prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — Sam- tidigt kan man se en viss förskjutning mot att fritid värderas högre, medan förvärvs- och karriärbetingade värden har förskjutits nedåt. Glo- baliseringen har påverkat ungdomarna och bl.a. lett till att de har ett stort engagemang för frågor som rör världen. De är mer indivi- dualistiska och självständiga. Den aktuella ungdomsforskningen visar att relationerna mellan klass, kön och etnicitet blir alltmer komplexa och leder till en differentiering av ungdomskulturen. Den genomsnittliga utbildningstiden har successivt förlängts. Dagens unga är en utbildningsmedveten generation, som inser betydelsen av utbildning och behovet av återkommande sådan under förvärvslivet. Forskning visar att ungdomar med fullföljd treårig gymnasieutbildning har betydligt större chans att få ett arbete och en genomsnittligt högre lön än de som saknar motsvarande utbildning. Arbetslivets framtida behov av kompetens En av utgångspunkterna för kommittén har varit en analys och bedöm- ning av den framtida arbetsmarknaden samt vilka krav detta ställer på gymnasieskolan. Historiskt har det visat sig svårt att förutse kompetens- behoven, något som har bekräftats också i detta utredningsarbete. De flesta forskare, statistiker och prognosmakare tycks vara överens om tre förhållanden. Det ena är att ett land med en välutbildad befolkning har konkurrensfördelar och att investering i utbildning är en av de mest effektiva metoderna för att skapa tillväxt. Det andra är att personlig framgång ofta men inte alltid står i relation till hur hög utbildning en individ har. Ju lägre utbildning, desto större är risken för att bli och förbli arbetslös. Det tredje förhållandet är att kunskapskraven i arbetslivet kom- mer att fortsätta öka. arbetar nära fyra av fem yrkesverksamma på arbetsplatser som uteslutande producerar någon form av tjänster. En allmän bedömning är att tillväxten av jobb kommer att ske i tjänstesektorn eller genom en förening av industriproduktion och tjänsteverksamhet. För allt fler jobb efterfrågas högskoleutbildning. Likväl råder, och kommer att råda, arbetskraftsbrist inom områden där yrkesförberedelse från gymnasie- skolan är en tillräcklig, och nödvändig, förberedelse. När det gäller de egensysselsatta, t.ex. inom olika hantverksyrken, finns många områden där efterfrågan är långt större än tillgången på utbildade personer. Detta gäller även den kommunala sektorn, där bristen på utbildad personal f.n. ökar. Generellt har det skett stora förändringar i hur arbetet organiseras på företagen. Genomgående ställs nya och högre krav på medarbetarnas förmåga till helhetssyn och initiativ. Om man ser till ett yrke är det uppenbart att det också skett stora förändringar i innehåll och kunskapskrav. I många yrken med undantag för dem med krav på licens eller behörighet kan de yrkesspecifika kunskaperna läras på plats, men en bra och grundläggande utbildning är nödvändig för att ta till sig dem effektivt. Behovet av generella kunskaper ökar, dock inte i samma takt och med samma kompetensprofil inom alla yrken eller branscher. För att utbildningen skall ge en god grund för etableringen på arbets- marknaden är det viktigt att ungdomarna får breda, generaliserbara kunskaper som också är påbyggbara. Detta behöver inte stå i motsats- förhållande till ungdomars behov av att få specialisera sig inom ett om- råde som de är intresserade av. Många av de kompetenser som efter- frågas är sådana som uppnås i förhållande till ett visst innehåll. Den gymnasiala yrkesutbildningen bör dock snarare förbereda eleverna för ett yrkesområde än för ett speciellt yrke. Gymnasieskolans övergripande uppdrag är att skapa förutsättningar för eleverna att tillägna sig och utveckla kunskaper. Genom samhällsföränd- ringar och teknikutveckling har förutsättningarna för att inhämta fakta, att utveckla förståelse, färdigheter och förtrogenhet, förändrats. Därige- nom har arbetet för både lärare och elever påverkats, något som lett till