prop · GR0345 · 2004-03-16 00:00:00 — Bland de åtgärder som enligt de nämnda bestämmelserna kräver bygganmälan märks främst sådana som påverkar konstruktionen av byggnadens bärande delar, sådana som avsevärt berör planlösningen och sådana som innebär installation eller ändring av bl.a. ventilation, eldstäder och VVS-anordningar. När det gäller de åtgärder som avses i punkten 2 inträder skyldighet att teckna byggfelsförsäkring enbart om det finns behov av en sådan försäkring. Enligt 1 b § är det som prövar om det finns ett sådant behov. Frågan om huruvida en försäkring skall finnas eller inte bör prövas i samband med att bygganmälan görs (jfr 9 kap. 12 § ). Andra stycket innehåller ett undantag från bestämmelserna i första stycket. Undantagsbestämmelsen avser sådana åtgärder för vilka det enligt 8 kap. 4 § (1987:10) inte krävs bygglov. Den torde i praktiken få betydelse enbart i fråga om vissa mindre tillbyggnad- er utanför detaljplan (se 8 kap. 4 § andra stycket 1 ). I de i undantagsbestämmelsen angivna fallen kan inte besluta att det skall finnas en byggfelsförsäkring. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet () prövar behovet av en försäkring enligt 1 a § första stycket 2. Om ett småhus inte skall användas för permanent bruk, får nämnden trots bestämmelsen i 1 a § första stycket 1 besluta att någon byggfelsförsäkring inte behövs. Vid behovsprövningen skall särskilt beakta de beräknade kostnaderna för åtgärden och försäkringen samt risken för allvarliga fel och skador. (Jfr 1 § i utredningens förslag.) Paragrafen, som är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets för- slag, innehåller ytterligare bestämmelser om kravet på byggfels- försäkring vid småhusbyggande (jfr 1 a §). De frågor som regleras i para- grafen har behandlats i avsnitt 6.3.1. När det gäller de åtgärder som avses i 1 a § första stycket 2 dvs. till- byggnader och vissa större ombyggnader inträder en skyldighet att teckna byggfelsförsäkring enbart om det finns behov av en försäkring. Av första stycket första meningen följer att det är som beslutar om detta. Frågan om huruvida en försäkring skall finnas eller inte bör prövas i samband med att bygganmälan görs (jfr 9 kap. 12 § ). Som ovan har nämnts omfattas även fritidshus av skyldigheten att ha byggfelsförsäkring enligt andra stycket 1. Enligt första stycket andra meningen får i fråga om sådana småhus besluta att en byggfelsförsäkring inte behöver finnas i ett enskilt fall. Till skillnad från vad som gäller för till- och ombyggnader (1 a § första stycket 2) är dock huvudregeln att det skall finnas en byggfelsförsäkring. Skyldigheten att teckna byggfelsförsäkring är alltså inte avhängig av att byggnadsnämnd- en har beslutat om detta. Vilka omständigheter som skall beakta när sådana beslut fattas framgår av andra stycket, se nedan. En prövning av om det behövs en byggfelsförsäkring när ett fritidshus uppförs torde normalt bara komma att ske, om byggherren begär det. Lagtexten utesluter emellertid inte att nämnden även utan en sådan begäran beslutar att en försäkring inte behövs. Enligt andra stycket skall nämnden vid prövningen enligt första stycket särskilt beakta de beräknade kostnaderna för åtgärden och för för- säkringen samt risken för allvarliga fel och skador. I detta ligger att nämnden skall göra en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda ärendet men att vissa faktorer skall tilläggas särskild vikt. Om byggherren, med den bygganmälningspliktiga åtgärden, avser att utföra andra åtgärder, är det enbart förhållanden hänförliga till de i paragrafen preciserade åtgärderna som skall beaktas. Utgångspunkten vid prövningen bör vara att den beräknade för- säkringspremien framstår som rimlig i förhållande till priset för den aktuella åtgärden. Om det i det enskilda fallet finns anledning att tro att försäkringspremien kommer att överstiga av den totala kostnaden för åtgärden, torde det sällan finnas anledning för byggnads- nämnden att besluta om att det skall