prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — Främst har deras finansiering genom interkom- munala ersättningar kritiserats. Regeringen har därför i budgetproposi- tionen föreslagit att det bör prövas om vissa påbyggnadsutbild- ningar kan överföras till andra utbildningsformer med statlig finan- siering. Andra påbyggnadsutbildningar, som tillgodoser ett lokalt eller regionalt behov, bör kunna drivas vidare av kommunala huvudmän. Vidare har regeringen beslutat om en försöksverksamhet med eftergym- nasial lärlingsutbildning för vuxna inom vissa små hantverksyrken. Eftergymnasial yrkesutbildning i arbetslivet Även om allt fler arbeten kräver högskoleutbildning eller annan formell eftergymnasial utbildning, finns det många yrken och yrkesområden där yrkesutbildningen i gymnasieskolan är en tillräcklig förberedelse för arbetslivet. Som exempel kan nämnas hantverkare inom byggsektorn samt viss vård- och omsorgspersonal inom den kommunala sektorn. Varje krav på höjd kompetens och därmed längre utbildning som finns i arbetslivet kan rimligen inte tillgodoses genom en generell utökning av utbildningstiden i gymnasieskolan. Inte heller kan den ökade efterfrågan på högre kompetens tillgodoses enbart genom ytterligare eftergymnasial utbildning. Det innebär att de höjda kraven på kompetens inom vissa delar av arbetsmarknaden måste tillgodoses direkt i arbetslivet. Inom en del av de traditionella arbetsmarknadssektorerna regleras den- na färdigutbildning i arbetslivet genom avtal mellan arbetsmarknadens parter. Inom andra sektorer saknas sådana avtal helt. I övriga är det betydligt vanligare att hela utbildningsförloppet, och därmed vill- koren för tillträde till yrket och rätten till yrkesutövning, är statligt regle- Den svenska traditionen medför att villkoren för och organisationen av övergången mellan den skolförlagda utbildningen och arbetslivet skiftar från bransch till bransch. Även möjligheten till kompetens- utveckling inom yrket varierar. En utveckling mot att fler yrkesområden skulle få särskilda avtal om färdigutbildning/introduktionsutbildning skulle sannolikt stärka de svenska yrkesverksammas möjligheter till mobilitet i . Arbetslivets förändring ställer andra krav på kompetens hos medarbetarna och därmed på den gymnasiala yrkesutbildningen. Å ena sidan behöver eleverna få en förberedelse för en bredare yrkesverksam- het, vilket gör dem anställningsbara inom ett vidare yrkesområde än tidigare, å andra sidan tillräckliga specialistkunskaper för att kunna påbörja en yrkesbana som anställd eller egenföretagare. Utbildningen skall också leda till en bra kunskapsplattform för det fortsatta lärande som kommer att vara en förutsättning för deltagande och yrkesmässig utveckling på framtidens arbetsmarknad. En utveckling i den riktningen ställer emellertid stora krav på hur över- gången mellan skola och arbetsliv utformas. En stor del av den enskildes färdigutbildning och kompetensutveckling kommer att ske i arbetslivet i form av informellt lärande i arbetet. Detta utesluter inte att företag från tid till annan har behov av att erbjuda specifik kompetensutveckling för sin personal i samverkan med olika utbildningsanordnare, t.ex. för att introducera ny teknik i företaget. Arbetslivets parter inom alla sektorer får ta ett stort ansvar för att utveckla former för vidareutbildning i förhållande till de nya och föränd- rade krav som ställs i yrkesrollen. En sådan utveckling skulle sannolikt även öka det långsiktiga intresset för och rekryteringen till de utbild- ningsvägar inom gymnasieskolan som leder till anställningsbarhet utan fortsatta formella studier på eftergymnasial nivå. Arbetsmarknadens parter har möjlighet att utveckla former för och sluta avtal om färdigutbildning/introduktionsutbildning vid inträde på arbetsmarknaden inom de sektorer av arbetsmarknaden som saknar sådana avtal. Detta skulle underlätta och effektivisera övergången mellan gymnasieutbildning och anställning. Ett närmare samarbete mellan parterna