att skolans kunskapsuppdrag kan behöva revideras. Gymnasieskolans traditioner har sina rötter i ett annorlunda samhälls- uppdrag än dagens och morgondagens. I industrisamhällets skola kunde man genom en grundutbildning i ungdomsåren lära sig vad man behövde för resten av sitt yrkesaktiva liv. Detta är inte möjligt . Arbets- livet efterfrågar i allt högre utsträckning problemlösningsförmåga, krea- tivitet, flexibilitet, självständighet och ansvarsförmåga. på gymnasieskolan som en lärande kultur, som främjar reflektion och ett aktivt förhållningssätt. Arbetslivets krav på självständiga människor avviker inte från vad vi behöver för att leva ett fullvärdigt liv utanför arbetet och för en vidare- utveckling av våra demokratiska institutioner. Den största utmaningen ligger sannolikt i en tankevända kring skolans roll i samhället. Skoltiden är en stor och viktig del av elevernas liv. De har berättigade krav på livskvalitet och personlig utveckling i skolan. Ett livslångt lärande kan endast uppnås om skolan kan bli en plats dit eleverna är ivriga att gå. Ställer de förändringar som skett i arbets- och samhällsliv nya eller oförenliga krav på skolan? Står t.ex. regeringens målsättning om fler högskoleutbildade i motsats till de krav som arbetslivet ställer när det gäller graden av specialisering? Kommittén menar att svaret måste vara nekande, främst utifrån att kunskapskraven i arbetslivet successivt steg- rats och ändrats. Kunskapsuppdraget har således ändrats utifrån hur kvalifikationskraven förskjutits till förmån för breda och mer generella kompetenser. Utvecklingen mot ett allt mindre förutsägbart samhälle leder till att gymnasieskolan får en allt viktigare roll som något sammanhållande, en social arena och en gemensam referensram. I dagens gymnasieskola styr alltjämt kön, social bakgrund och föräldrars utbildningsnivå ungdomars val. Kommittén anser att gymnasieskolan är något viktigt i sig, något som ger eleverna gymnasial kompetens. Som skollagen är formulerad beskrivs snarare målgruppen för verksamheten än själva uppdraget. Gymnasieskolans syfte att ge eleverna förutsättningar att utveckla kunskaper, bidra till deras personliga utveckling, ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet, fortsatta studier samt för yrkesverksam- het bör framgå i skollagen. Erfarenheter av dagens gymnasieskola Införandet av en kursutformad gymnasieskola innebar att ett stort antal större eller mindre kurser kombinerades till 17 program. Fördelarna med kursutformningen är att eleverna får möjlighet att välja kurser, vilket kan göra dem mer studiemotiverade. har i sin analys av reformen konstaterat: Koncentrationen på kursen gjorde att reformen kom att definieras utifrån verksamhetens minsta del. Helheten och syftet med reformen gick därmed förlorad. Kommitténs slutsats är att en större helhet i utbildningen måste åstadkommas genom en ny struktur. Det finns en tydlig uppdelning i mer studieförberedande och mer yrkesförberedande program. Kommittén som finner det olyckligt med en sådan uppdelning av elever tidigt i utbildningen vill skapa en struktur som inte sorterar eleverna redan från början. startar 20 000- 25 000 elever om i gymnasieskolan, oftast på ett nytt program. En ny struktur bör förebygga en del av dessa felval. Även den tydliga uppdelningen på flick- och pojkprogram bör undvikas. Det finns en social snedrekrytering till gymnasieskolans mer studie- förberedande program, som också resulterar i en snedrekrytering till högskolan. Många elever slutar sin skolgång utan att ha fått ett slutbetyg. Det minskar möjligheterna att senare fortsätta till högre utbildning. Ungefär var fjärde elev står utan fullständiga betyg ännu efter skolan. Det verkar som det numera ingår i många elevers planer att fortsätta sina studier på komvux. Gymnasieutbildningen tenderar härigenom att bli fyra- eller femårig. En större andel av eleverna än bör klara av sina studier inom ramen för den treåriga gymnasieskolan. Det individuella programmet omfattar av en