prop · GS0329 · 2004-10-20 00:00:00 — I de fall då direktivets bestämmelser inte innebär några nya krav i förhållande till tidigare EG-rätt är utgångspunkten att bestämmelserna i de delarna stämmer överens med gällande nationell rätt. Förslaget inne- håller inga särskilda överväganden om detta. Regeringens förslag: De utökade befogenheterna för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller beslut i det enskilda fallet skall kunna utnyttjas vid bekämpning av samt- liga epizootiska sjukdomar som omfattas av epizootilagen. Promemorians förslag: Överensstämmer helt med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal av remissinstanserna har kom- menterat den föreslagna lagstiftningstekniken som innebär att direktivets bestämmelser blir generellt tillämpliga på alla epizootiska sjukdomar. och i län ifrågasätter dock att de nya bestämmelserna omfattar även andra sjukdomar än de som di- rektivet reglerar. menar bl.a. att det leder till tvek- samheter i tillämpningen att i lagkommentarer förutsätta att besluts- och föreskriftsrätten utnyttjas endast i den utsträckning som EG-rätten med- ger det. framhåller att alla epizootiska sjukdomar inte är lika smittsamma som mul- och klövsjuka, varför samma krav inte bör gälla för olika slag av epizootiska sjukdomar. Skälen till regeringens förslag: Som nämnts i avsnitt 4.2.1 omfattar epizootilagstiftningen s.k. allmänfarliga sjukdomar. Med detta avses en- ligt 1 § andra stycket epizootilagen sådana sjukdomar som kan utgöra ett allvarligt hot mot människors eller djurs hälsa eller medföra ekonomiska förluster för samhället. Epizootilagstiftningen är följaktligen avsedd att användas vid särskilt allvarliga situationer och skall användas för att ut- rota sjukdomen i landet. I viss utsträckning har lagen därmed också ka- raktär av ramlag och innehåller bestämmelser om de myndighetsingri- panden som skall eller kan komma i fråga när en epizooti har brutit ut eller misstänks. De nya befogenheter som regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer nu föreslås få innebär inte en ovillkorlig skyldighet för regeringen eller myndigheten att vidta en viss åtgärd. Be- sluts- och föreskriftsrätten skall utnyttjas endast om det bedöms vara nödvändigt med hänsyn till föreliggande omständigheter. Den bedöm- ningen kan utfalla olika beroende på hur stor risken för smittspridning är i det aktuella fallet. De föreskrifter eller beslut som utfärdas skall självfallet även harmonisera med de regler som finns på EG-området. Det förtjänar vidare att framhållas att ifrågavarande lagstiftningsteknik inte skiljer sig från den lagstiftningsteknik som har använts för att genomföra EG:s direktiv på området. Mot bakgrund av det som an- förts finner regeringen inte skäl att frångå promemorians bedömning att lagens nya bestämmelser skall gälla generellt vid bekämpningen av epi- zootiska sjukdomar. Regeringens förslag: Även andra yrkesgrupper än veterinärer som har anledning att misstänka att ett fall av epizooti har inträffat skall vara skyldiga att anmäla detta till och . Anmäl- ningsskyldigheten för den som är ansvarig för ett laboratorium som utför analys utvidgas till att gälla även misstänkta fall av en epizootisk sjuk- dom. Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens för- slag. Promemorian innehöll dock inget förslag om en utökad anmälnings- skyldighet för den som är ansvarig för ett laboratorium där smitta analy- seras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. framhåller dock att an- mälningsskyldigheten enligt förslaget avviker från direktivets lydelse och menar att motiven härför är oklara. i län och Sveri- ges anser att anmälan bör göras även till andra veteri- närer än distriktsveterinärer. anser att andra yrkeskategorier än veterinärer bör vara skyldiga att tillkalla veteri- när vid misstanke om sjukdom. Skälen för regeringens förslag: Artikel 3 i direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om