finnas försäkring. Ju högre kostnad för åtgärden är, desto mer angeläget är det emellertid, typiskt sett, att det finns ett gott skydd. Om kostnaden för åtgärden totalt sett kan antas bli mera betydande, torde därför regelmässigt ha anled- ning att besluta om att det skall finnas en försäkring. I vart fall bör det normalt inte förekomma att åtgärder som kan beräknas kosta mer än tio basbelopp genomförs utan att det finns någon försäkring. Viss hänsyn torde kunna tas till att kostnadsläget skiljer sig åt olika orter emellan. En omständighet som det finns anledning att väga in i sammanhanget är i vilken mån byggherren själv avser att utföra arbetet. Byggfels- försäkringar torde nämligen ofta innehålla ett villkor om att kostnader för fel som har vållats av byggherren själv ersätts endast om felet har vållats även av någon annan eller om det annars finns särskilda skäl för det (jfr 6 §; se även prop. 1992/93:121 s. 21). Mot den bakgrunden kan det ibland te sig mindre rimligt att kräva att en byggherre som avser att utföra merparten av arbetet själv tecknar en byggfelsförsäkring. Förutom de beräknade kostnaderna för åtgärden och för försäkringen skall särskild hänsyn också tas till risken för allvarliga fel i det arbete eller material som ingår i en åtgärd av aktuellt slag samt risken för att förekommande fel orsakar allvarliga skador. Det är fråga om en objektiv riskbedömning, varvid en viktig faktor är hur tekniskt komplicerad åtgärden är. Exempelvis är risken för allvarliga fel och skador typiskt sett större vid en tillbyggnad som innefattar nya våtutrymmen än vid en till- byggnad av ett nytt sovrum. Om byggherren vid tiden för bygganmälan redan har anlitat en viss entreprenör, bör även väga in vilken typ av entreprenad det är fråga om och i vilken mån anlitade entre- prenörer innehar någon adekvat certifiering. Någon bedömning i övrigt av entreprenörens lämplighet för det avtalade arbetet bör däremot norm- alt inte göras. När det gäller uppförande av fritidshus skall, även om huvudregeln är att byggfelsförsäkring skall finnas, beakta samma omständigheter. Detta torde typiskt sett innebära att en dispens kan med- delas beträffande fritidshus av enklare slag. Om t.ex. fritidshuset saknar vatten och avlopp eller inte är vinterbonat, torde den beräknade för- säkringspremien sällan framstå som rimlig i förhållande till vad huset kostar att uppföra samt risken för allvarliga fel och skador. prövning torde väsentligen få grundas på de upp- gifter om kostnader m.m. som byggherren lämnar. Om dessa kostnader inte är av något mera betydande slag, torde normalt också ha anledning att godta sökandens egen riskbedömning. Om anser att det behövs en byggfelsförsäkring medan byggherren har motsatt uppfattning, får nämnden förelägga byggherren att skaffa en försäkring (jfr författningskommentaren till 9 kap. 12 § ). Den som för egen räkning utför eller låter utföra ett byggnadsarbete (byggherren) skall se till att det finns en byggfelsförsäkring, om det krävs en sådan enligt denna lag. (Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.) Paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, har väsentligen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den fråga som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.1. Enligt bestämmelsen åligger det byggherren att se till att en byggfels- försäkring finns. Om byggfelsförsäkring saknas, är det alltså alltid bygg- som skall vända sig till med eventuella före- lägganden. Av bestämmelsen följer också att byggherren inte, utan stöd av avtal, kan kräva av entreprenören att denne tecknar byggfels- försäkringen. Det finns dock inte något hinder mot att någon annan, exempelvis en entreprenör, tecknar försäkringen till förmån för bygg- . En byggfelsförsäkring skall omfatta 1.skälig kostnad för att avhjälpa fel i byggnadens konstruktion, i mate- rial som använts i byggnadsarbetet eller i utförandet av arbetet, och 2.skälig kostnad för att avhjälpa skador på byggnaden som orsakats av felet. Försäkringen behöver dock inte omfatta fel eller skador som måste Prop. 2003/04:45 antas sakna betydelse för byggnaden eller för dem som bor eller vistas i Den behöver inte heller omfatta skador som normalt täcks av andra försäkringar, exempelvis fastighetsförsäkring, maskinförsäkring eller villaförsäkring. Med fel skall enligt försäkringen avses avvikelse från fackmässigt god- tagbar standard vid den tid då arbetet utfördes. (Jfr 2 § i utredningens förslag.) Paragrafen innehåller bestämmelser om vad en byggfelsförsäkring skall omfatta. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.3.2. I andra stycket har, förutom en mindre språklig justering, allriskför- säkring bytts ut mot den mer adekvata benämningen villaförsäkring. En byggfelsförsäkring skall omfatta fel eller skador som visar sig efter det att byggnadsarbetet godkändes vid en av försäkringsgivaren angiven besiktning och som anmäls efter ett sådant godkännande. I fråga om småhus skall, om en sådan besiktning inte har gjorts, för- säkringen omfatta fel eller skador som visar sig efter det att bygg- nadsarbetet godkändes vid en slutbesiktning enligt 53 § konsument- tjänstlagen (1985:716) eller efter det att byggnadsarbetet annars avslut- ades och som anmäls därefter. En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om att den gäller även om byggnaden övergår till ny ägare. (Jfr 3 § i utredningens förslag.) I paragrafens första stycke, som har behandlats i avsnitt 6.3.2 och även berörts i avsnitt 6.4, regleras frågan om byggfelsförsäkringens löptid. Till följd av de nya bestämmelserna i konsumenttjänstlagen om slutbesiktning har utgångspunkten för kompletterats. Har det inte förekommit någon av för- säkringsgivaren angiven besiktning skall, enligt den nya bestämmelsen, tioårsperioden ta sin början då byggnadsarbetet god- kändes vid en slutbesiktning enligt konsumenttjänstlagen. Om någon besiktning över huvud taget inte har hållits, skall tiden såvida för- säkringsvillkoren ger utrymme för det räknas från det att arbetena avslutades, dvs. från den tidpunkt när näringsidkaren rent faktiskt avslut- ade allt arbete som inte har med avhjälpande av fel att göra. Har för- säkringsbesiktning eller slutbesiktning hållits men inte utmynnat i något godkännande, börjar tioårsperioden inte löpa och byggfelsförsäkringen kan inte tas i anspråk. Efter påpekande från Lagrådet har i lagtexten införts att byggfels- försäkringen bara täcker fel och skador som har visat sig efter ett besikt- ningsgodkännande. Därmed kommer försäkringen inte att täcka avhjälp- andet av s.k. slutbesiktningsanmärkningar, vilka ju avser brister som har framträtt redan vid tiden för slutbesiktningen. Sådana brister täcks i stället av färdigställandeskyddet enligt 12 §. Det finns dock inget som hindrar att det i ett försäkringsavtal tas in villkor som berättigar för- säkringstagaren till ersättning även för andra fel eller skador. En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att 1.kostnader för fel som har vållats av den som är byggnadens ägare eller av hans eller hennes anställda ersätts endast om felet har vållats även av någon annan eller om det annars finns särskilda skäl för det, 2.kostnader för fel eller skador som omfattas av en lämnad garanti eller av felansvar enligt 59 § konsumenttjänstlagen (1985:716) ersätts endast om det visas att den ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande eller, ifråga om småhus, om det visas antingen att den ansvarige inte kan full- göra sitt åtagande eller att åtagandet inte fullgörs eller kan väntas bli fullgjort inom skälig tid. Villkor som anges i första stycket 1 får, beträffande småhus, även avse fel som har vållats av en tidigare ägare till huset eller av hans eller hennes anställda. (Jfr 6 § i utredningens förslag.) Paragrafen anger, tillsammans med 7 §, vilka inskränkningar i rätten till försäkringsersättning som ett avtal om byggfelsförsäkring får inne- hålla. På Lagrådets inrådan har den bestämmelse om självrisk