årskull och av dem som går första året i gymnasieskolan. Antalet elever ökade markant när nya behörighetskrav godkända betyg i svenska, engelska och matematik, infördes . Trots problem i form av stress och avbrott är ungdomarnas bedömning av sin gymnasietid övervägande positiv. Oavsett vilket program de gått är de tillfreds eller mycket tillfreds med att de fått lära sig arbeta själv- ständigt. Kunskap, kompetens, kärnämnen Alla elever i gymnasieskolan skall skaffa sig en minsta gemensam kun- skapsbas utöver den de fått i . Därigenom läggs grunden för en ökad förståelse och samverkan mellan eleverna som de kan bära med sig in i vuxenlivet. Kärnkunskaperna kan hjälpa dem att genomskåda och ge dem redskap att orientera sig i den värld de är en del av. Gymnasie- skolan måste utveckla förmågan att lära från nya situationer, att kunna urskilja vad som är kritiskt och väsentligt. Gymnasieskolan uppdrag tycks alltmer handla om att skapa förutsätt- ningar för att olika förmågor utvecklas hos ungdomarna. Det kan gälla allmänna förmågor som samarbetsförmåga, ansvarstagande, initiativför- måga, flexibilitet, reflekterande attityd, förmåga att kunna arbeta under osäkerhet, förmåga att söka, bearbeta och kritiskt granska information, kommunikativ förmåga, problemlösningsförmåga, kreativitet samt för- måga att lära. Dessa förmågor/kompetenser kan inte utvecklas fritt från ett kunskapsinnehåll. Kompetenserna hänger samman med en situation och utvecklas i förhållande till ett ämnesinnehåll. Kommittén anser att det även i fortsättningen skall finnas kärnämnes- kurser av en viss omfattning med urskiljbara mål. Att kärnämneskurserna har ett omfång uttryckt i gymnasiepoäng får emellertid inte betyda att alla elever skall ha samma mängd undervisning. För de elever för vilka kärnämneskursen är första steget i ett karaktärsämne bör ämnet planeras med hänsyn till hela förloppet. Andra elever kan behöva både en annan uppläggning och mera tid. Kärnämnenas totala omfång är i sig ett problem. Å ena sidan finns det höga ambitioner att ge alla en god grund, å andra sidan måste det finnas ett tillräckligt stort utrymme för det individuella valet och för karaktärs- ämnen. Kommittén föreslår samma kärnämnen med samma omfång som , men med tillägg av en kurs i historia på 50 gymnasiepoäng. Historia bör huvudsakligen ha två syften. Dels skall ämnet ge en bakgrund till förståelsen av vår egen tid, dels ge vissa insikter i kritiskt tänkande och källkritik. Naturkunskap skall även i fortsättningen vara en kärnämnes- kurs på 50 poäng. För att den skall få en större tyngd föreslås att ett naturvetenskapligt perspektiv skrivs in i sektorsmålen för alla sektorer. Utgångspunkter för en ny struktur Kommitténs utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan: Gymnasieskolan skall upplevas som något nytt, Strukturen skall underlätta ett förverkligande av gymnasieskolans uppdrag, Struktur och mål skall bidra till utveckling av arbetsformerna, Gymnasieskolan skall förutse och beakta förändringar i samhälle och arbetsliv som har konsekvenser för människors kompetens- behov, Alla studievägar skall rymma en gemensam kärna av kunskaper och karaktärsämnen, Utbildningen skall ge grunden för bredare kompetensområden, Fokuseringen på delar skall tonas ner till förmån för helheten, Utbildningen skall vara i princip minst 3-årig, Strukturen skall vara flexibel och ge möjligheter till lokala varia- tioner och individuella lösningar, Eleverna skall ha möjlighet att göra individuella val, Strukturen skall underlätta elevernas inflytande, Alla elever bör få möjlighet till lärande i arbetsliv och samhälle, Strukturen skall bidra till en jämnare fördelning av pojkar och flickor samt av elever med olika social och etnisk bakgrund på de olika studievägarna, Strukturen skall leda till breddad rekrytering till högskolan. Den framtida gymnasieskolans struktur Kommittén föreslår en struktur för gymnasieskolan som innebär en vidareutveckling av dagens gymnasieskola. Strukturen bygger på