vilka som är skyldiga att anmäla ett misstänkt eller konstaterat fall av mul- och klövsjuka. Av artikel 3.1 b följer att djurens ägare eller andra personer som har djuren i sin vård är skyldiga att till den behöriga myndigheten eller den officiella veterinären anmäla miss- tänkt förekomst av mul- och klövsjuka. En motsvarighet till den bestäm- melsen finns i 2 § epizootilagen. Vidare ställs i artikel 3.1 c i direktivet krav på anmälningsskyldighet för veterinärer, högre tjänstemän vid labo- ratorier samt alla personer som i sitt arbete kommer i kontakt med djur av mottagliga arter eller produkter från sådana djur. Enligt bestämmelsen är de aktuella yrkesutövarna skyldiga att utan dröjsmål till den behöriga myndigheten anmäla varje kännedom om förekomst eller misstänkt före- komst av mul- och klövsjuka som de får innan några officiella insatser enligt direktivet har vidtagits. Enligt 3 § epizootilagen gäller anmälningsplikt för veterinärer som har anledning att misstänka en epizootisk sjukdom och för ansvariga för det laboratorium där en epizootisk sjukdom har konstaterats. Lagen innehåll- er däremot, till skillnad från direktivet, ingen skyldighet för andra yrkes- kategorier som i sitt arbete kommer i kontakt med djur eller produkter av djur att anmäla ett misstänkt fall av epizooti. För att uppfylla direktivets krav på anmälningsskyldighet måste epizootilagen således kompletteras med en bestämmelse om detta. När det gäller de synpunkter som har framfört om bristande överensstämmelse mellan direktivet och föreslagen lagtext kan följande sägas. Den föreslagna lagtexten skiljer sig från direktivets bestämmelser i två avseende. Enligt lydelsen i artikel 3.1 c skall varje kännedom om förekomst eller misstänkt förekomst av mul- och klövsju- ka anmälas av den anmälningspliktige. Anmälningsplikten tar dock ut- tryckligen sikte på sådan kännedom om smitta eller misstänkt smitta som den enskilde har fått innan några officiella åtgärder enligt direktivet har vidtagits. Bestämmelsen bör alltså enligt regeringens mening uppfattas så att den i princip avser sådana iakttagelser som görs innan det vid en offi- ciell smittutredning med säkerhet har kunnat konstateras att ett visst djur eller produkt är bärare av smitta. Regeringen delar således den uppfatt- ning som framfördes i promemorian att anmälningsplikten bör begränsas till misstänkta fall av epizootisk sjukdom. En ytterligare skillnad mellan direktivtext och föreslagen lagtext är att lagtexten till skillnad från di- rektivet inte innefattar en uttrycklig skyldighet för den som är ansvarig för ett laboratorium att anmäla misstänkta fall av epizooti. I den delen är regeringen beredd att instämma i vad som framförts från Justitieombuds- mannen. Det skulle i och för sig kunna hävdas att den som är ansvarig för ett laboratorium också ingår i den kategori av yrkesgrupper som täcks av anmälningsskyldigheten i första stycket, och att de i och med detta skulle vara skyldiga att anmäla misstänkta fall. Detta vore dock inte en tillfreds- ställande lagstiftningsteknik. För att uppfylla direktivets krav bör således anmälningsplikten för ansvariga för laboratorier som endast gäller konstaterade fall uttryckligen utvidgas till att gälla även vid misstanke om epizootisk sjukdom. Artikel 3.1 c föreskriver att anmälan skall göras till den behöriga myn- digheten, vilken enligt bestämmelserna i epizootiförordningen är . För att en eventuell smittutredning snabbt skall kunna på- börjas och för att underlätta för den anmälningspliktige kan anmälan lämpligen göras till distriktsveterinären, som organisatoriskt sett tillhör . Även bör liksom är fallet under- rättas för att säkerställa att nödvändig information snabbt sprids till be- rörda myndigheter. Däremot kan regeringen inte instämma i remissin- stansernas uppfattning att en anmälan skall göras till privatpraktiserande veterinärer. Som redovisats ovan ställer direktivet krav på att anmälan skall ske till behörig myndighet. En anmälan till en privatpraktiserande veterinär kan därför inte ersätta en anmälan till . Att där- utöver ställa krav på att anmälan skall göras till privatpraktiserande vete- rinärer framstår inte som motiverat och skulle också innebära att anmäl- ningsskyldigheten blir onödigt betungande för den enskilde. Vad remiss- instanserna har anfört föranleder därför ingen ändring i det avseendet i förhållande till promemorians förslag. 