och skolan skulle dessutom kunna leda till att undervisningen i karaktärsämnena och gymnasiearbetet kan utformas och arbetsplats- förläggas i en sådan omfattning att övergången till arbetslivet ytterligare underlättas. Regeringen avser att bidra till processen genom att tillsätta en Yrkesutbildningsdelegation. En av delegationens huvuduppgifter blir att arbeta för att samhällets intentioner för samverkan mellan skola och arbetsliv förverkligas i högre grad än . Inom ramen för den uppgiften kan delegationen medverka till att göra övergången smidigare mellan gymnasieutbildning och arbetsliv. I många kommuner och regioner har också ett viktigt utvecklingsarbete inletts för att möta nya mönster vad gäller såväl ungdomars utbildnings- val som arbetslivets behov av välutbildad arbetskraft. Dessa utvecklings- insatser karakteriseras av en nära samverkan mellan utbildningsanord- nare, arbetsliv och högskola. Regeringen anser det viktigt att sådana Inom ramen för en sådan planering kan också gymna- siala och eftergymnasiala utbildningar ses i ett sammanhang och bidra till att förnya form och innehåll i de olika studievägarna. Översyn av de eftergymnasiala yrkesutbildningarna Eftergymnasiala yrkesutbildningar förekommer således såväl inom som utanför högskolan, med offentliga huvudmän såväl som privata. Utbudet kan uppfattas som så svåröverskådligt att det blir besvärligt att få ett helhetsgrepp om det. För individen kan det upplevas som en svårighet att värdera liknande utbildningar erbjudna inom olika system t.ex. som grund för fortsatta studier . Regeringen anser därför, mot bakgrund av de förändringar som föreslås i gymnasieskolan och för- ändringarna i arbetslivet, att det finns skäl att närmare analysera utbudet av eftergymnasial yrkesutbildning och i vilka utbildningsformer den erbjuds, hur olika utbildningar värderas vid vidare studier samt hur den finansieras. En viktig del av analysen är också att se hur de eftergym- nasiala yrkesutbildningarna kvalitetssäkras. Regeringen avser att genom- föra en sådan översyn. Regeringens förslag: Beslut om riksrekrytering som tagits före genom- förande av förslagen i denna proposition och som inte innehåller någon Regeringens bedömning: Vissa utbildningar, på en eller på ett antal orter i landet, kan liksom göras riksrekryterande. den myndighet regeringen bestämmer, bör även fortsättningsvis fatta beslut om riksrekrytering. Beslutet bör gälla för bestämd tid och därefter förslag: Vissa utbildningar, eller delar av utbild- ningar, kan göras riksrekryterande efter beslut av regeringen eller den myndighet regeringen beslutar. Beslutet bör gälla och därefter beslut om riksrekrytering bör upphävas. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat förslag är genomgående positiva, däribland och kommuner, Landstingen i , och , Företagarnas riksorganisation, Teknikföretagen, Skogsbrukets- samt Såg- och ännu längre och menar att alla utbildningar i gymnasieskolan borde vara riksrekryterande, eftersom detta är en förutsättning för att alla elever skall få sina val tillgodosedda. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Vissa gymnasiala utbildningar behöver ett större elevupptagningsområde än kommunen eller samverkansområdet för att kunna bedrivas. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, har därför möjlighet att föreskriva att vissa utbildningar skall stå öppna för sökande från ett bestämt geo- grafiskt område, t.ex. hela landet och hur många platser dessa utbild- ningar får omfatta. Därutöver har alla fristående gymnasieskolor rätt att rekrytera elever från hela riket. är drygt hundra utbildningar vid kommunala skolor riks- Bedömningen av en ansökan om riksrekrytering utgår från ett nationellt behov. Förutom yttrande från om inne- hållet i utbildningen krävs normalt även ett ställningstagande från central yrkesnämnd eller motsvarande om att riksrekrytering behövs. om riksrekrytering tas hänsyn till om utbildningen avser en så liten dimensionering för riket att