som har funnits i punkten 3 flyttats till en ny paragraf, 6 a §. Paragraf- en har även i övrigt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Frågan har behandlats i avsnitt 6.3.2. I första stycket 2 ges försäkringsgivaren en möjlighet att föreskriva att vissa fel eller skador ersätts först om den ansvarige entreprenören under- låter att fullgöra sina åtaganden. Om byggfelsförsäkringen i fråga inne- håller den aktuella typen av villkor, skall alltså en ersättningsberättigad småhusägare i första hand vända sig mot näringsidkaren med sina anspråk. Bestämmelsen har fått ett vidgat tillämpningsområde i konsum- entförhållanden. har den gällt endast sådana fel eller skador som omfattas av en lämnad garanti. Med sådana fel eller skador jämställs nu fel eller skador som omfattas av näringsidkarens ansvar enligt konsum- enttjänstlagen för bristfälligheter som uppträder efter slut- besiktningen. Det är här fråga om sådana fel eller skador som enligt gällande standardavtal vanligen omfattats av entreprenörens garantiansvar. har gällt att försäkringen alltid skall kunna tas i anspråk för att täcka kostnader för fel eller skador som omfattas av en lämnad garanti om det visas att den ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande. Detta är fortfarande huvudregeln. I fråga om småhus skall dock byggherren alltid kunna utnyttja försäkringen om den ansvarige inte har avhjälpt felet eller skadorna inom skälig tid. Vad som kan anses vara skälig tid får bedömas från fall till fall. Av betydelse är bl.a. felet eller skadans art och omfattning och konsumentens möjligheter att bo i småhuset. Dessutom bör näringsidkarens inställning till anspråken beaktas. Sålunda bör kon- sumenten ha rätt att utnyttja försäkringen så snart näringsidkaren har för- klarat sig inte ha för avsikt att åtgärda felen. Bestämmelsen innebär inte någon inskränkning av konsumentens möj- lighet att, när det gäller andra bristfälligheter än de nu nämnda, vända sig direkt till försäkringsgivaren med sina anspråk på ersättning ur för- säkringen. Om en bristfällighet uppträder har gått efter slut- besiktningen och den av näringsidkaren lämnade garantitiden har löpt ut, behöver konsumenten således inte vända sig till näringsidkaren. I andra stycket har införts en bestämmelse som är tillämplig på villkor Prop. 2003/04:45 som avses i första stycket 1, dvs. ansvar för bl.a. fel som byggnadens ägare har vållat. Enligt bestämmel- sen får ett avtal om byggfelsförsäkring som avser ett småhus även be- gränsa försäkringsgivarens ansvar för fel som har vållats av husets förut- varande ägare. Det blir därmed tillåtet att i försäkringsvillkoren begränsa en senare ägares rätt till försäkringsersättning för fel eller skador som har vållats av husets ursprungliga ägare. En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att ägaren skall svara för en viss självrisk. I fråga om småhus får självrisken för en byggfelsförsäkring uppgå till högst ett halvt prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän för- säkring för varje fel eller skada. Den sammanlagda självrisken för flera fel eller skador får inte överstiga ett och ett halvt prisbasbelopp. I försäkringsvillkoren får dock föreskrivas att fel eller skador som kostar mindre än 0,2 prisbasbelopp att åtgärda inte ersätts. (Jfr 6 § i utredningens förslag.) Paragrafen har frånsett sista meningen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den behandlar försäkringsgivarens rätt att ta in för- behåll om självrisk och dylikt i försäkringsavtalet. Frågan har behandlats i avsnitt 6.3.2. I första stycket, som motsvarar den bestämmelse som har funnits i 6 § 3, sägs att en byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att byggnadens ägare skall svara för en viss självrisk. Enligt ett nytt andra stycke har storleken av denna självrisk, såvitt avser småhus, begränsats till ett halvt prisbasbelopp enligt lagen om allmän försäkring. En självrisk får tas ut för varje försäkringsfall. Om flera fel orsakar en