en princip om successiva val. Eleverna skall ha stora möjligheter att välja och få sina val tillgodosedda - som utbildningen blir mera sammanhållen än . Strukturen skall gälla både kommunala och fri- stående skolor. Motiven för en struktur med successiva val är att eleverna kan få ett bättre underlag för sina studieval och kan skjuta upp vissa val tills de fått mera kunskap om vilka alternativ det finns att välja mellan och vad dessa innebär. Åtta ingångar föreslås till gymnasieskolan: Servicesektorn, Individ- och samhällssektorn, Kultur- och kommunikationssektorn, Ekonomi- och samhällssektorn, Bygg- och fastighetssektorn, Natur- och samhällssek- torn, Teknik- och produktionssektorn samt Teknik- och designsektorn. Servicesektorn riktar sig till ungdomar som är intresserade av arbete inom tjänstesektorn, dvs. den sektor som svarar för nästan tre fjärdedelar av sysselsättningstillväxten. Exempel på yrkesområden är arbeten inom restaurang, hotell, turistnäring, teknisk support, kundtjänst, handel, person- och varutransporter. Hantverk där service är en viktig utgångspunkt hör också hit. Individ- och samhällssektorn riktar sig till elever som vill arbeta med och för människor. Denna del av arbetsmarknaden kommer att ha stora och växande rekryteringsbehov . Exempel på yrkesområden är dels arbeten inom polisväsendet, hälso- och sjukvården, dels arbeten inom förskola, skola och socialtjänst. Hantverk som innebär arbete med människor kan ligga här. Kultur- och kommunikationssektorn riktar sig till elever som är intres- serade av att utveckla sina kunskaper inom kultur, humaniora, språk och media, antingen tekniskt praktiskt eller mera teoretiskt. Konsthantverk hör hit. Ekonomi- och samhällssektorn riktar sig till ungdomar med ett brett samhällsvetenskapligt intresse och syftar bl.a. till att utveckla förmågan att förstå sambanden mellan ekonomi och samhällsvetenskap, att utveck- la redskap att formulera, analysera och lösa problem. Utbildningen avser också att belysa internationella frågor. Bygg- och fastighetssektorn riktar sig till elever som har ett intresse för praktisk byggverksamhet, arkitektur och samhällsplanering. Sektorn för- bereder för arbeten inom planering/projektering, produktion och förvalt- ning av byggnader och infrastruktur såsom vägar m.m. samt olika bygghantverk. Natur- och samhällssektorn riktar sig till elever med intresse för natur- vetenskaper, människan, samhället, ekologi och naturresurser. Exempel på yrkesområden är det naturvetenskapliga och matematiska fältet, med yrken som bl.a. läkare, lärare, forskare, miljö- eller systemvetare, där gymnasiestudierna förbereder för högskolestudier. Sektorn vetter också mot skogs- och naturbruksnäringen, där det ibland kan vara möjligt att få en anställning direkt efter gymnasiestudierna, men där det också kan krävas eftergymnasiala studier t.ex. till agronom, lantmätare, hortonom eller veterinär. Teknik- och produktionssektorn riktar sig till elever som är intresserade av industriell produktion, underhåll, service och installation. Också hantverk med teknisk anknytning omfattas. Kännetecknande för området är ett ständigt utvecklat teknikinnehåll och en vidgad teknikspridning och specialisering. Utbildningen ger en grundläggande yrkesförberedande teknisk kompetens. Teknik- och designsektorn riktar sig till elever som är intresserade av en tvärvetenskaplig utbildning med tonvikt på nyskapande teknik. Utbildningen syftar till att stimulera intresset för teknik och teknik- utveckling, något som innefattar ett samhälleligt, humanistiskt perspektiv där även det estetiska tänkandet är en viktig del. Efter en bred ingång i var och en av sektorerna följer en successiv specialisering genom val av block. Varje sektor organiseras i minst fem delar: ett sektorsblock, ett inriktningsblock, ett fördjupningsblock, ele- vens individuella val samt Gymnasiearbete. Varje elevs studerar också kärnämnen, vilka i möjligaste mån skall integreras med studierna i de olika blocken. Figuren nedan