prop · GR03156 · 2004-06-09 00:00:00 — Med allvarliga brott avses utöver vad som gäller enligt direktiv åtminstone bl.a. allvarliga fall av bedrägeri samt mutbrott, bestickning och brott som kan generera bety- dande och som är straffbart med ett kännbart frihetsstraff enligt nationell straffrättslig lagstiftning. Härutöver omfattas vissa handlingar som utförs av kriminella organisationer. Det är således en tämligen hete- rogen grupp förbrott som omfattas. Det kan ifrågasättas om det är lämpligt att ålägga svenska advokater och biträdande jurister på advokatbyrå en mer omfattande rapporterings- skyldighet än vad direktivet kräver. Vad som skulle kunna tala för att inte gå längre än vad direktivet kräver är att direktivets skyldighet att rappor- tera misstänkt penningtvätt inte riktigt står i samklang med den roll som dessa, och andra oberoende jurister, har gentemot sina klienter. Något avgörande skäl till varför advokater och biträdande jurister på advokatbyrå skulle särbehandlas i det här avseendet kan detta emellertid inte anses utgöra. Den särskilda relation som finns mellan advokater och deras klienter skyddas tillräckligt genom det undantag från rapporte- ringsskyldigheten och meddelandeförbudet som här föreslås (se avsnitten 9.1 och 10.1 ). Advokater, biträdande jurister på advokatbyrå och andra oberoende ju- rister bör således vara skyldiga att rapportera misstänkt penningtvätt oav- sett hur allvarligt förbrottet är. I detta avseende bör således samma regler gälla för dessa yrkeskategorier som för övriga som omfattas av penning- tvättslagen. 10.1Advokater och biträdande jurister Regeringens förslag: För advokater och biträdande jurister på advo- katbyrå skall förbudet att för klienten eller någon utomstående röja bl.a. att rapportering av misstänkt penningtvätt har gjorts gälla från det att en granskning inletts, uppgifter lämnats till po- lisen eller polisen inlett en undersökning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Ekobrottsmyndighe- ten, Riksåklagaren, och tingrätt, anser att tidsfristen är alltför kort och bör utsträckas. Justitiekans- lern delar uppfattningen att fristen är för kort och ifrågasätter om skälen för ett meddelandeförbud är tillräckligt starka för att motivera ytterligare ingrepp i advokaternas lojalitetsplikt. anser att fristen bör beräknas från när granskningen respektive undersökningen inletts. Skälen för regeringens förslag Möjlighet till undantag från meddelandeförbudet penningtvättsdirektiv (artikel 8) föreskriver som huvudregel att det institut eller den person som, självmant eller på begäran, lämnat upplysningar som rör misstänkt penningtvätt till myndigheter som har att bekämpa penningtvätt, inte får röja detta eller att en undersökning om penningtvätt genomförs för kunden eller någon utomstående (s.k. med- delandeförbud). Genom direktiv införs ett undantag i artikeln som innebär att medlemsstaterna inte skall vara skyldiga att tillämpa regeln för notarier, oberoende jurister, revisorer och skatterådgivare. Direktivet ger således inte utrymme för att, såsom fö- reslår, undanta fastighetsmäklare från meddelandeförbudet. Bestämmelser om meddelandeförbud motsvarande penningtvättsdirek- tivets huvudregel finns i penningtvättslagen (10 § jfr med 9 och 9 a §§). Meddelandeförbudet har funnits sedan penningtvättslagens tillkomst. Det har inte framkommit att denna ordning skulle ha medfört några problem för de kategorier av näringsidkare som omfattas av pen- ningtvättslagen. Meddelandeförbudet dikteras av intresset att det organ som mottar rap- porter om misstänkt penningtvätt, dvs. för svenskt vidkommande Finans- polisen, skall kunna bedriva utredning utan att kunden eller annan infor- meras om att misstanke om penningtvätt finns. Skulle en kund som är misstänkt för penningtvätt underrättas om detta förhållande finns givetvis en överhängande risk att en påbörjad utredning försvåras eller till och med omintetgörs. Starka skäl kan således anföras för