prop · GR03158 · 2004-06-02 00:00:00 — 6.beslut enligt smittskyddslagen (2004:168) eller livsmedelslagen (1971:511) eller föreskrifter som har meddelats med stöd av livs- medelslagen, 7.utlandsvistelse till följd av att den sökande följt med sin make eller maka vid dennes arbete i utlandet under förutsättning att makens eller makans arbetsgivare har sitt säte i och att lönen utbetalas från , varvid med make eller maka jämställs person med vilken den sökande sammanbor under förhållanden som liknar makars, eller 8.vård av närstående när hel ersättning lämnats enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård. Första stycket 6 gäller dock inte när fråga är om hälsokontroll vid inresa enligt 3 kap. 8 § eller av- spärrning enligt 3 kap. 10 § smitt- skyddslagen. Denna lag träder i kraft . 4 Senaste lydelse 2004:184. Ärendet och dess beredning Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade folkhälso- och social- tjänstministern en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av behovet av sådana extraordinära smittskyddsåtgärder som är nödvändiga för att förhindra att en spridning av en allvarlig smitta hos människor leder till en svår påfrestning på samhället i fred (dir. 2003:12). Utredningen antog namnet Utredningen om extraordinära smittskydds- åtgärder (S 2003:01). Utredaren lade fram betänkandet Extraordinärt smitt- skydd (SOU 2003:83). En sammanfattning av förslagen i betänkandet finns i bilaga 1. De författningsförslag som lades fram i betänkandet finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i (S2003/7258/FH). Denna proposition bygger på en överenskommelse mellan den social- demokratiska regeringen, och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 3. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men också föreslagit vissa ändringar. Regeringen har på de flesta punkter följt Lagrådets förslag. Regeringens överväganden beträf- fande Lagrådets yttrande återfinns i avsnitt 9.1, 9.3, 9.5 och i författ- ningskommentaren. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag föreslår regeringen i pro- positionen ett tillägg i 2 kap. 5 § smittskyddslagen (2004:168) av inne- börd att behandlande läkare i vissa fall har att göra anmälan även be- träffande andra sjukdomar än anmälningspliktiga sjukdomar. Tillägget är av enkel beskaffenhet. Ifrågavarande anmälningsskyldighet överens- stämmer dessutom med vad som gäller enligt 22 § första stycket andra meningen i nu gällande smittskyddslag (1988:1472) och har varit föremål för Lagrådets granskning vid beredningen av sist nämnda lag. Lagrådets hörande över det nu föreslagna tillägget skulle därför sakna betydelse. presenterade regeringen propositionen Ny smitt- skyddslag m.m. (prop. 2003/04:30). I propositionen föreslås att en ny smittskyddslag skall införas. Smittskyddslagen skall ges en klarare in- riktning på smittskyddsåtgärder som riktar sig till människor. De smitt- skyddsåtgärder som riktar sig till objekt eller djur skall i sin helhet regle- ras i andra lagar. Vid behandlingen av propositionen har i huvudsak beslutat att anta regeringens förslag (bet. 2003/04:SoU6, rskr. 2003/04:178). Den nya smittskyddslagen och övriga författningsändringar kommer att träda i kraft . Bestämmelser om smittskydd finns även i ett antal andra lagar och för- Prop. 2003/04:158 ordningar. I detta avsnitt ges en översiktlig redogörelse för de viktigaste författningarna på smittskyddsområdet. 