skada, utgår en självrisk. Detsamma gäller om ett fel orsakar flera skador. Om ett fel eller en skada har samband med ett annat fel eller en annan skada, får enligt försäkringsrättsliga principer styrkan i orsakssam- bandet avgöra om det är fråga om ett eller två försäkringsfall. Den sammanlagda självrisken för flera fel eller skador får inte över- stiga ett och ett halvt prisbasbelopp. För att detta inte skall leda till att försäkringsgivaren tvingas administrera och bekosta varje mindre skada som visar sig när självrisktaket har nåtts har försäkringsgivaren getts rätt att begränsa ersättningsrätten för ytterligare fel eller skador. Sålunda får i försäkringsvillkoren föreskrivas att ersättning utgår endast för fel eller skador som kostar mer än 0,2 prisbasbelopp att avhjälpa. Effekten av ett sådant försäkringsvillkor kan illustreras med följande exempel: Byggnad- ens ägare har i samband med tidigare skador burit självrisker på samman- lagt ett och ett halvt prisbasbelopp. Därefter framträder en ytterligare skada som kostar att avhjälpa. Försäkringsgivaren är inte skyld- ig att ersätta den skadan, eftersom beloppet är mindre än 0,2 prisbas- belopp. Däremot är byggnadens ägare berättigad till ersättning om skadan kostar att avhjälpa. Ersättning skall då utgå utan något avdrag för självrisk. En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att försäkringsgivarens ansvar för fel och skador är begränsat till ett visst belopp per byggnad (försäkringsbelopp) och till ett visst belopp för samtliga av försäkrings- givaren under ett kalenderår utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt försäkringsbelopp). I fråga om småhus får försäkringsbeloppet per byggnad inte sättas lägre än kostnaderna för de åtgärder som har föranlett att försäkringen tecknades och som omfattas av försäkringen. Vid bestämmandet av för- säkringsbeloppet skall penningvärdets förändring beaktas. (Jfr 7 § i utredningens förslag.) I paragrafen har tillfogats ett nytt andra stycke som, i förhållande till gällande rätt, inskränker försäkringsgivarens möjlighet att begränsa sitt ansvar till ett visst belopp. Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit, gäller enbart i fråga om småhus. Frågan har behandlats i avsnitt 6.3.2. Enligt den nya bestämmelsen måste försäkringsbeloppet per byggnad motsvara minst kostnaderna för de åtgärder som har föranlett att för- säkringen tecknades och som omfattas av försäkringen. Dessa kostnader uppgår i princip till summan av de priser som har avtalats mellan bygg- och de entreprenörer och leverantörer som har haft del i uppför- andet eller tillbyggnaden av småhuset. Om byggherren själv har utfört visst arbete, är det inte nödvändigt att räkna in värdet av detta i bygg- kostnaden annat än om arbetet i det enskilda fallet är avsett att omfattas av försäkringen. Vid bedömningen av om arbetet omfattas av för- säkringen skall beaktas vilka undantag som gäller för försäkringen, särskilt sådana undantag som avses i 6 § 1. Värdet av material som byggherren har tillhandahållit skall däremot alltid räknas in. Också eventuella projekteringskostnader skall normalt räknas in. Däremot skall s.k. byggherrekostnader, dvs. kostnader för tomt, pantbrev, skatter och avgifter för t.ex. anslutning av elektricitet och VA, bygglov etc., inte beaktas. Enligt bestämmelsen skall försäkringen omfatta kompensation för eventuella försämringar av penningvärdet. Sättet för omräkningen har inte angetts närmare. Detta har överlåtits på parterna att bestämma. En möjlig metod är att i försäkringsavtalet ange att den beräknade kostnaden för byggnadsåtgärden vid ett framtida försäkringsfall skall räknas om på grundval av den ändring av prisbasbeloppet som har skett sedan för- säkringen började löpa. En försäkringsgivare får inte vägra den som är skyldig att ha en bygg- felsförsäkring att teckna en sådan försäkring, om försäkringsgivaren marknadsför byggfelsförsäkringar. Försäkring får dock vägras om det med hänsyn till skaderisken