visar förslaget till struktur och hur många gymnasie- poäng vart och ett av inslagen i studiegången omfattar. Gymnasieskolan skall ha en fast yttre struktur som ger stadga i studie- gången och underlättar valprocessen, men som inåt ger incitament till en utveckling av undervisningen samt valfrihet och nya kombinations- möjligheter för eleverna. Därför inordnas kurser i block. Genom blocksystemet kommer eleverna att veta att de får en utbild- ning som ger förberedelse för vissa högskolestudier eller för arbete inom vissa delar av arbetsmarknaden. För avnämarna blir det tydligare vilken kompetens eleverna har med sig från gymnasieskolan. Blocken torde därmed likna dagens inriktningar. Det kommittén dessutom eftersträvar med block och som inte auto- matiskt uppstår genom ett utbud av kurspaket - är att det skapar större förutsättningar för samarbete mellan ämnesområden och lärare, och att eleverna därmed får ett bättre sammanhang i studierna. Blocken bör därför konstrueras så att de ger impulser till ämnesövergripande arbets- former. Studierna inom var och en av sektorerna inleds med ett sektorsblock. Genom detta får eleverna kunskaper som hänför sig till en bredare sektor av arbetsmarknaden än vad dagens program ger. Sektorsblocket omfattar tillsammans med kärnämnen elevernas första studieår. mellan karaktärs- och kärnämnen kommer att variera, men sektors- blocken omfattar vanligen 600 poäng. Det lämnar ett utrymme om 200 poäng för kärnämnen 1. Kärnämnena bör integreras med övriga studier så att utgör en helhet för eleverna. Under den andra terminen väljer eleverna inriktningsblock. Genom att eleven valt en inriktning kan senare delen av studierna i sektorsblocket anpassas till valet. Det betyder att det första studieåret inte är fullt ut gemensamt för alla elever inom sektorn. Inriktningsblocket bygger vidare på de kunskaper eleven tillägnat sig under sektorsblocket och utgör i normalt det andra steget i elevens stu- diegång. Det innehåller antingen ämnen riktade mot en något precisare del av arbetsmarknaden än sektorsblocket eller ämnen som kan leda vidare till eftergymnasiala studier. Inriktningsblock skall innehålla en eller flera karaktärsämneskurser på sammanlagt 300 gymnasiepoäng. Block som innehåller yrkeskurser skall helt eller delvis kunna arbets- platsförläggas. studerar eleverna kärnämneskurser. För ett definitivt förslag om inriktningar fordras ett kursplanearbete, som bör ankomma på . Kommittén förutsätter att regeringen fastställer vilka nationella inriktningar som skall finnas. Utöver nationellt beslutade inriktningsblock kan det finnas lokalt beslutade inriktningsblock. Dessa skall bestå av nationellt fastställda kurser som kombineras på ett annat sätt än de nationellt beslutade inriktningsblocken. De bör kunna komma till på initiativ av enskilda elever, lärare, skolledare, företrädare för den lokala arbetsmarknaden eller det universitet eller den högskola med vilken kommunen samarbetar i ett regionalt utvecklingscentrum. Fördjupningsblock avser att ge fördjupade kunskaper inom de ämnes- eller yrkesområden som eleverna påbörjat genom sina studier i sektors- och inriktningsblocken. Fördjupningsblocken bör omfatta 300 gymnasie- poäng. studerar eleverna kärnämnen. Det bör också kunna finnas lokalt beslutade fördjupningsblock. Liksom inriktningsblock skall fördjupningsblock som innehåller yrkeskurser kunna förläggas till en arbetsplats. Det bör också vara möjligt att arbetsplatsförlägga hela för- djupningsblocket. Varje elevs individuella val består av en eller flera kurser på samman- lagt 300 eller 400 gymnasiepoäng. Genom det individuella valet skall eleven kunna få vanliga eller ovanliga kombinationer i förhållande till de tidigare studierna eller en fördjupad kompetens inom tidigare studerade ämnen/yrkesområde. Ett alternativ är att använda det individuella valet för att studera ämnen som krävs för särskild behörighet för någon hög- skoleutbildning eller för att tillgodose ett individuellt intresse. Kommittén föreslår