4.1Smittskyddslagen (2004:168) Smittskyddslagens (2004:168) syfte är att tillgodose befolkningens behov av skydd mot smittsamma sjukdomar. Den nya smittskyddslagen skall till skillnad mot den gällande endast reglera smittskyddsåtgärder som riktar sig till människor. Det objektinriktade smittskyddet skall i sin hel- het regleras i annan lagstiftning. Bestämmelserna i lagen skall omfatta alla sjukdomar som kan över- föras till eller mellan människor och som kan innebära ett inte ringa hot mot människors hälsa. Möjligheterna till tvångsåtgärder är begränsade till s.k. allmänfarliga sjukdomar som anges i en bilaga till lagen. För att en sjukdom skall betecknas som allmänfarlig sjukdom krävs enligt en uttrycklig definition i 1 kap. 3 § att den kan vara livshotande, innebära långvarig sjukdom eller svårt lidande eller medföra andra allvarliga kon- sekvenser. Härutöver krävs att man genom åtgärder som riktas till den smittade kan förebygga smittspridning. Bland de allmänfarliga sjuk- domarna, som är 24 till antalet, ingår bl.a. difteri, hepatit A-E, hivinfek- tion, klamydiainfektion, kolera, mjältbrand, polio, rabies, svår akut respi- ratorisk sjukdom (SARS), salmonellainfektion, tuberkulos och virala hemorragiska febrar (exkl. denguefeber och sorkfeber). De allmänfarliga sjukdomarna liksom vissa andra smittsamma sjuk- domar skall anmälas till smittskyddsläkaren och . Dessa sjukdomar benämns anmälningspliktiga sjukdomar. Vidare skall vissa sjukdomar göras till föremål för smittspårning; de betecknas i den nya lagen som smittspårningspliktiga sjukdomar. Hit avses höra, förutom de allmänfarliga sjukdomarna, bl.a. vissa sjukdomar som sprids via livs- medel såsom t.ex. botulism. Enligt 9 kap. 3 § bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om vilka andra sjukdomar än allmänfarliga som skall vara anmälningspliktiga och smittspårningspliktiga. Beträffande de smittspårningspliktiga sjukdomarna ger paragrafen också en möjlighet till subdelegation till . Regeringen kan enligt 9 kap. 2 § under vissa förutsättningar föreskriva att bestämmelserna om allmänfarliga sjukdomar skall tillämpas på en viss smittsam sjukdom som förekommer eller kan förekomma här i landet, om sjukdomen bedöms uppfylla kriterierna för allmänfarliga sjukdomar. Sådana föreskrifter skall underställas . I den nya lagen tydliggörs ansvaret för smittskyddet. ansvarar enligt 1 kap. 7 § för samordning av smittskyddet på nationell nivå och skall ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd medan enligt samma lagrum som expertmyndighet skall följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smitt- skydd skall fungera effektivt. skall även fortsättningsvis ha ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom landstingsområdet. som gälla för åtgärder som riktar sig mot objekt och djur. med nuvarande reglering skall det enligt 1 kap. 9 § i varje landsting fin- nas en smittskyddsläkare som skall ha det samlade ansvaret för smitt- skyddet inom det område där han eller hon verkar. Av paragrafen fram- går vidare att smittskyddsläkaren skall kunna delegera uppgifter som denne har enligt lagen till en erfaren läkare vid en smittskyddsenhet eller vid en infektionsklinik. Vidare föreskrivs om krav på samverkan mellan myndigheter, läkare och annan sjukvårdspersonal för att förebygga och begränsa utbrott eller spridning av smittsamma sjukdomar (1 kap. 10 §). Den enskildes rättigheter och skyldigheter Den enskilde har liksom vissa lagfästa skyldigheter. I 2 kap. 1 § smittskyddslagen slås fast att var och en genom uppmärksamhet och rimliga försiktighetsåtgärder skall medverka till att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Enligt 2 § samma kapitel är vidare den som vet eller har anledning misstänka att han eller hon bär på en smittsam sjukdom skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittrisk. Den som vet att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom är även skyldig att lämna information om smittan till andra människor som han eller hon kommer i sådan kontakt med att beaktansvärd risk för smittoöverföring kan uppkomma. Den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom eller en annan smittspårningspliktig sjukdom är dessutom enligt 3 kap. 1 § skyldig att utan dröjsmål söka läkare för undersökning. Om en patient som misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom inte samtycker till undersökning och provtagning skall liksom detta