfarandet med beaktande av det godtagna åtagandet. En ny andra mening har lagts till i stycket. Den är en konsekvens av konkurrensmyndigheternas samarbete i det europeiska nätverket, ECN. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 13.3.4. I artikel 13 i tillämpningsförordningen finns bestämmelser som syftar till att frågan om en överträdelse av förbudet i artikel 81 eller 82 inte skall utredas av flera konkurrensmyndigheter . Det faktum att en myndighet handlägger ett sådant ärende är således ett tillräckligt skäl för att andra myndigheter skall få avbryta sitt förfarande eller avvisa ett klagomål. På motsvarande sätt får en myndighet avvisa ett klagomål som rör ett avtal, ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande som redan har prövats av en annan myndighet. Den nya bestämmelsen i det andra styckets sista mening tar sikte på sådana fall där har beslutat att inte meddela ett åläggande som en följd av att en konkurrensmyndighet i en annan med- lemsstat i EU skall pröva överträdelsen eller redan har prövat den. En remissinstans har uttalat att den särskilda talerätten bör finnas kvar efter- som verkets beslut kan få viktiga konsekvenser för ett berört företag. Regeringen ansluter sig emellertid till utredningens ståndpunkt att i en sådan situation företaget inte skall ha rätt att föra talan om det i Mark- nadsdomstolen. Företaget får i stället förlita sig på den prövning som sker eller har skett i den andra medlemsstaten. Härtill kommer att bestämmelsen inte hindrar företaget från att föra en civilrättslig talan. För att bestämmelsen i sista meningen skall kunna tillämpas är det naturligtvis viktigt att det framgår tydligt av beslut vad som är skälet till att verket inte tar upp ärendet. Att och kan fråntas behörig- heten att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget, om kommissionen in- leder ett förfarande i syfte att fatta ett beslut enligt kap III i förordningen, följer av artikel 11.6 i samma förordning. Av artikel 35.3 framgår dock att detta inte gäller när prövar överklaganden. Har fråga uppkommit om ett företag överträder något av de förbud som avses i 23 § första stycket får , om företaget åtar sig att vidta åtgärder som medför att verket inte längre ifrågasätter att någon överträdelse föreligger, besluta att godta åtagandet. Verkets beslut får avse en bestämd tid. Så länge beslutet gäller får verket i de avseenden åtagandet omfattar inte meddela något åläggande enligt 23 § första stycket. får återkalla ett beslut enligt första stycket om 1.de omständigheter som låg till grund för beslutet har förändrats inågot väsentligt avseende, 2.den som beslutet gäller bryter mot något åtagande som har angetts i beslutet, eller 3.beslutet grundades på ofullständiga, oriktiga eller vilseledande uppgifter som parterna har lämnat. Paragrafen är ny. I första stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, föreskrivs att , om verket ifrågasätter att ett företag överträder något av de förbud som avses i 23 § första stycket, får besluta att godta ett åtagande från företaget att vidta åtgärder som medför att verket inte längre ifrågasätter att någon Så länge beslutet gäller får verket i de avseenden åtagandet omfattar inte meddela något åläggande enligt 23 § första stycket. Regleringen har utformats efter mönster av artikel 9.1 i tillämpningsförordningen. Frågan har behandlats i avsnitt 11.3. I ingresspunkt 13 till förordningen sägs att beslut om åtaganden inte är lämpliga i ärenden där kommissionen har för avsikt att ålägga böter. Motsvarande bör gälla i sådana fall där avser att föra talan om konkurrensskadeavgift. Beslutet att godta åtagandet binder så att verket inte kan ingripa mot ett förfarande som ryms inom vad som godtagits, annat än om förutsättningarna enligt andra stycket är uppfyllda. Även för företaget är åtagandet bindande. Följderna av att företaget inte står vid sitt åtagande framgår också av andra stycket. I andra stycket räknas upp ett antal omständigheter som medför att får återkalla ett beslut enligt första stycket om att godta ett åtagande. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 9.2 i tillämpningsförordningen. beslut om att godta ett åtagande, som annars är bindande, får till en början återkallas om det visar sig att de omständig- heter som låg till grund för beslutet har förändrats i något väsentligt av- seende. Vidare gäller det situationen att den som beslutet angår bryter mot något åtagande som har angetts i beslutet. Slutligen kan det vara så att verkets beslut grundades på ofullständiga, oriktiga eller vilseledande uppgifter som parterna har lämnat. För att en omständighet skall få leda till att verket återkallar sitt beslut måste den ha saklig betydelse och viss tyngd. Om återkallar ett beslut att godta ett åtagande, kan verket på nytt ta upp frågan om åläggande enligt 23 § första stycket. Verket kan då också inleda förhandlingar med det berörda företaget om ett nytt åtagande som