prop · GR03123 · 2004-03-24 00:00:00 — Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över Skälen för regeringens förslag: är ett utpräglat mass- I ett enda järnvägståg kan transporteras ett stort antal passagerare och stora mängder gods, ofta i betydande hastigheter. ligheten för järnvägen att hävda sig gentemot andra transportmedel är också, särskilt beträffande persontransporter, till betydande del beroende av att järnvägen uppfattas som ett säkert transportmedel. reglering som finns utgår från säkerheten vid järnvägen och att detta förhållande är av sådan väsentlig betydelse att det skall vara straff- sanktionerat att inte följa de säkerhetsbestämmelser som anges i järn- I den nya järnvägslagen regleras järnvägen även utifrån andra utgångspunkter än enbart säkerhet. fortfarande en väsentlig del av syftet med den nya lagstiftningen och de överträdelser som är straffsanktionerade enligt nu gällande rätt bör vara det även i fortsättningen. Det materiella innehållet i 2933 a §§ järnvägs- säkerhetslagen bör i princip därför tas in även i den nya järnvägslagen Eftersom bestämmelserna placeras in i en ny lag med en annan rättslig systematik än järnvägssäkerhetslagen måste emellertid särskilda över- väganden av det straffrättsliga ansvaret göras i vissa avseenden. är inte att göra några sakliga ändringar i det straffansvar som gäller . Eventuella förändringar av det straffrättsliga ansvaret inom järnvägen är något som har att överväga vid sin fortsatta översyn Enligt 29 § järnvägssäkerhetslagen skall den som utan erforderliga till- stånd driver tillståndspliktig verksamhet enligt den lagen, anlitar någon i sin verksamhet att utföra arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten eller använder materiel som inte uppfyller säkerhetskraven enligt vissa bestämmelser i lagen eller inte uppfyller det lagstadgade kravet på säker- hetsordning, bryter mot villkor som meddelats i samband med beviljande av tillstånd eller under tillståndets giltighetstid, eller använder materiel som inte har godkänts enligt lagen, dömas till böter eller fängelse högst Motsvarande straffansvar bör införas i den nya lagen. De över- Prop. 2003/04:123 väganden som görs i förarbetena till järnvägssäkerhetslagen beträffande straffskalan, de subjektiva rekvisiten och möjligheterna att vid ringa överträdelse underlåta straffansvar för de olika överträdelserna (prop. 1990/91:1, s. 44) är alltjämt giltiga. Straffbestämmelserna bör, såsom anges i ovan nämnda proposition, vidare vara subsidiära i förhållande till bestämmelserna i och lagen (1951:649) om vissa trafikbrott. Regeringen föreslår slutligen att de nu gällande bestämmelserna om trafikonykterhet i fråga om järnväg bör införas även i den föreslagna järnvägslagen med motsvarande materiellt innehåll som i 30 § järnvägs- säkerhetslagen. Regeringens förslag: beslut i enskilt fall enligt järnvägslagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Utredningens förslag: I utredningen föreslås att beslut som Järnvägs- styrelsen fattat i särskilt fall skall överklagas till allmän förvaltnings- domstol och att andra beslut av styrelsen skall överklagas till regeringen. Dessutom förslås att den som känner sig orättvist behandlad, diskrimine- rad eller missgynnad skall kunna klaga på infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags beslut om tilldelning och utnyttjande av infrastruktur- kapacitet hos tillsynsmyndigheten. Remissinstanserna: Kammarrätten i påpekar att det varken av lagtext eller av författningskommentar kan utläsas vilka beslut som skall överklagas till Järnvägsstyrelsen och vilka som skall överklagas till Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslaget. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över Skälen för regeringens förslag: kommer att fatta beslut i en mängd olika frågor enligt den föreslagna lagen och enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Som exempel kan nämnas beslut om godkännande av järnvägsinfrastruktur och järnvägsfordon som har projekterats, byggts, byggts om eller moderniserats före lagens ikraftträdande, godkännande av strukturella delsystem, undantag från bestämmelserna om tillämpningen av en viss teknisk specifikation för driftskompatibilitet, meddelande av olika typer av tillstånd, undantag från förbudet mot att utföra järnvägstrafik och tilldela infrastruktur- kapacitet, godkännande av extra avgift utan att kapacitetsförstärknings- plan gjorts, förelägganden, återkallelse av