5.1.4Förflyttningar av fordon, transporter av avfall och annat material samt registrering av sådant material m.m. Regeringens förslag: Det bemyndigande som ger regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, rätt att, i syfte att förebygga eller bekämpa epizootiska sjukdomar, meddela föreskrifter eller fatta beslut i det enskilda fallet om förbud mot vissa transporter skall vidgas så att fö- reskrifts- och beslutsrätten också omfattar förbud mot transporter av av- fall och annat material. Det införs ett nytt bemyndigande som ger regeringen, eller den myn- dighet som regeringen bestämmer, rätt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om förflyttningar av fordon. Vidare kompletteras bemyndigandet för regeringen, eller den myndig- het som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter eller i det enskil- da fallet besluta om journalföring i fråga om djur, produkter av djur och djurtransporter med en rätt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om registrering av bl.a. avfall och annat material. Slutligen vidgas bemyndigandet som ger regeringen, eller den myndig- het som regeringen bestämmer, rätt att meddela föreskrifter eller i det en- skilda fallet besluta om oskadliggörande av döda djur, produkter av djur samt av avfall och annat material så att föreskriftsrätten och beslutsrätten omfattar även andra varor än djurprodukter. Promemorians förslag: Överensstämmer helt med regeringens för- slag. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig om förslaget tillstyrker eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5.1 i direktivet skall medlemsstaterna se till att alla transporter till och från en anläggning där det finns ett misstänkt fall av mul- och klövsjuka förbjuds. Förbudet skall enligt 5.1 a särskilt gälla transporter från anläggningen av kött eller slakt- kroppar, köttprodukter, mjölk eller mjölkprodukter, sperma, ägg eller embryon av djur av mottagliga arter eller av djurfoder, redskap, föremål eller andra substanser, såsom ull, hudar och skinn, borst och animaliskt avfall, slam, gödsel och annat som kan överföra mul- och klövsjukevirus. Vidare skall enligt 5.1 b förbud gälla förflyttning av djur av arter som inte är mottagliga för smitta och enligt 5.1 d förflyttningar av fordon till och från anläggningen. Motsvarande åtgärder skall enligt artikel 10.1 vidtas då ett utbrott av mul- och klövsjuka har konstaterats. I 8 § epizootilagen finns bemyndiganden för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att i vissa särskilt angivna fall meddela föreskrifter eller beslut i det enskilda fallet för att förebygga eller bekäm- pa epizootiska sjukdomar. De föreskrifter eller beslut som kan meddelas med stöd av 8 § är inte begränsade till åtgärder vid konstaterat fall av epizootisk sjukdom (prop. 1998/99:88 s. 47). Punkten 8 i bestämmelsen avser begränsningar och villkor vad gäller hanteringen av djur, produkter av djur, andra varor och annat material. Punkten 9 avser transporter av djur eller varor. För att kunna genomföra direktivets bestämmelser om transportförbud bör enligt regeringens mening det bemyndigande som ges i punkten 9 vidgas så att det till skillnad från vad som gäller ger utrymme för att besluta eller föreskriva förbud även mot transporter av avfall och annat material. I förtydligande syfte bör bestämmelserna i punkterna 8 och 9, vilka båda reglerar begränsningar i hanteringen, slås samman till en