verket kan godkänna. Detta synes vara innebörden också av bestämmelsen i artikel 9.2 i tillämpningsförordningen. Kon- kurrensverket kan, när verket har återkallat godtagandet, föra talan om konkurrensskadeavgift för en överträdelse som hänför sig till tiden före återkallelsen. En förutsättning för påförande av sådan avgift bör dock vara att beslutet om godtagande grundades på ofullständiga, oriktiga eller vilseledande uppgifter som parterna har lämnat. Detta regleras i 29 §. får på talan av besluta att ett företag skall betala en särskild avgift (konkurrensskadeavgift), om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har överträtt förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Avgiften tillfaller staten. Enligt paragrafens hittillsvarande lydelse får konkurrensskadeavgift åläggas vid överträdelse av förbuden i 6 eller 19 §. har lagts till att detta gäller även vid överträdelse av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Detta innebär ingen ändring i sak. Detsamma har framgått av lag. Vidare har punkten 2 i första stycket tagits bort. Enligt den bestämmel- sen får konkurrensskadeavgift åläggas vid åsidosättande av ett villkor som har beslutats med stöd av 10 § andra stycket. Ändringen är en följd av att 10 §, som innehåller bestämmelser om individuella undantag, före- slås bli upphävd. Andra stycket är oförändrat. Konkurrensskadeavgift får efterges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 § eller artikel 81 i EG-fördraget, om företaget 1.anmäler överträdelsen till innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare, 2.lämnar all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till, 3.samarbetar fullt ut med under utredningen av överträdelsen, och 4.har upphört eller efter sin anmälan upphör att med- verka i överträdelsen. Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till om- ständigheterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift. I paragrafen finns regler om att konkurrensskadeavgift får efterges beträffande företag som har överträtt enligt den hittillsvarande lydelsen Genom ett tillägg förs även artikel 81 i EG-fördraget in i bestämmelsen. Tillägget innebär ingen ändring i sak. Detsamma gäller nu enligt lag. På ansökan av ett företag som anmäler en överträdelse av ett förbud enligt 6 § eller artikel 81 i EG-fördraget skall förklara om de förutsättningar för eftergift av konkurrensskade- avgift som anges i 28 b § första stycket 1 är uppfyllda. Ett beslut varigenom verket förklarat att förutsättningarna enligt 28 b § första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för och . Enligt denna paragraf skall i visst fall förklara om förutsättningar för eftergift av konkurrensskadeavgift är uppfyllda. Liksom i föregående paragraf har artikel 81 i EG-fördraget förts in vid sidan av 6 § utan att det innebär någon ändring i sak. Motsvarande reglering finns nu lag. Konkurrensskadeavgift enligt 26 § får inte påföras för åtgärder som har vidtagits då beslut om godtagande av åtagande enligt 23 a § första stycket har gällt, om åtgärderna är förenliga med beslutet. Konkurrensskadeavgift får dock påföras om beslutet har återkallats med stöd av 23 a § andra stycket 3. De nuvarande bestämmelserna utgår eftersom de helt har avseende på läget att individuella undantag och icke-ingripandebesked kan beslutas. De har ersatts med föreskrifter om att konkurrensskadeavgift enligt 26 § inte får påföras för åtgärder som har vidtagits då beslut om godtagande av åtagande enligt 23 § andra stycket har gällt, om åtgärderna är förenliga med beslutet. Ett undantag görs om beslutet har återkallats med stöd av 23 a § 3, dvs. att godtagandebeslutet grundades på ofullständiga, oriktiga eller vilseledande uppgifter från parterna. Om det behövs för att skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag, får verket ålägga 1.ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, hand- lingar eller annat, 2.den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer, eller 3.en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur att redovisa kostnader och intäk- ter i verksamheten. Första stycket gäller även vid handläggning när en sådan åtgärd begärs av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Enligt paragrafen har befogenhet att inhämta den ut- redning som behövs i de ärenden som verket handlägger enligt konkur- renslagen. I det syftet får verket enligt bestämmelserna i paragrafen be- sluta om ålägganden i vid utsträckning. I paragrafen införs nu ett nytt andra stycke, av vilket framgår att verket skall ha befogenheterna enligt första stycket även när verket handlägger ärenden på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU. Det är alltså då inte fråga om utredningar i verkets egna ärenden. En motsvarande befogenhet har verket enligt 56 a § inom ramen för en internationell överenskommelse om rättslig hjälp i kon- kurrensärenden. Frågan har berörts i avsnitt 12.3. får på ansökan av besluta