att alla rapporte- ringsskyldiga skall omfattas av förbudet att för sin uppdragsgivare eller någon utomstående röja den omständigheten att rapportering skett. I detta sammanhang måste emellertid särskilt advokatrollens särdrag Ett av de allra mest grundläggande momenten i advokatrollen är lojalitetsplikten gentemot klienten. Förtroendet mellan klient och advokat kan skadas allvarligt om ett regelsystem tillskapas som innebär att en advokat är skyldig att i hemlighet rapportera klienten till myndigheterna om penningtvätt misstänks förekomma. Det är väsentligt att man som klient hos en advokat kan utgå från att denne inte har rapporterat något, i vart fall inte utan att man i så fall får reda på det. Ett annat, måhända viktigare, argument för att undantaget från medde- landeförbudet bör utnyttjas är att en advokat som misstänker penningtvätt enligt de advokatetiska reglerna bör avsäga sig uppdraget. uppstå en ohållbar situation om advokaten skulle vara tvingad att rap- portera den misstänkta penningtvätten och avsäga sig uppdraget utan att kunna tala om för klienten varför. Det skulle dessutom i många fall stå klart för klienten att skälet till avsägandet är att advokaten ansett sig tvungen att rapportera sina misstankar. Verkan av ett meddelandeförbud skulle därmed tunnas ut. Den särskilda lojalitetsplikt som en advokat, liksom en biträdande ju- rist hos advokat, har motiverar således att ett undantag från meddelande- förbudet bör göras för dem. Även för andra oberoende jurister, revisorer och skatterådgivare kan, såsom flera remissinstanser framhåller, förtroendet mellan uppdrags- tagare och uppdragsgivare komma att påverkas. råder mellan en advokat och dess klient intar dock en särställning vilket motiverar att avsteg gör från meddelandeförbudet på den grunden. oberoende jurister, godkända och auktoriserade revisorer och skatteråd- givare kan således vid bedömningen av om undantag från meddelande- förbudet bör göras inte utifrån nämnda motiv jämställas med advokater och biträdande jurister på advokatbyrå. I avsnitt 10.2 återkommer vi dock med en bedömning av om det finns andra skäl för att godkända och auk- toriserade revisorer också bör omfattas av undantag från meddelandeför- Närmare om advokater och meddelandeförbud En aspekt som måste beaktas vid den närmare utformningen av ett un- dantag från meddelandeförbudet för advokater och biträdande jurister är För att beakta detta intresse i gör- ligaste mån bör Finanspolisen ges visst rådrum att på ett effektivt sätt kunna bedriva sin utredning. Detta rådrum bör vara begränsat och inte sättas längre än vad som oundgängligen är nödvändigt för att möj- liggöra en effektiv utredning. skall alltså advokat, lik- som biträdande jurist på advokatbyrå, vara förhindrad att berätta för sin klient att någon av de åtgärder som nämns i 11 § första stycket penning- tvättslagen har genomförts. Ett flertal remissinstanser anser att promemorians förslag om en frist är otillräckligt med hänsyn till att en meningsfull utredning torde vara svår att utföra på så . Givetvis är det svårt att exakt be- döma meddelandeförbudet bör gälla men en lämplig tidsram synes vara , dvs. från det att t.ex. rapportering Vid bestämmandet av längden på tidsfristen har en avvägning fått göras mellan rättsväsendets intresse av att kunna bedriva en verk- Prop. 2003/04:156 ningsfull utredning av misstänkt penningtvätt och intresset av att inte skada den förtroendefulla relation som råder mellan advokat och klient. En sådan kortare tidsfrist torde även vara förenlig med att en advokat bör avsäga sig sitt uppdrag vid skälig misstanke om penningtvätt. Således skulle en advokat alltid efter det att uppgift enligt 9 § pen- ningtvättslagen har lämnats kunna avsäga sig sitt uppdrag i fall då detta bedöms nödvändigt och då meddela sin klient att rapportering har skett. För det fall en advokat avsäger sig sitt uppdrag före 24 tim- marsfristens utgång förutsätts att detta görs på ett sådant