prop · GR0380 · 2004-03-09 00:00:00 — att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att ut- reda om detta har överträtt förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-fördraget, om 1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett, 2.företaget inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller för- vanskas, och 3.vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Första stycket gäller även en ansökan som gör på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Ansökan skall göras skriftligen. I första stycket i paragrafen föreskrivs att på ansökan av får besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om företaget har överträtt för- buden i 6 eller 19 §. Som på andra håll i lagen förs nu även artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget in i paragrafen utan någon saklig ändring (jfr lag). Eftersom ett nytt andra stycke har införts i 45 §, har hän- visningen till den paragrafen i första stycket 2 ändrats. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. I paragrafen har införts ett nytt andra stycke, enligt vilket första stycket gäller också när gör en ansökan på begäran av en kon- kurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU. Bestämmelsen, som har berörts i avsnitt 12.3, utgör närmast ett förtydligande; regeln kan möjligen sägas framgå redan av första stycket. På grund av hänvisningen i 48 § till 47 § blir det tydligt att även 48 § kommer att gälla för sådana fall som regleras i det nya andra stycket av förevarande paragraf. Ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om 1.vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt, 2.det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser, och 3.denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas. I punkt 3 har gjorts en redaktionell ändring som följd av att ett nytt andra stycke har införts i 45 §. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. Ett beslut enligt 47, 48, 53 a eller 56 b § får meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till . När undersökningen börjar skall verket över- lämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen Prop. 2003/04:80 skall genomföras. Enligt paragrafen får vissa beslut om undersökningar meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Första stycket har ändrats så att paragrafen skall gälla även beslut om förhandsgodkännande enligt den nya 53 a §. När på begäran av Europeiska gemenskapernas kommission genomför en sådan undersökning som sägs i artikel 22.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, tillämpas 51, 52, 53 b och 54 56 §§. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.3 och syftar till att göra vissa av konkurrenslagens regler avseende undersökningar hos företag tillämpliga vid undersökningar som genomför här i landet på upp- drag av kommissionen. Genom hänvisningen till 51 § klargörs vilka åtgärder Konkurrens- verket har rätt att vidta vid ifrågavarande undersökningar. Av hänvisningen till 52 § följer att reglerna om företagets rätt att till- kalla ett juridiskt biträde vid undersökningen görs tillämpliga. Sist nämnda bestämmelse kompletteras (se vidare kommentaren till 52 §). Att 53 b § skall tillämpas innebär att samma handräckningsregler blir tillämpliga som när kommissionen själv i genomför en under- sökning som den har beslutat om. Vidare görs bestämmelserna om s.k. advokatsekretess (54 §), om rätten att inte röja företagshemligheter av teknisk natur (55 §) liksom pro- portionalitetsregeln i 56 § tillämpliga. När genomför en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b § eller som avses i 50 a §, har verket rätt att 1.granska bokföring och andra affärshandlingar, 2.ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärs- handlingar, 3.begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och 4.få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen. Ändringen innebär endast att en hänvisning till sådana undersökningar som avses i 50 a § införs. När en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b § eller som avses i 50 a § skall genomföras, har den hos vilken under- sökningen skall genomföras rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får under- sökningen inte börja. Detta gäller dock inte, om 1.undersökningen därigenom onödigt fördröjs, 2.undersökningen har beslutats enligt 49 §, eller 3.undersökningen är en sådan som avses i 50 a § och det kan befaras att den skulle förlora i betydelse om den inte påbörjas . I första stycket införs en hänvisning till 50 a §. I andra stycket införs en ny tredje punkt som innebär att, vid prövningen av om biträdets in- ställelse skall avvaktas eller ej, samma bedömning skall göras som när det enligt 49 § avgörs om en ansökan om undersökning skall kommuni- ceras med företaget i fråga. Frågor om förhandsgodkännande enligt artikel 21.3 i rådets förord- ning (EG) nr 1/2003 prövas av på ansökan av . I paragrafen, som är ny, föreskrivs att frågor om förhandsgodkännande enligt artikel 21.3 i den nya tillämpningsförordningen skall prövas av på ansökan av . Frågan har behandlats i avsnitt 12.3. Vad som regleras i paragrafen är endast att det är som skall göra den prövning som föreskrivs i artikel 21.3 och att Kon- kurrensverket är behörig sökande. I övrigt gäller EG-förordningens be- stämmelser, i första hand artikel 21. Bestämmelserna i artikel 21 skall ses mot bakgrund av vad som före- skrivs i artikel 20. Enligt den artikeln får kommissionen för fullgörande av de uppgifter som kommissionen tilldelas genom förordningen genomföra alla nödvändiga inspektioner hos företag och företags- sammanslutningar. I artikel 21 ges kommissionen befogenhet att genom beslut beordra att en inspektion genomförs i andra lokaler, på annan mark och i andra transportmedel, inklusive de berörda företagens eller företagssammanslutningarnas ledares, direktörers och andra medarbeta- res bostäder. Artikeln motsvarar således 48 §; dock är att märka att det i artikeln sägs uttryckligen att inspektioner får göras i bostäder. Det är kommissionen som beslutar att en inspektion skall göras. En nationell myndighet får inte ifrågasätta att en inspektion behövs. I artikel 21.3 andra stycket framhålls att endast kan pröva laglig- heten hos kommissionens beslut. Emellertid föreskrivs i artikel 21.3 att ett beslut av kommissionen inte kan genomföras utan förhandsgodkännande från den nationella rättsliga myndigheten. Det är denna uppgift som läggs på . Hur prövningen skall gå till föreskrivs i artikel 21.3. myndigheten skall kontrollera att kommissionens beslut är fattat i veder- börlig ordning och att de planerade tvångsåtgärderna varken är god- tyckliga eller alltför långtgående i förhållande till framför allt hur all- varlig den misstänkta överträdelsen är, betydelsen av den bevisning som avses, det berörda företagets medverkan och den rimliga sannolikheten för att de räkenskaper och affärshandlingar som inspektionen avser för- varas i de lokaler för vilka bemyndigande begärs. Den nationella rättsliga myndigheten får, direkt eller via medlemsstatens konkurrensmyndighet, be kommissionen om närmare förklaringar i de avseenden som krävs för att den skall kunna kontrollera att de planerade tvångsåtgärderna är proportionella. Myndigheten får dock inte begära att få tillgång till kommissionens handlingar i ärendet. Som har nämnts i avsnitt 12.3 finns det rättspraxis från som kan ha relevans när domstolen prövar om förhandsgodkännande skall lämnas, främst rättsfallen och Roquette Frères (mål 46/87 m.fl., 1989, s. 2859, och mål C-94/00 , 2002, s. 9011). Vissa av de principer som kommer till uttryck i dessa rättsfall har kodifierats i artikel 21.3. Vilken betydelse avgörandena därutöver kommer att ha när förordning 1/2003 träder i tillämpning är en fråga som kommer att få prövas i rättstillämpningen, ytterst av EG- domstolen. I 53 b § föreskrivs att, när ett förhandsgodkännande har beslutats, kronofogdemyndigheten får besluta om handräckning för att kommissio- nens beslut skall kunna verkställas. Ansökan om handräckning görs av . När Europeiska gemenskapernas kommission har beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får kronofogdemyndigheten på ansökan av besluta om handräckning för att undersökningen skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i . Därvid gäller bestämmelserna i ut- sökningsbalken om sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan verkställighet sker. Paragrafen är ny. I den finns bestämmelser om handräckning för verk- ställighet av beslut om undersökningar som har