det är risk för att utbildningen inte kommer till stånd utan riksrekrytering, om utbildningen kräver tillgång till speciell kostnadskrävande utrustning för att hålla hög kvalitet, om utbildningen avser att säkra bevarandet av gamla hantverkstraditioner eller om den avser ett yrkesområde som kan ha olika specialitet beroende på var i landet den anordnas. Regeringen har även möjlighet att ta Medgivande om riksrekrytering har avsett en begränsad tid. Genom förslaget (se avsnitt 5.2) om möjligheten för en elev att söka utbildning i annan kommun torde behovet av riksrekrytering minska betydligt. Regeringen bedömer dock att det även kan finnas behov av riksrekrytering för vissa utbildningar och föreslår att en kommun även i fortsättningen efter prövning skall kunna få anordna gymnasieutbildning med riksrekrytering. Nuvarande bestämmelser i skollagen om att regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får besluta om riksrekrytering, föreslås kompletteras med att beslutet bör avse en begränsad tid. Rätten för en eller landstingskommunal utbildning att rekrytera elever från hela landet skall även avse sådana utbildningar som det finns ett särskilt nationellt intresse av t.ex. glas- blåsare och yrkesdansare. Regeringen ser framför sig en ordning där samråd om utbildningsbehov och kvalitetsaspekter sker med respektive bransch innan beslut fattas om riksrekrytering på ett visst antal ställen i landet. Besluten bör tas samlat årsvis och avse . Regeringen kan även besluta om ett maximerat antal utbildningsplatser. Vid bedöm- ningen skall hänsyn tas till förutom motivet för och behovet av riksrekrytering att utbildningen är av godtagbar kvalitet och att kost- naden står i rimlig proportion till nyttan med utbildningen. Ett annat övervägande är om den aktuella utbildningen är av ett sådant slag att den bör anordnas i gymnasieskolan eller om den snarare är eftergymnasial. Riksrekrytering kan även komma i fråga för andra utbildningar än de ovan beskrivna, nämligen utbildningar där det inte går att uppnå det särskilda syftet med dem utan att elever rekryteras från hela riket, t.ex. riksidrottsgymnasierna. För dessa utbildningar görs inga förändringar i förhållande till vad som gäller . Detta gäller även de utbildningar som finns för döva och hörselskadade elever och utbildning som är speciellt anpassad för ungdomar med svåra rörelsehinder (Rh-anpassad utbildning). Enligt avtal mellan staten och respektive kommun anordnas också gymnasial utbildning för elever med psykisk utvecklingsstörning. En parlamentarisk kommitté, (U2002:01), har i uppdrag att ge förslag till hur utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning kan förbättras. Kommitténs slutbetänkande skall redovisas . I avvaktan på dessa förslag och ställningstagande till dem berörs inte de två nämnda utbildningarna i denna proposition. Regeringen anser, i likhet med , att det finns skäl att göra en översyn av de utbildningar som tidigare erhållit beslut om riksrekrytering. Beslut om riksrekrytering som tagits före genomförande av förslagen i denna proposition och som inte innehåller någon tidsbe- gränsning bör således upphävas före införandet. Elever som påbörjat studier i gymnasieskolan före bör dock få avsluta studier- na enligt nuvarande ordning. Regeringen avser att ge och Myndigheten för skolutveckling uppdrag utifrån sina ansvarsområden med anledning av vad som föreslås i denna proposition. kommer att få ett kursplaneuppdrag. Kursplanearbetet utgår främst från förslagen om större kurser och ämnesbetyg och handlar således i huvudsak om att arbeta om kursplanerna till ämnesplaner. Varje program behöver gås igenom. För att den nya gymnasieskolan skall kunna träda i kraft krävs att efter beslut kan påbörja arbetet. bör göra en översyn av programmål, ämnen och kurser. I kap. 6 Ämnen och kurser föreslås att kurser bör omfatta minst 100 poäng, med undantag av bl.a. fyra kärnämneskurser. Även detta gör en kursplaneöversyn nödvändig. Regeringen anser det