sätt att det inte avslöjas att t.ex. rapportering har skett. Sammanfattningsvis bör således advokat, liksom biträdande jurist på advokatbyrå, vara förbjuden att meddela sin klient att någon av de åtgär- der som nämns i 11 § första stycket penningtvättslagen har genomförts, från det att någon av dessa åtgärder vidtagits. Beträf- fande rapporteringen av misstänkt penningtvätt börjar tidsfristen löpa vid själva rapporteringen. I fall av granskning eller undersökning bör, såsom påpekat, tidsfristen börja löpa när sådan åtgärd har inletts, och inte när den har genomförts. Regeringens förslag: För godkända och auktoriserade revisorer skall förbudet att för klienten eller någon utomstående röja bl.a. att rappor- tering av misstänkt penningtvätt har gjorts, när det gäller information som revisorn har fått inom ramen för revisionsverksamheten, gälla från det att en granskning inletts, uppgifter lämnats till polisen eller polisen inlett en undersökning. Promemorians förslag: Innehöll inte något undantag för revisorer Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. , an- ser att undantaget från meddelandeförbudet bör omfatta även revisorer Skälen för regeringens förslag: Den särskilda lojalitetsplikt som en advokat, liksom en biträdande jurist, har i förhållande till en klient moti- verar att ett undantag från meddelandeförbudet görs för dem. kvalificerade revisorer finns det andra skäl som talar för att möjligheten till undantag från meddelandeförbudet bör användas för dem. har sin grund i revisorns verksamhet som vald revisor, dvs. och flera andra remissinstanser har anfört uppkommer nämligen en för revisorn svårhanterlig situation, sedan han eller hon har rapporterat revisionsklienten till behörig myndig- Detta gäller oavsett om revisorn avträder från sitt uppdrag vilket ofta torde ske eller blir kvar som företagets revisor. förtid, är han eller hon skyldig att skicka en redogörelse för vad han fun- nit vid sin granskning som han eller hon dittills utfört till Patent- och re- gistreringsverket (se 10 kap. 22 § aktiebolagslagen). som är involverad i penningtvätt lär inte heller låta sig luras av att revi- sorn inte anger något skäl till varför han eller hon avträder från uppdra- Om revisorn i stället skulle välja att inte avträda, har han eller hon en skyldighet att vidta de åtgärder som krävs för att rätta till felaktigheter och missförhållanden i bolagets bokföring och redovisning. Detta låter sig knappast göras, om inte revisorn tillåts röja för klientens ledningsor- gan att han eller hon har genomfört en granskning enligt penningtvättsla- gen. Vi anser därför att även godkända och auktoriserade revisorer bör un- dantas från meddelandeförbudet i samma utsträckning som advokater och biträdande jurister. Undantaget bör bara gälla information som revi- sorn har erhållit inom ramen för revisionsverksamheten. Sammanfatt- ningsvis bör således godkända och auktoriserade revisorer vara förbjudna att meddela en klient att någon av de åtgärder som nämns i 11 § första stycket penningtvättslagen har genomförts från det att någon av dessa åtgärder vidtagits. 11Särskilt om revisorer och den associations- rättsliga lagstiftningen Regeringens förslag: Reglerna i aktiebolagslagen (1975:1385) om revisorns skyldigheter att underrätta styrelsen vid misstanke om brott skall, om revisorn finner att brottet inbegriper ekonomiska transaktio- ner som föranleder revisorn att lämna uppgifter enligt penningtvättsla- gen, inte gälla från det att en granskning inletts, upp- gifter lämnats till polisen eller polisen inlett en undersökning. Om revisorns anmälan enligt penningtvättslagen leder till skada för aktiebolaget eller någon annan, skall revisorn, liksom är fallet när det gäller anmälan om brott enligt aktiebolagslagen, vara skyldig att ersätta skadan bara om revisorn har lämnat felaktiga sakuppgifter till polisen trots att revisorn har haft skälig anledning att anta att upp- gifterna var oriktiga. Bestämmelser med motsvarande innehåll bör in- föras i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stiftelselagen (1994:1220) och revisionslagen (1999:1097) i fråga om skadestånds- skyldighet för den valde revisorn. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, förutom i fråga om skyldigheten att underrätta styrelsen om vissa brottsmisstankar. Remissinstanserna: anser att aktiebolagslagens bestämmelser om anmälningsskyldighet för revisorer vid penninghäleri skall behållas och att penningtvättslagen skall kompletteras med de be- stämmelser som behövs för att uppfylla direktivets krav. framhåller att en anpassning av regelverket gällande revisorns skyldig- heter vid misstanke om brott bör ske så att det stämmer bättre överens med reglerna i penningtvättslagen. Företagarna menar att det inte finns skäl att begränsa revisorns skadeståndsansvar vid felaktig rapportering av misstänkt penningtvätt. FAR anser att revisorns skadeståndsansvar bör begränsas. Bakgrund: Såsom ovan har anmärkts (avsnitt 7.2) får direk- tiv anses gälla för godkända och auktoriserade revisorer. Sådana reviso- rer kan i större eller mindre omfattning ägna sig åt annat än lagstadgad revision, dvs. revision som utförs i enlighet med lagstiftningen om olika företagsformer (associationsrättslig lagstiftning). Den nedanstående framställningen tar sikte bara på sådan lagstadgad revision som godkända och auktoriserade revisorer utför. I revisorernas övriga verksamhet, ex- empelvis rådgivning på skatte- eller redovisningsområdet, finns det inte några bestämmelser på det associationsrättsliga området som är relevanta i det här sammanhanget. Gällande rätt: En revisor kan reagera mot förekommande oegentlig- heter i bolaget genom påpekanden och erinringar till företagsledningen och genom anmärkningar i revisionsberättelsen. Därutöver finns särskilda bestämmelser i aktiebolagslagen (1975:1385) om revisorns skyldighet att agera vid misstanke om brott från styrelseledamots eller verkställande direktörs sida (se prop. 1997/98:99, bet. 1998/99: LU26). Bestämmelserna i 10 kap. 3840 §§ aktiebolagslagen innebär i huvud- sak följande. En revisor skall utan oskäligt dröjsmål vidta särskilda åt- gärder när han finner att det kan misstänkas att en styrelseledamot eller den verkställande direktören har gjort sig skyldig till vissa slag av brott, främst bedrägeri-, förskingrings- och bokföringsbrott samt vissa slag av skattebrott. Även misstanke om penninghäleri skall föranleda åtgärder från revisorns sida. För det första skall revisorn underrätta styrelsen om misstanken. Där- utöver skall han, senast efter underrättelsen, avgå. skall han underrätta åklagaren om misstanken och grunden för denna. Revisorn behöver dock inte avgå eller underrätta åklagaren, om de skad- liga verkningarna av brottet har avhjälpts, om brotts- misstanken på annat sätt har blivit föremål för anmälan till polis eller åklagare eller om det misstänkta brottet framstår som obetydligt. Revisorns avgång och anmälan till åklagare behöver inte föregås av någon underrättelse till styrelsen, om det kan antas att styrelsen inte skulle vidta några skadeförebyggande åtgärder i anledning av underrät- telsen eller om en underrättelse av annat skäl framstår som meningslös eller stridande mot syftet med revisionen. Ovanstående regler kan ses som ett avsteg från en lagreglerad huvud- regel om revisorns tystnadsplikt. Huvudregeln kommer till uttryck i 10 kap. 37 § aktiebolagslagen, där det föreskrivs att revisorn inte till ak- tieägare eller utomstående obehörigen får lämna upplysningar om sådana bolagets angelägenheter som han får kännedom om när han fullgör sitt uppdrag, om det kan vara till skada för bolaget. Motsvarande tystnads- plikt gäller enligt lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stiftelse- lagen (1994:1220) och revisionslagen (1999:1079). En allmän bestäm- melse om tystnadsplikt för revisorer finns också i 26 § revisorslagen (2001:883). Om en revisors anmälan om