att eleverna gör ett Gymnasiearbete, med det nuvarande projektarbetet som förebild. Det bör omfatta minst 100 och högst 200 gymnasiepoäng. Planeringen av Gymnasiearbetet bör påbörjas 2 och genomföras i anslutning till det område eleven väljer som fördjupning. Gymnasiearbetet kan vara av olika karaktär beroende på om en elev fördjupar sig inom ett yrkesfält eller om det t.ex. är ett utred- ningsarbete inom akademiska ämnesområden. Om en elev samarbetar med andra elever när han eller hon genomför sitt Gymnasiearbete, måste det gå att urskilja vad den enskilde eleven gjort. Ett system med opposition mellan elever om deras Gymnasiearbete bör ingå. På samma sätt som projektarbetet bör Gymnasiearbetet bedömas av fler än en lärare, t.ex. av en lärare och en medbedömare från högskolan respektive från relevant del av arbetsmarknaden. Innehållet i de åtta sektorerna Kommittén utgår från att innehållet i sektorerna kommer att fastläggas genom att sektorernas och inriktningsblockens namn anges i lag respek- tive förordning. Det närmare innehållet preciseras genom kursplanearbete. Varje sektor bör ha sektorsmål som anger de kompe- tenser som är särskilt viktiga för sektorn. För de åtta sektorerna anges förutom ett huvudsakligt innehåll också tänkbara inriktningsblock och exempel på tänkbara fördjupningsblock. Totalt nämns 35 olika inriktningsblock av vilka en del kan förekomma på flera sektorer. Hantverk är ett inriktningsblock som kan finnas på de flesta sektorer. Lokalt kan man låna ett inriktningsblock från en annan sektor och införliva det. Det ökar bredden i sektorn och möjliggör otradi- kombinationer. utgör ett viktigt inslag för att ge gym- nasieskolans elever resurser att orientera sig på en föränderlig och allt- mer kunskapsintensiv arbetsmarknad. Vägledning, information och annat stöd behövs inför det successiva valet, om tiden i gymnasieskolan skall bli en bra förberedelse för arbetslivet. är ett gemensamt ansvar för skolans olika befattningshavare för vilket rektorn har huvudansvaret och vägledaren en strategisk roll. Dagens 854 kurser är organiserade i 132 olika ämnen. Ambitionen är att skapa en sådan struktur att helheten snarare än delarna framhävs. Kom- mittén menar att det behövs byggstenar motsvarande dagens kurser för att bygga strukturen. Byggstenarna behöver inte se ut som dagens kurser, men de bör ha en större omfattning än vad dagens kurser vanligtvis har. Den minsta enheten bör i de flesta fall motsvara åtminstone en månads heltidsarbete, dvs. minst 100 gymnasiepoäng. Lokala kurser har visat sig ha mycket varierande kvalitet. De skapar också problem för den som i efterhand vill göra prövning på en sådan kurs, eftersom de inte alltid går att återskapa. Kommittén föreslår därför att lokala kurser inte skall finnas i fortsättningen. Kommittén vill betona att det lokala initiativet inte försvinner med de lokala kurserna. Möjlig- heten till lokala profileringar inom ramen för de nationella kurserna är redan stor i dagens system och väntas bli större . När det finns ett genuint behov av en ny kurs, bör man lokalt ta initiativ till att denna fastställs som nationell kurs av med den kvalitetsgaranti detta innebär. Kommittén har haft i uppdrag att utreda och föreslå om och hur ett ämnesbetygssystem kan införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxen- utbildning. Kommittén skall utforma ett förslag som, med bibehållande av nuvarande antal betygssteg, minskar betygsstressen och skapar förut- sättningar för en bättre helhetssyn på elevernas kunskapsutveckling. Kommitténs syn på förändring av betygssystem sammanfattas på följande sätt. För det första skall en ändring av gällande betygssystem vara nödvän- dig som en konsekvens av andra förändringar och därmed lätt att motivera för såväl lärare som elever och föräldrar. För det andra skall betygsystemet anpassas till gymnasieskolans struk- tur. Kommitténs förslag till betygssystem utgår från den struktur för den framtida gymnasieskolan som kommittén föreslår, dvs.