angeläget att ett system med ämnesbetyg införs. Motiven för detta utvecklas i kap. 7 Betyg. En sådan ändring av delar av betygssystemet innebär att den ämnesindelning som finns måste ses över och anpassas till de nya förutsättningarna. bör även visa på möjligheter att variera undervisningen i kärnämnena på olika program med bibehållande av de gemensamma kursplanemålen samt lyfta fram och tydliggöra hur en ökad infärgning kan ske. Regeringen ämnar vidare uppdra åt att utreda och lämna förslag till utformning och reglering av en gymnasial lärlingsutbildning av det slag som beskrivs i kap. 10 Gymnasial yrkesutbildning. skall i arbetet med uppdraget samverka med Myndigheten för skolutveckling. skall därutöver samverka med företrädare för högskolor, myndigheter som t.ex. och Verket för Högskoleservice, kommuner, ämnesföreträdare, branscher och organisa- tioner samt andra som kan vara berörda. skall i samarbete med Myndigheten för skolutveckling ansvara för implementeringsinsatser avseende betyg och bedömning. Regeringen avser även att ge Myndigheten för skolutveckling ett utvecklingsuppdrag att stödja kommuners och skolors genomförande av förslagen i propositionen. Myndigheten för skolutveckling bör tillsam- mans med arbetsmarknadens parter stödja utvecklingen av lokal samver- kan mellan skola och arbetsliv. Myndigheten för skolutveckling bör även initiera utvecklingsarbete och visa på goda exempel på hur infärgning, kunskapsbedömning och dokumentation kan genomföras. skall långsiktigt följa gymnasieskolans utveckling och rapportera till regeringen hur implementeringen av ändringarna fort- skrider. Myndigheten för skolutveckling skall följa och rapportera effekterna av sina insatser för att stödja den lokala utvecklingen. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om interkommunal ersätt- ning för riksrekryterande påbyggnadsutbildningar enligt förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning bör upphävas. Ändringen bör träda i kraft vid utgången av . I budgetpropositionen (prop. 2003/04:01) aviserades att rätten till interkommunal ersättning för de riksrekryterande påbyggnadsutbild- ningarna inom vuxenutbildning skulle avskaffas, som staten bör ta över finansieringen av vissa påbyggnadsutbildningar från kommunerna. Bestämmelserna om interkommunal ersättning för riksrekryterande påbyggnadsutbildningar finns i förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning. Förordningen bör sålunda upphävas i dessa delar. Ändringen bör träda i kraft vid utgången av . Den lagenliga grunden för det hittillsvarande systemet med interkommunal ersättning utgörs av ett bemyndigande från till regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för en kommun att betala ersättning för gymnasial vuxenutbildning till den kommun eller det landsting som anordnar utbildningen. Bemyn- digandet finns i 11 kap. 24 § skollagen (1985:1100). Skollagen är i sin helhet föremål för översyn. Regeringen återkommer till i denna fråga. 14 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft och skall tillämpas på utbildning som börjar efter . För utbildning som då redan pågår skall äldre bestämmelser tillämpas. Skälen för regeringens förslag: Beslut om t.ex. mottagande av sökande till gymnasieskolan måste kunna fattas . Därför måste bestämmelserna träda i kraft , trots att de inte skall tillämpas förrän på utbildning som börjar efter . Beslut om riksrekrytering som har fattats före kan antingen innehålla en tidsbegränsning eller vara utan en sådan. I de fall de saknar en tidsbegränsning skall de upphöra att gälla . Innehåller de en tidsbegränsning gäller riksrekryteringen till den tidpunkt som angetts i beslutet. I enlighet med vad regeringen anför i avsnitt 9.2 om utbildning på heltid för individuella program, bör en lagreglering av detta, sedan regeringen har återkommit med sitt lagförslag till , kunna träda i kraft . I enlighet med den s.k. finansieringsprincipen skall kommuner och lands- ting inte åläggas nya arbetsuppgifter, utan