brottsmisstanke enligt aktiebolagslagen leder till skada för bolaget eller någon annan, är revisorn skyldig att er- sätta denna skada bara om revisorn har lämnat felaktiga sakuppgifter till åklagaren trots att han eller hon har haft skälig anledning att anta att upp- gifterna var oriktiga (se 15 kap. 2 §). Detta innebär att skadeståndsansvar inte inträder redan på grund av att revisorn har gjort en felaktig straff- rättslig bedömning när han gjorde anmälan (prop. 1997/98:99 s. 167). Skälen för regeringens förslag: Såsom har framgått av framställ- ningen ovan finns det bestämmelser i aktiebolagslagen och andra lagar för revisorer som kan komma att strida mot det nya penningtvättsdirekti- vet. Situationen kan således vara den, att en revisor finner att det kan misstänkas t.ex. att en styrelseledamot inom ramen för bolagets verk- samhet har gjort sig skyldig till skattebrott, som bolaget har företagit transaktioner som skäligen kan antas utgöra penningtvätt. Det kan också komma i fråga att en och samma transaktion omfattas av båda regelverken. Så blir t.ex. fallet om en revisors misstankar rör penninghä- leri. Revisorn får enligt direktivet inte röja för revisionsklienten att upp- lysningar om misstänkt penningtvätt lämnats till en brottsbekämpande myndighet, medan revisorn enligt aktiebolagslagens huvudregel tvärtom skall underrätta klienten om brottsmisstanken. Även bestämmelserna om revisorns ansvar för skada på grund av orik- tiga eller oriktigt lämnade uppgifter skiljer sig åt (se 10 § penning- tvättslagen och 15 kap. 2 § aktiebolagslagen). Man kan tänka sig två huvudalternativ för att i möjligaste mån komma till rätta med de skillnader som finns mellan de två regelverken. Det ena är att i aktiebolagslagen införa särskilda regler för revisorns skyldigheter vid misstanke om brott, som tar sikte på fall där revisorn också anser sig föranledd att lämna uppgifter enligt penningtvättslagen. Det andra alter- nativet är att, för denna situation, helt eller delvis undanta aktiebolagsla- gens regler från tillämpning. direktiv leder till att det regelverk som revisorer i aktiebolag är skyldiga att följa, när han eller hon misstän- ker att företagsledningen ägnar sig åt oegentligheter, blir mer komplice- rat. En fullständig anpassning av aktiebolagslagens regler, så att dessa kan tillämpas som penningtvättslagens, skulle kräva förhållan- devis stora ändringar i aktiebolagslagen och ter sig därför som en mindre ändamålsenlig lösning. Risken för att reglerna framstår som svåröver- skådliga bör bli mindre om det andra alternativet väljs. En sådan lösning är också väl förenlig med de syften som reglerna har. De centrala reglerna om revisorns åtgärder vid misstanke om brott, vilka regler återfinns i 10 kap. 39 och 40 §§ aktiebolagslagen, bör inte helt sättas ur spel i fall då revisorn blir skyldig att lämna uppgifter om misstänkt penningtvätt. I stället bör, i enlighet med vad Lagrådet fö- reslagit, en regel motsvarande meddelandeförbudet gälla även i dessa situationer. Sålunda bör, om det finns skäl för revisorn att lämna uppgif- ter enligt 9 § penningtvättslagen, aktiebolagslagens regler om skyldighet för revisorn att underrätta styrelsen om brottsmisstanke inte gälla från det att en granskning inletts, uppgifter lämnats till polisen eller polisen inlett en undersökning. En annan fråga är vilket ansvar revisorn skall ha om de uppgifter som han eller hon lämnar enligt penningtvättslagen visar sig vara felaktiga och spridandet av de felaktiga uppgifterna vållar bolaget skada. 