eller någon annan särskild orsak finns skäl till detta. (Jfr 10 § i utredningens förslag.) Ändringen beror på att det numera klargörs i 1 § att även annan än näringsidkare kan vara försäkringstagare. Om en försäkringsgivare i strid mot 10 § har vägrat att meddela en bygg- felsförsäkring, skall allmän domstol på yrkande av den som har begärt att få teckna en sådan försäkring förklara att denne har rätt att teckna försäkringen. (Jfr 11 § i utredningens förslag.) Ändringen beror på att det numera görs klart i 1 § att även annan än näringsidkare kan vara försäkringstagare. Om en näringsidkare har åtagit sig att för en konsuments räkning utföra arbeten som avser ett småhus, skall det i den omfattning som anges i 13 och 14 §§ finnas ett färdigställandeskydd, som består av en försäkring eller en bankgaranti. (Jfr 3 a § i utredningens förslag.) Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.4. I lagrådsremissen har ordet säkerhet använts som benämning på det skydd som konsumenten skall ha enligt den aktuella bestämmelsen. På inrådan från Lagrådet används i stället ordet färdigställandeskydd. Kravet på färdigställandeskydd gäller till skillnad från vad som är fallet med kravet på byggfelsförsäkring enbart när åtgärden utförs av en näringsidkare för en konsuments räkning. Något färdigställandeskydd behöver alltså inte finnas när en näringsidkare uppför huset åt sig själv oavsett om han eller hon avser att senare sälja det till en konsument och inte heller när en konsument själv utför åtgärden, utan anlitande av när- ingsidkare. Färdigställandeskyddet skall bestå av en försäkring eller en bank- garanti. Vad skyddet skall omfatta anges i 16 § första stycket. Ett färdigställandeskydd skall finnas 1.när ett småhus uppförs, och 2.när ett småhus byggs till eller är föremål för en åtgärd som avses i 9 kap. 2 § första stycket 35 (1987:10) samt det finns behov av ett sådant skydd. Ett färdigställandeskydd behövs dock inte, om åtgärden enligt 8 kap. 4 § inte kräver bygglov. (Jfr 3 a § i utredningens förslag.) Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.4. Färdigställandeskyddet är avsett att motsvara de s.k. produktions- garantier och liknande lösningar som har syftat till att ge konsumenten ett jämförbart skydd, dvs. en ekonomisk garanti för att näringsidkarens åtag- ande att bygga eller bygga till huset fullgörs . I första stycket preciseras i vilka fall ett färdigställandeskydd krävs. Ett färdigställandeskydd krävs när ett småhus uppförs eller byggs till eller när det i fråga om ett småhus utförs en sådan åtgärd som avses i 9 kap. 2 § 35 . När det gäller andra åtgärder än uppförande av ett nytt småhus gäller dock kravet på färdigställandeskydd bara om det finns behov av ett sådant skydd. Det är som beslutar om detta, se 14 § andra stycket. Såväl småhus för permanentboende som fritidshus omfattas av bestämmelsen (se dock 14 § första stycket om uppförande av fritidshus). Andra stycket innehåller ett undantag från kravet på att det skall finnas ett färdigställandeskydd. Undantaget motsvarar det som gäller för bygg- felsförsäkringen, se 1 a § andra stycket. prövar behovet av ett färdigställandeskydd enligt 13 § första stycket 2. Om ett småhus inte skall användas för permanent bruk, får nämnden trots bestämmelsen i 13 § första stycket 1 besluta att något färdigställandeskydd inte behövs. Vid behovsprövningen skall särskilt beakta de beräknade kostnaderna för näringsidkarens åtaganden och kostnaderna för färdigställandeskyddet. (Jfr 3 a § i utredningens förslag.) Paragrafen är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen till förslaget har behandlats i avsnitt 6.4. När det gäller de åtgärder som avses i 13 § första stycket 2 dvs. till- byggnader och vissa större ombyggnader inträder en skyldighet att ha färdigställandeskydd enbart om det finns ett behov av skyddet. Första stycket första meningen reglerar vem som skall pröva om det finns ett sådant behov. Bestämmelsen motsvarar 1 b § första stycket första men- ingen.