att de ges möjlighe- ter att finansiera dessa på annat sätt än med höjda skatter. Om statsmak- terna fattar beslut, som medför utgiftsökningar för kommunsektorn, bör dessa således finansieras genom en ökning av statsbidragen eller genom att staten fattar beslut som möjliggör besparingar. Finansieringsprincipen innebär också att statsbidragen bör minska om kommunerna fråntas skyl- digheter eller om de till följd av regelförändringar får möjlighet att bedri- va en mer kostnadseffektiv verksamhet. Den aviserade förstärkningen av kvaliteten på individuella program som innebär, att obehöriga elever som följer ett individuellt program skall få utbildning på heltid, bör tillämpas fr.o.m. . Regeringen återkommer i budgetpropositionen i fråga om kompensation för kommunerna till följd av en förstärkt lagstiftning om utbildning på heltid för eleverna på individuella program. Genomförandeinsatser kommer att finansieras genom omfördelning av tillgängliga medel inom område. Regeringen bedömer att de förslag som i övrigt lämnas i denna propo- sition inte kommer att medföra några kostnadsökningar. Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) Ändringen i tredje stycket motiveras av övergången till ämnesbetyg. Denna har behandlats i avsnitt 7. I fjärde stycket införs en möjlighet att erhålla bevis om gymnasie- examen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8. Villkoren för examen motsvarar kraven på grundläggande behörighet för högskolan. Av orda- lydelsen framgår att eleven måste ha fullföljt hela utbildningen på programmet. Det räcker således inte med att ha uppfyllt kurskraven på kurser omfattande minst 2 150 poäng och fått godkänt betyg på gym- nasiearbetet. Genom ändringen görs tydligt att besluten om riksrekrytering skall gälla för viss i besluten angiven tid. För äldre beslut som saknar sådan tids- begränsning finns en särskild övergångsbestämmelse som innebär att dessa beslut upphör att gälla . Frågor om riksrekry- tering behandlas i avsnitt 11. Tillägget i tredje stycket innebär att frågan om det finns platser kvar på en utbildning, sedan alla sökande som huvudmannen är skyldig att ta emot fått plats, inte kan bli föremål för överprövning. kan pröva är om sökanden uppfyller de villkor för behörighet till utbildningen som finns. Det ankommer på huvudmannen att avgöra om det finns platser över för andrahandsmottagande på utbild- ningen. Ändringen, som motsvarar ändringen i 9 §, har kommenterats under 9 §. Innehållet i paragrafen har behandlats i avsnitten 5.2 och 5.3. Bestäm- melsen kompletterar reglerna om hemkommunens skyldighet att betala interkommunal ersättning. Av 5 kap. 8 § följer att den som skall erbjudas gymnasieutbildning av sin hemkommun är behörig att tas emot som sökande till sådan utbildning var som helst i landet. Den nämnda paragrafen anger också de situationer när en huvudman är skyldig att som sökande till sina utbild- ningar på nationella program ta emot ungdomar som inte är hemma- hörande i kommunen eller samverkansområdet för utbildningen. brukar kallas förstahandsmottagande. När en sådan sökande har tagits in på utbildningen blir dennes hemkommun skyldig att betala ersättning till den kommun eller det landsting som anordnar utbildningen. Detta följer av 5 kap. 22 och 23 §§. Även i de fall en kommun eller ett landsting inte måste ta emot en sökande i första hand, får en sökande tas emot om det finns platser över på utbildningen sedan alla förstahandsmottagna har beretts plats. Genom ändringen i den aktuella paragrafen införs skyldighet för hemkommunen att betala interkommunal ersättning i dessa fall av andrahandsmottag- ning. Från denna betalningsskyldighet för hemkommunen görs dock undan- tag för de fall den anordnande huvudmannen på programmet även erbjuder en lokalt fastställd inriktning. För att hemkommunen i en sådan situation skall vara skyldig att betala interkommunal ersättning för en elev som tas emot i andra hand, måste hemkommunen, även fortsätt- ningsvis, åta sig att stå