punkt. Dessutom bör ett nytt bemyndigande införas som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter eller besluta i det enskilda fallet om begränsningar eller andra villkor vad gäller förflyttningar av fordon. Enligt artikel 4.3 c i direktivet skall den behöriga myndigheten se till att alla lager av olika djurprodukter, slam, gödsel samt djurfoder och strö på en anläggning med misstänkt smitta registreras och att uppgifterna be- varas. Motsvarande krav gäller enligt artikel 10 i fråga om en anläggning där det finns ett konstaterat fall av mul- och klövsjuka. Epizootilagen ger inte stöd för att föreskriva om skyldighet att fö- ra register eller journaler över förekomsten av avfall och annat material. Regeringen föreslår därför att lagen kompletteras med en sådan bestäm- melse. Detta kan enligt regeringens bedömning lämpligen göras genom ett tillägg till bemyndigandet i 8 § 10, som innefattar en rätt att meddela föreskrifter eller fatta beslut i det enskilda fallet om journalfö- ring av djur, produkter av djur och djurtransporter. Slutligen föreslår regeringen att bemyndigandet i 8 § 3, som ger rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om oskadliggörande av döda djur, produkter av djur samt av avfall och annat material vidgas till att avse även andra varor än djurprodukter. Syftet med den ändringen är att uppnå en större enhetlighet när det gäller att ange vilka varor, produkter m.m. som kan bli föremål för åtgärder enligt de olika bemyndigandena i bestämmelsen. Regeringens förslag: Om det finns grundad anledning att anta att en epi- zootisk sjukdom har inträffat skall den myndighet som regeringen be- stämmer, i den utsträckning det är nödvändigt för att motverka smitt- spridning, besluta om förbud mot att besöka, lämna eller utföra transpor- ter eller förflyttningar av djur eller fordon till, från eller inom ett område som gränsar till det område där det misstänkta sjukdomsfallet har inträff- at eller där det annars kan finnas risk för spridning av smitta (beslut om tillfällig bekämpningszon). Finns det inte längre skäl för beslutet skall den beslutande myndigheten häva beslutet. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett beslut om till- fällig bekämpningszon skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst . Förslaget i promemorian Ds 2004:14: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag till beslutanderätt omfat- tade dock inte förflyttningar av djur och fordon. Promemorian innehöll vidare inget förslag om möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från bestämmelsen i den föreslagna 4 a §. Inte heller föreslogs att brott mot beslut enligt bestämmelsen skulle straffbeläggas. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller läm- nar det utan erinran. i län anser dock att den före- slagna befogenheten, i enlighet med direktivets krav, även bör omfatta förflyttningar av människor och djur. Kammarrätten i anser att bestämmelsen i 6 § epizootilagen som ger möjlighet att meddela före- skrifter om undantag från föreskrivna krav bör omfatta även den före- slagna bestämmelsen om besöksförbud och transportförbud för tillfälliga bekämpningszoner. Vidare ifrågasätter kammarrätten om straffbestäm- melsen i 20 § epizootilagen inte bör täcka brott mot den förslagna be- stämmelsen. Förslaget i promemoria daterad : Överensstäm- mer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Avsnitt 2 i direktivet innehåller be- stämmelser om vilka åtgärder som medlemsstaterna skall vidta vid miss- tanke om ett utbrott av mul- och klövsjuka (artikel 49). I artikel 4 före- skrivs bl.a. skyldighet för den behöriga myndigheten att inleda ett offi- ciellt undersökningsförfarande (artikel 4.2), att genomföra en inventering av djuren på den anläggning där smitta misstänks förekomma (artikel 4.3 a och b) och att besluta om förbud mot transporter av vissa djur till och från den aktuella anläggningen (artikel 4.3 