anmälas till smittskyddsläkaren. Enligt 3 kap. 4 § skall vidare en patient som konstaterats eller misstänks vara smittad av en allmänfar- lig eller annan smittspårningspliktig sjukdom lämna de upplysningar som han eller hon förmår om vem eller vad som kan ha överfört smittan och om andra personer som kan ha smittats. Den behandlande läkaren är enligt 4 kap. 1 § smittskyddslagen skyldig att ge den som bär på eller misstänks bära på en smittsam sjukdom som omfattas av bestämmelserna i smittskyddslagen individuellt utformade medicinska och praktiska råd om hur han eller hon skall undvika att ut- sätta andra för smittrisk. Om det är fråga om en allmänfarlig sjukdom skall den behandlande läkaren enligt 4 kap. 2 § besluta om individuellt utformade förhållningsregler som får avse ett eller flera av de moment som anges i paragrafen såsom t.ex. inskränkningar när det gäller arbete, skolgång eller annan verksamhet, förbud mot att donera blod och organ samt skyldighet att iaktta skärpta hygienrutiner. Liksom skall läka- ren så långt möjligt se till att förhållningsreglerna följs. Smittskydds- läkaren kan enligt 4 kap. 3 § på eget initiativ eller på begäran av patien- ten ändra förhållningsreglerna. Smittskyddsläkarens beslut om förhåll- ningsregler får överklagas till länsrätten. Vid kännedom eller misstanke om att patienten inte iakttar förhållningsreglerna skall enligt 4 § samma kapitel den behandlande läkaren anmäla detta till smittskyddsläkaren. Sådan anmälan kan enligt förslaget dock underlåtas om läkaren bedömer att han eller hon kan själv se till att patienten får det stöd som behövs för att ändra sitt beteende. Genom bestämmelsen i 4 kap. 8 § införs en möjlighet att underrätta en närstående som löper påtaglig risk att smittas när den som bär på en all- mänfarlig smittsam sjukdom inte själv informerat om sjukdomen. I 4 kap. 6 § stadgas bl.a. att den som har en allmänfarlig sjukdom skall erbjudas den vård och behandling som behövs för att eliminera eller minska risken för smittspridning. Enligt 7 § samma kapitel skall den be- handlande läkaren anmäla till smittskyddsläkaren om han eller hon får veta eller misstänker att patienten inte följer erbjuden medicinsk behand- ling och detta innebär en risk för andra människor att smittas. Anmälan behöver inte ske om läkaren bedömer att patienten i fortsättningen kom- mer att följa behandlingen. Tvångsåtgärder mot enskild kan enligt den nya smittskyddslagen på samma sätt som tillgripas endast såvitt gäller de allvarligaste sjuk- domarna. Om någon som med fog kan misstänkas bära på en allmänfar- lig sjukdom motsätter sig den undersökning som behövs för att konsta- tera om smittsamhet föreligger får länsrätten enligt 3 kap. 2 § på ansökan av smittskyddsläkaren besluta om tvångsundersökning. Beslut om sådan undersökning får meddelas endast om det finns påtaglig risk för att andra människor kan smittas. Att det är länsrätten och inte som smittskyddsläkaren som föreslås besluta om denna tvångsåtgärd motiveras i propositionen med den vikt som den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) och regeringsformen tillerkänner den kroppsliga integriteten och med att tvångsundersökning även kan innebära ett frihetsberövande i konventionens mening. Länsrätten skall pröva målet skyndsamt. Av be- stämmelsen i 8 kap. 5 § framgår att domstolen, om det inte finns sär- skilda skäl, skall pröva målet senast inom från det att ansökan kom in. Enligt 5 kap. 1 § får den som bär på en allmänfarlig sjukdom isoleras om det av omständigheterna klart framgår att den enskilde inte är beredd eller i stånd att frivilligt underkasta sig de åtgärder som krävs för att hindra eller så långt möjligt minska risken för spridning av sjukdomen eller om det finns grundad anledning anta att han eller hon inte följer de förhållningsregler som har beslutats. För den som frivilligt medverkar till nödvändiga åtgärder för att hindra smittspridning kan isolering