för kostnaden. Bestämmelsen ålägger alltså inte någon betalningsskyldighet i dessa fall av andrahandsmottagning, varken för utbildningen ett eller för utbildning följande år oberoende av om denna för den enskilda eleven sker på en nationell inriktning, en lokal inriktning eller på ett nationellt program utan nationella inriktningar. Av paragrafens lydelse följer att denna begränsning i skyldigheten att betala interkommunal ersättning inte gäller för elever som har tagits emot i första hand. Detta innebär att om en sökande som har tagits emot i första hand väljer att år två och tre gå en lokalt fastställd inriktning blir hemkommunen skyldig att betala interkommunal ersättning för kostna- derna för hela utbildningen. Det är den anordnande huvudmannens sak att avgöra om den skall ta emot några sökande i andra hand. Som redan nämnts får sådan mottag- ning förekomma först sedan alla förstahandsmottagna har beretts plats. Om huvudmannen då bedömer att det finns platser över på utbildningen får denne överväga att även ta emot sökande i andra hand. Av 5 kap.11 § tredje stycket framgår att bedömningen av hur många platser som finns över för andrahandsmottagning inte får överklagas. Har anordnaren valt att göra andrahandsmottagning och det finns fler sökande i andra hand än det finns platser över på utbildningen, måste anordnaren göra ett urval. Bemyndigandet till regeringen i 5 kap. 15 § att fastställa föreskrifter om urval mellan behöriga sökande gäller även för detta urval. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.3. Den reglerar hur den interkommunala ersättningen skall räknas i olika situationer. Tillägget i första stycket är en följd av att möjligheterna till andrahands- mottagning i 5 kap. 24 § har utökats. Ändringen innebär att stöd till inackordering skall utgå i de fall huvudmannen är skyldig att ta emot eleven och övriga förutsättningar för stöd är uppfyllda. Någon skyldighet för hemkommunen att betala inackorderingsstöd finns således inte vid andrahandsmottagning. Punkt 1 har behandlats i avsnitt 14. Punkt 3 innebär att beslut som fattats enligt den äldre lydelsen upphör att gälla om de inte innehåller en tidsbegränsning. Finns en sådan begränsning i beslutet gäller denna. Att besluten upphör att gälla innebär att utbildningen är riksrekryterande enligt 9 och 14 §§. För elever som påbörjat en riksrekryterade utbildning skall dock interkommunal ersättning alltjämt utgå enligt de reglerna för sådan utbildning även om beslutet om riksrekrytering upphör att gälla . Sammanfattning av betänkandet Åtta vägar till kunskap en ny struktur för gymnasieskolan (SOU 2002:120) Det som framför allt aktualiserat behovet av en utveckling av gymnasie- skolan är förändringar i omvärlden och nödvändigheten av att gymnasie- skolan blir en så bra förberedelse som möjligt för de ungdomar som skall vara verksamma i samhälle och arbetsliv till mitten av . Förändringstakten kommer sannolikt att vara oföränderligt hög. Därför är det viktigt att ungdomarna kan skaffa sig en god grundläggande kom- petens och få insikter i nödvändigheten att lära nytt och att vara förändringsbenägen. Mycket talar för att de blir bättre förberedda för en föränderlig omvärld, om de har en bredare utbildning och att den mest specialiserade utbildningen bör ske efter gymnasieskolan, i efter- gymnasial utbildning eller i en anställning. Det finns företeelser i dagens gymnasieskola som kritiseras och gör en förändring av strukturen angelägen. Till dessa hör fragmentiseringen och betygsstressen. Dagens unga en individualiserad och solidarisk generation Kommittén har utifrån förändringar i samhälle och arbetsliv analyserat och lagt förslag till hur gymnasieskolan bör struktureras. En utgångs- punkt har varit att kartlägga hur dagens unga resonerar, vilka värderingar de har samt vilka krav och förväntningar de har på skolan. Det som dagens unga tycker är viktigt, t.ex. familj, boende och en fast anställning, är sådant som den äldre generationen värderar högt.