d). Artikel 5 innehåller, som framgår av redogörelsen i föregående avsnitt, ytterligare bestämmelser om skyldighet att besluta om förbud mot transporter och förflyttningar till och från en anläggning där smitta kan antas finnas. Utöver de i det av- snittet redovisade bestämmelserna om förbud mot transport och förflytt- ning av djur och varor m.m. innehåller artikel 5 också en skyldighet att besluta om förbud mot förflyttning av personer (5.1 c). Enligt artikel 7 skall den behöriga myndigheten ha möjlighet att inrätta en s.k. tillfällig bekämpningszon. En sådan zon skall kunna inrättas om det krävs med hänsyn till det epidemiologiska läget. Omständigheter som kan motivera att en tillfällig bekämpningszon inrättas kan enligt direktivet vara särskilt hög djurtäthet av tamdjur eller vilt som tillhör mottagliga arter, intensiva förflyttningar av djur eller personer som har varit i kontakt med djur av mottagliga arter, fördröjningar av anmälning av misstanke om sjukdom eller otillräcklig information om varifrån mul- och klövsjukeviruset kommer och hur det har förts in. Om en tillfällig bekämpningszon inrättas skall den behöriga myndighe- ten enligt artikel 7.2 vidta åtminstone de åtgärder som anges i artikel 4.2, 4.3 a, 4.3 b, 4.3 d och 5.1 beträffande anläggningar som ingår i zonen. Dessa åtgärder innefattar, som framgår av det som har sagts, bl.a. beslut om förbud mot förflyttningar av personer och mot transporter till, från och inom anläggningen. Enligt artikel 7.3 får åtgärder inom en till- fällig bekämpningszon kompletteras med ett tillfälligt totalförbud mot förflyttningar av djur inom ett större område eller på en medlemsstats hela territorium. Kravet på att inrätta en tillfällig bekämpningszon gäller situationer då det ännu inte har kunnat konstateras att ett sjukdomsfall har inträffat. De åtgärder som den behöriga myndigheten skall vidta om den bedömer att en sådan zon skall inrättas avser andra anläggningar än sådana vid vilka det kan antas att smitta förekommer. Åtgärderna kan beroende på hur zonen bestäms komma att gälla även anläggningar inom områden som inte heller gränsar till ett område där smitta kan antas förekomma. I 4 och 5 §§ epizootilagen finns bestämmelser om begränsningar av personers rörelsefrihet och om restriktioner gällande transporter av djur och varor m.m. Bestämmelserna i 4 § är tillämpliga om det föreligger misstanke om epizootisk sjukdom. Enligt paragrafen skall en veterinär, som har grun- dad anledning att anta att ett fall av epizootisk sjukdom har inträffat i den utsträckning som behövs för att motverka smittspridning, besluta om för- bud mot att besöka eller lämna eller utföra transporter till eller från det område där sjukdomsfallet inträffat eller där smitta annars kan antas före- komma (spärrförklaring). I 5 § regleras vilka åtgärder som skall vidtas av den behöriga myndig- heten i fall då det är klarlagt att ett fall av epizootisk sjukdom har inträff- at (smittförklaring). Dessa innefattar bl.a. förbud enligt 4 § och förbud mot transporter av djur eller varor till, från eller inom områden som grän- sar till områden där smitta förekommer. De återgivna reglerna ger enligt regeringens mening inte tillräckligt stöd för att kunna fatta sådana beslut som kan bli aktuella i enlighet med artikel 7 i direktivet. En veterinärs beslut om spärrförklaring enligt 4 § epizootilagen kan endast meddelas i fråga om områden där sjukdomsfal- let inträffat eller där smitta annars kan antas förekomma. Utrymmet att besluta om förbud m.m. enligt 5 § är visserligen i vissa delar större i och med att förbud mot transport av varor och djur också kan gälla områden som gränsar till sådana områden där smitta kan antas förekomma. Beslu- tanderätten enligt den paragrafen förutsätter dock att det är klarlagt att ett sjukdomsutbrott har inträffat. Regeringen föreslår mot den bakgrunden att en ny bestämmelse införs som ger den behöriga myndigheten rätt att i