fattat enligt artikel 20.4 eller 21 i den nya tillämpningsförordningen. Av den hänvisning till artikel 20.4 som återfinns i artikel 22.2 följer att även undersökningar som genomför på uppdrag av kommissionen, och som denna beslutat om, omfattas av handräcknings- reglerna i denna paragraf. Detta kommer även till uttryck genom hänvis- ningen i 50 a § till denna paragraf. Beträffande beslut enligt artikel 20.4 innebär regleringen ingen ändring i sak i förhållande till vad som gäller enligt lag. I fråga om beslut enligt artikel 21 tillkommer att beslutet måste vara förhandsgodkänt enligt vad som föreskrivs i 53 a §, se författningskommentaren till den paragrafen. Det är endast i de fall kommissionen beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 eller artikel 21 som får ansöka om handräckning. Om kommissionen anser att en undersökning är nödvändig enligt artikel 20.1 men inte har fattat något beslut enligt 20.4 så kan handräckning inte komma ifråga. Detta är i linje med det förhållandet att ett företag inte är skyldigt att underkasta sig andra undersökningar än sådana som kommissionen har fattat beslut om (jfr artiklarna 23.1 c och 24.1 e). I andra stycket föreskrivs att frågor om handräckning enligt paragrafen skall prövas av i . Bestämmelserna i stycket överensstämmer med vad som gäller enligt 53 § andra stycket vid handräckning i egna ärenden, vilket i sin tur är en anpassning till den ordning som följer av 4 § andra stycket lag. Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen. Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration eller i ett ärende enligt 23 a § första stycket, får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av på talan av Kon- kurrensverket. I paragrafen finns bestämmelser om föreläggande av vite. I andra stycket har gjorts ett tillägg av innebörd att ett åtagande som godtar enligt 23 a § första stycket får förenas med vite på samma sätt som gäller i fråga om frivilliga åtaganden i samband med en företags- koncentration. Frågan har behandlats i avsnitt 11.3. Beslut av i följande frågor får överklagas hos : 1.ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket och 25 §, 2.förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket, 3.ålägganden enligt 45 och 56 a §§, 4.åtgärd enligt 8 a § tredje stycket, 5.återkallelse av ett undantag enligt artikel 29.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, och 6.återkallelse av ett åtagande enligt 23 a § andra stycket. Ett beslut enligt första stycket 1, 4, 5 och 6 får överklagas av ett företag som berörs av beslutet. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om vilka slags beslut av som får överklagas till . reglerna om individuella undantag och icke-ingripandebesked ut- Prop. 2003/04:80 mönstras, blir det inte längre aktuellt att överklaga beslut enligt dessa Därför har de två första punkterna i uppräkningen fått utgå. Överklaganderätten i fråga om beslut om återkallelse av undantag som gäller för ett avtal på grund av gruppundantag (nuvarande hänvisning i punkten 1 till 18 §) kommer hädanefter till uttryck i punkten 4. Vidare har två nya punkter, 5 och 6, införts. Enligt artikel 29.2 i tillämpningsförordningen får konkurrens- myndigheten i en medlemsstat i ett visst fall återkalla undantaget enligt en kommissionsförordning om gruppundantag, om vissa villkor är uppfyllda. Sådana beslut om återkallelse får överklagas enligt den nya punkten 5. Som Lagrådet påpekat är ett beslut om att godta ett åtagande enligt 23 a § första stycket gynnande för det berörda företaget. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att ett återkallande av ett sådant beslut därför bör kunna överklagas. En bestämmelse om detta har därför förts in som punkt 6 i första stycket. En följdändring har gjorts i andra stycket. Andra beslut av enligt denna lag än som avses i 60 § får inte överklagas. I paragrafen har hänvisningen till 61 § tagits bort, eftersom den para- grafen föreslås bli upphävd. och beslut av i följande mål och ären- den får överklagas hos : 1.konkurrensskadeavgift enligt 26 §, 2.kvarstad enligt 32 §, 3.företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§, 4.undersökningar enligt 47, 48 och 56 b §§, 5.förhandsgodkännande enligt 53 a §, och 6.prövning enligt 54 § andra stycket. Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall överklagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har inletts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om vilka beslut av som får överklagas till . I upp- räkningen har en ny punkt (punkt 5) lagts till. Av den nya punkten fram- går att beslut enligt 53 a § om förhandsgodkännande av EG-kommissio- nens beslut enligt artikel 21.3 får överklagas. Den tidigare punkten 5 har fått nummer 6. Om något annat inte följer av denna lag tillämpas, 1.beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 13, vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och 2.beträffande handläggningen av frågor som avses i 60 § första stycket och 63 § första stycket 46, lagen (1996:242) om domstols- ärenden, dock skall i fråga om rättegångskostnader gälla vad som föreskrivs i 31 kap. . I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. samt 39 § första stycket lagen om domstolsärenden i stället gälla . Om det finns särskilda skäl, får i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. I paragrafen finns bestämmelser om vilka rättegångsregler som skall tillämpas i olika kategorier av mål och ärenden. Till följd av ändringar på andra håll i lagen har hänvisningar i paragrafen fått ändras. Vid huvudförhandling i mål som anges i 63 § första stycket 15 skall tingsrätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna domarna skall vara rättens ordförande. Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena och vid avgörande av mål utan huvudförhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekono- misk expert delta i tingsrätten. När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 46 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert, om det är tillräckligt med hänsyn till ärendets beskaffenhet. Vid annan handläggning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert. 64 a och c §§ I paragraferna finns bestämmelser om tingsrättens sammansättning. Paragraferna har ändrats så att rätten skall ha samma sammanrättning i mål om förhandsgodkännande enligt 53 a § som gäller i mål om s.k. gryningsräder. Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas kom- mission eller med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet. Paragrafen är ny. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Här finns de rättegångsbestämmelser som har bedömts nödvändiga för rättens behandling av yttranden från och enligt artikel 15 i den nya tillämpningsförordningen. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3. Av första meningen följer att rätten får beakta ett yttrande av kommissionen eller ex officio, dvs. även om ingen av parterna har åberopat yttrandet. Som Lagrådet har anfört finns det ingen skyldighet för rätten att skjuta upp sitt avgörande i väntan på yttrandet. Skulle yttrandet komma in först efter det att rätten skilt målet eller ärendet ifrån sig, får yttrandet lämnas utan avseende och läggas till handlingarna. Om ett yttrande inkommer till rätten innan denna skilt målet eller ärendet från sig finns det formellt sett inte heller någon skyldighet för rätten att beakta yttrandet även om utgångspunkten självklart är att yttrandet skall beaktas. I det sammanhanget bör ingressen punkt 21 (femte meningen) i förordningen uppmärksammas. Enligt denna bör yttranden lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Denna formulering har ansetts innebära att rätten inte är skyldig att beakta ett yttrande om det skulle föranleda avsevärda olägenheter i rättegången. Så skulle undantagsvis kunna vara fallet om yttrandet orsakar betydande fördröjning av målets handläggning. I de fall rätten beaktar ett yttrande är naturligtvis rätten inte skyldig att följa yttrandet. Av andra meningen följer att parterna alltid skall beredas tillfälle att yttra sig över ett yttrande. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §. 3.I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 § idess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser. 4.I fråga om ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. 5.Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft. 6.Konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid efter . Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 15. Som där redovisats före- slås övergångsbestämmelser för avtal som omfattas av individuella undantag, för s.k. automatiska undantag enligt 13 § och för icke- ingripandebesked. Vidare föreslås en särskild övergångsbestämmelse i fråga om konkurrensskadeavgift. I fråga om ett individuellt undantag skall äldre bestämmelser tillämpas så länge undantaget gäller enligt vad som har bestämts när undantaget beslutats. Bland de äldre bestämmelser som skall tillämpas kan särskilt nämnas 12 §, som föreskriver att får återkalla eller ändra ett beslut om undantag. Däremot skall inte 11 § tillämpas; ett undantag som meddelat skall inte kunna förnyas. Det- samma skall gälla beträffande undantag som beslutat om enligt 15 §. Det betyder att inte heller skall få förnya ett undantag enligt 16 §. Inget hindrar dock att Konkur- rensverket med stöd av den bestämmelsen återkallar eller ändrar ett undantag som meddelats enligt 15 §. Allt detta kommer till uttryck i punkten 2. Om inte har fattat beslut med anledning av en anmälan för individuellt undantag skall undantag från förbudet i 6 § anses beviljat i enlighet med anmälan för av räknat från tidpunkten då avtalet ingicks (s.k. automatiskt undantag). De närmare formerna och förutsättningarna för detta är reglerade i 13 och 14 §§. Regeringen anser att vid ikraftträdandet gällande automatiska undantag bör bestå under sin giltighetstid, med bibehållen möjlighet för att besluta om återkallelse enligt 14 §. I punkten 3 har förts in särskilda föreskrifter om dessa undantag. Om ett undantag har förenats med ett villkor enligt 10 §, blir det även efter ikraftträdandet möjligt att ålägga konkurrensskadeavgift enligt 26 § första stycket 2 för åsidosättande av villkoret och detta oavsett om åsido- sättandet har skett före eller efter . Ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraftträdandet skall fortsätta att gälla med de rättsverkningar som framgår av 20 § andra stycket. skall kunna återkalla ett beslut om icke- ingripande besked enligt bestämmelserna i 21 §. Även de äldre bestämmelserna om överklagande skall fortsätta att gälla i fråga om nu nämnda slag av beslut. I fråga om mål och ärenden som pågår när de nya reglerna träder i kraft, kan följande sägas. Anmälningar för undantag som är under handläggning hos Konkur- rensverket kan inte leda till beslut om undantag efter ikraftträdandet utan måste avskrivas. På motsvarande sätt kan verket inte besluta om icke- ingripandebesked efter ikraftträdandet. Ansökningar som har kommit in får också avskrivas. En särskild fråga är vad som skall gälla beträffande beslut i fråga om undantag eller icke-ingripandebesked som inte har vunnit laga kraft, dvs. praktiskt sett främst sådana beslut som kan vara föremål för prövning i vid ikraftträdandet. Regeringen har här stannat för att låta utgången i ärendet vid vara det avgörande. Om har beviljat undantag eller icke-ingripandebesked och detta beslut har överklagats skall äldre bestämmelser gälla vid Mark- nadsdomstolens prövning. Detta kommer till uttryck genom att det i punkterna 2 och 4 talas om att undantag respektive icke-ingripande- besked har beslutats och genom vad som sägs i punkten 5. Utgången i kan i dessa fall antingen bli att domstolen lämnar besvären utan bifall i följd varav beslut kommer att bli gällande med de verkningar det får enligt äldre bestämmelser eller att domstolen, helt eller delvis, upphäver verkets beslut. Om Konkurrens- verket har avslagit en anmälan för undantag eller en ansökan om icke- ingripandebesked så har undantag respektive icke-ingripandebesked inte beslutats i den mening som avses i punkterna 2 och 4. Om ett sådant beslut har överklagats skall alltså äldre bestämmelser inte tillämpas och får avskriva ärendet. Bestämmelserna om gruppundantag flyttas från 17 och 18 §§ till 8 a §. Det förhållandet att ett gruppundantag har utfärdats med stöd av 17 §, hindrar inte att efter ikraftträdandet beslutar enligt 8 a § andra stycket att ett enskilt avtal inte skall omfattas av det gruppundantaget. En annan tänkbar situation är att en talan har väckts i domstol före ikraftträdandet med åberopande endast av konkurrenslagens regler, trots att samhandelsrekvisitet är uppfyllt. måste enligt artikel 3 i tillämpningsförordningen också EG-rätten tillämpas i denna situation.