enligt denna bestämmelse inte bli aktuell. Beslut om isolering får vidare med- delas endast om det finns en påtaglig risk för att andra personer kan smittas. Liksom fattas beslut om isolering av länsrätten efter ansökan av smittskyddsläkaren (5 kap. 2 §). Isoleringen får bestå . Det är emellertid på samma sätt som möjligt för länsrätten att efter begäran av smittskyddsläkare besluta om förlängning med högst åt gången om det finns särskilda skäl (5 kap. 5 §). isolering och fortsatt isolering skall en sakkunnig höras vid den muntliga Prop. 2003/04:158 förhandlingen. En stödperson skall utses för den som isolerats om den isolerade begär det (5 kap. 19 §). En stödperson skall även utses i annat fall om den isolerade inte motsätter sig det. I brådskande fall får smittskyddsläkaren enligt 5 kap. 3 § besluta om tillfällig isolering av en person som bär på eller misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom. Som förutsättning gäller att den smittade eller misstänkt smittade genom sitt beteende utsätter någon annan för omedel- bar risk att smittas. Ett beslut om tillfällig isolering får bestå . Beslutet förfaller om det inte underställs länsrätten senast . Både isolering och tillfällig isolering skall ske på vårdinrätt- ning som drivs av ett landsting, 5 kap. 4 §. Den nya smittskyddslagen innehåller i likhet med gällande smittskydds- lag bestämmelser om kostnadsfria läkemedel och kostnadsfri undersök- ning, vård och behandling, 7 kap. 1 och 2 §§. Kostnadsfriheten är be- gränsad till de allmänfarliga sjukdomarna och svarar enligt 4 § samma kapitel för kostnaderna för dessa förmåner. Tillsynen över smittskyddet utövas av . Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela de ytterligare föreskrifter som krävs för ett ändamålsenligt smittskydd samt till skydd för enskilda. Vidare får regeringen meddela särskilda före- skrifter om smittskyddet om landet kommer i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som landet har befunnit sig i eller om det vid en freds- tida kris som har betydande inverkan på möjligheterna att upprätthålla ett effektivt smittskydd finns behov av samordnade nationella åtgärder eller ur ett nationellt perspektiv av andra särskilda insatser inom smittskyddet. Liksom finns bestämmelser om biträde av polismyndighet. Hjälp av polismyndighet kan enligt 8 kap. 12 § begäras för att genomföra be- slut om läkarundersökning, isolering och tillfällig isolering samt för att till vårdinrättningen återföra bl.a. personer som avvikit från isolering. Smittskyddsförordningen (2004:255) I en bilaga till smittskyddsförordningen anges de smittsamma sjukdomar, utöver allmänfarliga sjukdomar, som skall vara anmälningspliktiga och som därmed skall anmälas enligt smittskyddslagen. Vidare får Social- styrelsen enligt förordningen föreskriva om vilka av de anmälningsplik- tiga sjukdomarna, utöver allmänfarliga sjukdomar som skall vara smitt- spårningspliktiga och som därmed skall bli föremål för smittspårning enligt smittskyddslagen. Härutöver finns i förordningen bl.a. komplette- rande bestämmelser om anmälan och om anmälningsskyldigheten samt om smittspårningen. Förordningen innehåller även ett bemyndigande till att meddela de ytterligare föreskrifter som krävs för ett ändamålsenligt smittskydd och till skydd för enskilda. 4.2Karantänslagen (1989:290) Den svenska karantänslagstiftningen har tillkommit mot bakgrund av bestämmelserna i det internationella hälsoreglementet (IHR). Dessa be- stämmelser är resultatet av ett arbete, som påbörjades strax efter Världs- hälsoorganisationens (WHO) tillkomst , med att samordna och rationalisera ett stort antal tidigare hälsovårdskonventioner och överens- kommelser. De första internationella bestämmelserna antogs och ersattes av nu gällande IHR, som i sin tur reviderats vid två till- fällen. har liksom de flesta andra länder anslutit sig till IHR. Regleringen medger att två eller flera länder ingår särskilda