enskilda fall besluta om för- bud mot att besöka, lämna eller utföra transporter eller förflyttningar av djur eller fordon till, från eller inom ett område som gränsar till det om- råde där det misstänkta sjukdomsfallet har inträffat eller inom ett område där det annars kan finnas risk för smitta. Som i län anmärkt bör befogenheten således för att uppfylla kravet i direktivet även omfatta beslut om förflyttningar av djur. Dessutom bör beslut om förflyttningar av fordon omfattas av beslutanderätten. Till skillnad från anser regeringen det dock inte vara nödvändigt att utöka be- slutanderätten till att avse förflyttningar av människor. I detta hänseende bör det vara tillräckligt med den föreslagna rätten att besluta om förbud mot att besöka eller lämna en anläggning. Övriga ingripanden som kan bli aktuella att vidta enligt artikel 7.2 (jämfört med artiklarna 4.2 och 4.3 a och b), dvs. beslut om undersök- ningsförfaranden och inventering av djur, kan enligt regeringens mening meddelas med stöd av den beslutsbefogenhet som ges i 8 § epizootilagen. Beslutanderätten enligt den paragrafen gäller, som nämnts tidigare, inte bara då det har kunnat konstateras att ett fall av mul- och klövsjuka har inträffat utan också då det finns anledning att anta att ett djur har drab- bats av sjukdom. Som Kammarrätten i påtalat bör det finnas en möjlighet att föreskriva undantag från bestämmelserna i 4 a §. Trots att kravet på att vidta åtgärder enligt direktivet i princip är tvingande när de i direktivet föreskrivna förhållandena är för handen kan det inte uteslutas att det kan uppkomma behov av att föreskriva om generella undantag från kraven. Direktivet ger också enligt regeringens uppfattning ett visst utrymme för den behöriga myndigheten att medge undantag från de förbud och be- gränsningar som skall beslutas (se artikel 5.3). En hänvisning till 4 a § bör därför tas in i 6 §. Det bör i sammanhanget också framhållas att redan lydelsen av bestämmelsen i 4 a § innefattar en möjlighet för den behöriga myndigheten att i viss utsträckning anpassa åtgärderna i det enskilda fal- let till den aktuella smittrisken. Ett beslut om tillfällig bekämpningszon skall helt eller delvis upphävas av beslutsmyndigheten så snart det har kunnat konstateras att det inte finns skäl för beslutet. Detta betyder t.ex. att beslutet i sin helhet skall hävas när det är klarlagt att det har inträffat ett fall av epizootisk sjukdom. En hänvisning till 4 a § bör således tas in i 7 §. I artikel 86 i direktivet ställs krav på att medlemsstaterna skall införa påföljder, som skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande, för överträdelser av bestämmelserna i direktivet. De bestämmelser i epi- zootilagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, alternativt , rätt att meddela förvaltningsbe- slut eller föreskrifter om besöksförbud, transportförbud och andra restrik- tioner är straffsanktionerade. Enligt 20 § kan sålunda den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot sådana beslut eller föreskrifter dö- mas till böter eller fängelse i högst . Enligt regeringens bedömning saknas det anledning att i detta hänseende behandla överträdelser av be- slut som meddelats med stöd av den föreslagna 4 a § annorlunda än brott mot beslut och föreskrifter som meddelats med stöd av de bemyndigan- den som finns i lagen. Straffbestämmelsen i 20 § bör såle- des ändras så att den täcker brott även mot den förslagna 4 a §. 5.1.6Villkor för tillträde till djuranläggningar efter ett konstaterat sjukdomsutbrott m.m. Regeringens förslag: Det bemyndigande i epizootilagen som ger rege- ringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, rätt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om förbud mot tillträde till vissa djurstallar eller andra anläggningar där djur hålls skall vidgas så att föreskrifts- och beslutsrätten uttryckligen avser även villkor för tillträde till sådana anläggningar.