1998/99:99 har regeringen tagit ställning till frågan om ska- deståndsansvar i samband med att de ovan berörda bestämmelserna i ak- tiebolagslagen tillkom. Den avvägning som då gjordes mellan bolagets, det allmännas och revisorns intressen framstår som lämplig även i detta sammanhang. Således bör revisorns skadeståndsansvar begränsas till så- dana fall då revisorn har lämnat felaktiga sakuppgifter till polisen trots att han eller hon har haft skälig anledning att anta att uppgifterna var orik- tiga. Denna ordning får anses vara lämplig även för andra företagsformer än aktiebolag som är underkastade lagstadgad revision. Interna rutiner, utbildning och tillsyn Regeringens förslag: Även de fysiska och juridiska personer som nu föreslås omfattas av penningtvättslagen skall ha rutiner för att förhindra att de utnyttjas för penningtvätt. De skall också svara för att anställda får behövlig information och utbildning för detta ändamål. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela närmare föreskrifter om rutiner, information och utbildning. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Några remissinstanser riktar emellertid viss kri- tik mot förslaget. , , och Svenska Revisor- samfundet SRS anser att det bl.a. bör övervägas att hitta bättre informa- tionskanaler för att nå de fysiska och juridiska personer som helt står Några remissinstanser, bl.a. , anser att för de fysiska och juridiska personer som står under tillsyn av något yr- kesorgan bör det övervägas att införa motsvarande regler som gäller för de institut som står under tillsyn. tionen och menar att myndigheter och yrkesorgan för de verksamheter som skall omfattas av penningtvättslagen skall ges föreskriftsrätt och att det skall införas en skyldighet för dessa att samråda Skälen för regeringens förslag: Enligt 13 § penningtvättslagen skall de företag som omfattas av penningtvättsreglerna ha rutiner för att för- hindra att de utnyttjas för penningtvätt. Vidare skall företagen som om- fattas svara för att de anställda får behövlig information och utbildning Av samma paragraf framgår att regeringen eller, efter re- geringens bemyndigande, får meddela närmare före- skrifter om vilka rutiner som skall följas och vilken information och ut- bildning som skall tillhandahållas. Regeringen har i förordningen (1993:1526) om åtgärder mot penning- tvätt bemyndigat att meddela närmare föreskrifter om vilka rutiner ett företag skall följa samt vilken information och utbildning som företaget skall tillhandahålla de anställda. beslutat föreskrifter och allmänna råd om åtgärder mot penningtvätt (FFFS 1999:8). Dessa föreskrifter och allmänna råd innehåller bl.a. krav på att företagen skall fastställa dels besluts- och rapporteringsordning för handläggningen av ärenden om misstänkt penningtvätt, dels rutiner för identitetskontroll av kunder, dels rutiner för hur granskning av transak- tioner skall tillgå och hur arkivering av handlingar skall ske. föreskrivs det att varje företag skall utse en centralt funktionsansvarig person med övergripande ansvar för tillämpning av bl.a. kontrollsystem och beslutsordning samt ha ett fortlöpande utbildningsprogram i Av den nya artikel 11 i penningtvättsdirektivet följer att även de yrkes- utövare och näringsidkare som genom det utvidgade tillämpningsområdet omfattas av direktivet skall följa den artikelns bestämmelser om rutiner och utbildning för att förebygga och förhindra penningtvätt. terna att ha rutiner som förhindrar att företaget utnyttjas för penningtvätt och att tillse att anställda får behövlig information och utbildning bör gälla för sådana handlare och auktionsförsäljare av värdefull egendom hos vilka det är vanligt förekommande med kontantbetalningar i den storleksordning som det är fråga om här. För övriga handlare med värdefull egendom är det rimligt att närmare åtgärder för att uppfylla dessa skyldigheter vidtas först i samband med att sådana kontantbetal- ningar kommer i fråga. I de fall en fysisk person som omfattas av direktivets utvidgade tillämpningsområde är anställd hos en juridisk person skall skyldig- heterna att sörja för nämnda rutiner och utbildning vila på den juridiska personen. Bestämmelserna i 13 § penningtvättslagen som behandlar dessa frågor bör ändras så att de blir förenliga med direktivets sålunda utvidgade regler. En effektiv bekämpning av penningtvätt förutsätter en effektiv till- synsverksamhet.