överens- kommelser för att underlätta tillämpningen av bestämmelserna. har ingått sådana överenskommelser med , och . Syftet med IHR är att ge största möjliga skydd mot att vissa sjukdomar sprids internationellt med minsta möjliga hinder för den internationella trafiken. IHR avsågs vid sin tillkomst att ge regler beträffande sex all- varliga smittsamma sjukdomar: gula febern, kolera, pest, smittkoppor, återfallsfeber och tyfus. har de tre sistnämnda sjukdomarna ut- mönstrats. Härutöver finns några särskilda stadganden om malaria. Den senaste revisionen av bestämmelserna ägde rum varvid smitt- koppor uteslöts ur regleringen med anledning av att WHO året dessför- innan förklarat sjukdomen utrotad. Bestämmelserna i är av olika karaktär. Vissa är av tvingande natur det gäller t.ex. skyldigheten att rapportera fall av karantänssjukdomarna till WHO medan andra bestämmelser behandlar åtgärder som kan vid- tas av det enskilda landet och som anger det mest restriktiva förfarande som får tillämpas till skydd mot dessa sjukdomar. IHR är föremål för en översyn inom WHO, ett arbete i vilket deltar. Det pågående revisionsarbetet har bl.a. givit för handen att IHR:s nuvarande roll bör ändras och utvidgas, särskilt för att bättre täcka in aktuella allvarligare hälsohot och ett effektivare rapporte- ringssystem. Vid antogs en deklara- tion som bl.a. uppmanar WHO att inrätta en särskild arbetsgrupp med uppgift att ta fram ett förslag till ny reglering. Närmare om karantänslagens bestämmelser I karantänslagen (1989:290) finns vissa bestämmelser till skydd mot att s.k. karantänssjukdomar förs in i landet eller sprids till utlandet genom land-, luft- och sjötrafik. Till karantänslagen ansluter karantänsförord- ningen (1989:302). Närmare föreskrifter rörande tillämpningen av för- ordningen har utfärdats av . Med karantänssjukdom avses enligt 2 § karantänslagen gula febern, kolera och pest, dvs. de sjukdomar som anges som karantänssjukdomar i IHR. Den kommunala nämnd som fullgör miljö- och hälsoskyddsuppgifter ansvarar för att sanitära åtgärder vidtas beträffande laster, bagage och annat gods, transportmedel och djur medan smittskyddsläkaren svarar för övriga smittskyddsåtgärder (3 §). I smittskyddsläkarens uppgifter ingår också att samordna smittskyddskontrollen vid karantänshamnar och karantänsflygplatser samt att biträda den kommunala nämnden i dess uppgifter (6 §). Med hänsyn till att det inte är möjligt för smittskyddsläkarna och de kommunala nämnderna att i praktiken kontrollera alla transportmedel, gods, passagerare etc. finns bestämmelser om ansvar för tullpersonal och andra som på olika sätt tar del i kontroll av gods och resande. Enligt 19 § skall bl.a. polis-, passkontroll- och tullpersonal samt trafikpersonal vid internationella flygplatser vara uppmärksamma på efterlevnaden av lagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Polis- och pass- kontrollpersonal åläggs vidare enligt samma lagrum att medverka vid kontroll av vaccinationsbevis vid karantänsflygplatser. Någon sådan kontroll görs emellertid inte . har enligt 18 § tillsynen över karantänsverksamheten. Styrelsen skall också föreskriva vilka hamnar och flygplatser som skall vara karantänshamnar respektive karantänsflygplatser. Beträffande dessa hamnar och flygplatser har berörda landsting och kommuner ansvar för att det finns tillgång till den personal och den utrustning som behövs för kontroll av trafiken så att karantänssjukdomar inte förs in i landet eller sprids till utlandet (5 §). har föreskrivit att nio hamnar bl.a. hamnarna i , och skall vara karantäns- hamnar och att fem flygplatser skall vara karantänsflygplatser (SOSFS 1996:20). Om ett område utom eller inom landet är att betrakta som smittat av en karantänssjukdom enligt de internationella hälsovårdsbestämmel- serna (IHR) och det finns risk att sjukdomen förs in i landet eller sprids härifrån till utlandet skall enligt 7 § förklara området smittat av sjukdomen. Området skall anses som smittat till dess Social- styrelsen förklarat det fritt från smitta. Ett fartyg eller ett luftfartyg får inte av smittskyddsskäl vägras tillträde till hamn (10 §). Enligt 9 § skall befälhavaren på ett fartyg i vissa fall senast vid ankomsten till första svenska hamn lämna uppgift till Tullver- ket om hälsotillståndet ombord, en s.k. hälsodeklaration. Motsvarande skyldighet gäller för befälhavare av luftfartyg (12 §). skall underrätta smittskyddsläkaren om uppgifternas innehåll. De fall då en s.k. hälsodeklaration skall avges är 1.om befälhavaren har anledning anta att smitta av karantänssjukdom kan finnas ombord, 2.om fartyget kommer från ett smittförklarat område och ankomsten sker inom inkubationstiden för sjukdomen eller 3.om det ombord finns en person som vistats inom ett smittförklarat område och inkubationstiden för sjukdomen inte har gått ut. Hälsodeklaration behöver dock inte avges om fartyget anländer direkt från , eller . Enligt föreskrifter erfordras inte heller sådan deklaration om fartyget endast besökt hamnar i . Skyldigheten att avlämna hälsodeklara- tionen är straffsanktionerad. Om befälhavaren underlåter att lämna så- dana uppgifter eller lämnar oriktiga uppgifter kan han dömas till böter (21 §). Karantänslagen innehåller inte några bestämmelser om tvångsåtgärder utan sådana får enligt en uttrycklig bestämmelse i lagen vidtas endast om det finns stöd härför i smittskyddslagen eller någon annan lag (3 §). Utöver det allmänna ansvaret för smittskyddsåtgärder enligt 3 § har smittskyddsläkaren enligt karantänslagen skyldigheter i två särskilda fall. Smittskyddsläkaren eller den till vilken uppgiften delegerats är enligt 6 § Prop. 2003/04:158 skyldig att vid behov genomföra läkarundersökning och vaccination samt att utfärda ett skriftligt intyg om vidtagen åtgärd. Mot den enskildes vilja kan läkarundersökning genomföras endast om grund finns för tvångsun- dersökning enligt 3 kap. 2 § den nya smittskyddslagen. Vidare skall smittskyddsläkaren i vissa fall förhindra att en smittad person lämnar landet. Enligt 14 § skall så ske när en person på grund av en karantänssjukdom antingen tagits in på sjukhus eller isolerats eller tillfälligt isolerats med stöd av 5 kap. 1 § respektive 3 § smittskydds- lagen. I andra fall får en person som smittats av en karantänssjukdom inte vägras utresa. Karantänslagen innehåller vidare bestämmelser om sanitära åtgärder beträffande laster, bagage och annat gods samt om transportmedel och djur. Det finns också särskilda regler om råttbekämpning i hamnområ- den. I sammanhanget kan noteras att karantänslagen inskränker möjlig- heterna att med stöd av annan lagstiftning inom smittskyddsområdet tvångsvis vidta sanitära åtgärder. Om den kommunala nämnden har be- slutat om sanitära åtgärder får åtgärden enligt 11 § inte vidtas mot befäl- havarens vilja om farkosten fortsätter sin resa. Farkosten får då inte anlöpa någon hamn eller gå ned på någon annan flygplats här i landet. Om det kan ske utan risk för smittspridning får dock farkosten om det behövs förses med bränsle, vatten och andra förnödenheter. Beslut som den kommunala nämnden fattat med stöd av karantäns- lagen får enligt 22 § överklagas hos länsrätten. 4.3Lagen (1952:270) om skyddsympning vid krig eller krigsfara och lagen m.m. (1942:723) om skyddsympning inom försvarsväsendet Enligt 1 § lagen (1952:270) om skyddsympning vid krig eller krigsfara m.m. kan regeringen, då riket befinner sig i krig eller krigsfara eller eljest när utomordentliga förhållanden påkallar det, till förekommande av smittsam sjukdom förordna att envar som vistas i riket eller viss del därav skall undergå skyddsympning. Förordnande om skyddsympning kan begränsas till att avse endast vissa befolkningsgrupper som är eller kan bli särskilt utsatta för smitta. I 3 § samma lag föreskrivs penning- böter för den som underlåter att fullgöra sådan ympningsplikt.