tillstånd, marknadskontroll samt beslut i tvister som hänskjutits till myndigheten. Rätten att överklaga regleringsorganets beslut till domstol i frågor en- ligt direktiv /14/EG och direktiv /440/EEG i dess lydelse enligt 2001/12/EG regleras i artikel 30.6 i direktiv /14/EG. bör tillsynsmyndighens beslut, liksom enligt järnvägssäkerhetslagen med hänsyn bl.a. till artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de Prop. 2003/04:123 mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna kunna över- klagas till domstol. Enskilda beslut enligt den föreslagna lagen saknar i allmänhet inslag som gör det lämpligt att regeringen prövar överklagande av besluten. Samtliga beslut i enskilda fall bör därför överklagas till all- män förvaltningsdomstol. Som framgår i avsnitt 16.4 frångår regeringen förslaget i utredningen om att infrastrukturförvaltares och järnvägsföretags beslut skall kunna överklagas till tillsynsmyndigheten och föreslår i stället att tvister om huruvida infrastrukturförvaltares beslut enligt lagen är förenliga med denna skall kunna hänskjutas till tillsynsmyndigheten. Vissa av de beslut som meddelar och som kan överklagas till allmän för- valtningsdomstol omfattas av denna möjlighet. Ett överklagandeförbud för beslut enligt den föreslagna lagen bör därför införas i den förordning som kommer att meddelas i anslutning till att lagen utfärdas. Sedan tvisten hänskjutits till tillsynsmyndigheten och beslut fattats där kan frågan med stöd av den allmänna överklagandebestämmelsen i lagen genom överklagande föras till allmän förvaltningsdomstol. 19 Ändringar i järnvägssäkerhetslagen Regeringens förslag: Järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) skall byta namn till lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg och gälla säkerheten vid dessa system. Utredningens förslag: I utredningen föreslås att järnvägssäkerhets- lagen lämnas i princip orörd, men att endast ordningsbestämmelserna i lagen skall vara tillämpliga på järnvägsverksamhet som omfattas av järn- vägslagen. Remissinstanserna: påpekar att det är oklart hur den föreslagna järnvägslagen och järnvägssäkerhetslagen förhåller sig till varandra fram till dess den slutliga översynen av järnvägs- lagstiftningen är färdig. Tågoperatörerna anser att förslagen i allt väsentligt är väl avvägda och lämpade att lägga till grund för lagstiftning. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslagen. Förlaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller läm- nar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitt 7 föreslagit att bestämmelserna som rör järnvägar samlas i en ny järnvägslag. Till följd av detta behöver en del förändringar göras i den nu gällande järn- vägssäkerhetslagen. har, som nämnts i det före- gående, i uppdrag att överväga om och hur alla de bestämmelser om spårtrafik som omfattas av järnvägssäkerhetslagen skall överföras till den nya järnvägslagen. kommer förutsättningarna för att bedriva spårtrafik och för att förvalta spårinfrastruktur därför att regleras i båda dessa lagar. I likhet med anser regeringen att förhållandet Prop. 2003/04:123 mellan dessa två lagar bör tydliggöras för att undvika sådana tillämp- ningsproblem som kan förutses. Detta bör lämpligen ske genom att bestämmelserna i järnvägssäkerhetslagen som rör järnvägar överförs till den nya järnvägslagen. Järnvägssäkerhetslagen kommer till följd av det ovan anförda att gälla endast för säkerheten vid tunnelbana och spårväg. Den föreslagna ändringen av järnvägssäkerhetslagens tillämpnings- område medför vissa följdändringar i den lagen. Namnet på lagen bör anpassas efter de nya förhållandena. Vidare bör det vara en tillsyns- myndighet som i fortsättningen har ett samlat ansvar för säkerheten enligt järnvägssäkerhetslagen, vilket bör komma till uttryck i den lagen. Regeringens bedömning: En ny självständig myndighet styrelsen med uppgift att handlägga frågor enligt den nya järnvägslagen bör inrättas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna ställer sig posi- tiva till förslaget att en ny myndighet bildas. Flera remissinstanser anser att frågan om en sammanslagen inspektion för transportsektorn bör över- vägas. Några remissinstanser anser att man bör göra en översyn av Ban- verkets sektorsansvar eftersom den föreslagna organisationen innebär risk för dubbelarbete i denna del. avstyrker inrättandet av en Järnvägsstyrelse och förordar att funktionerna tills vidare upprätthålls av vad gäller säkerhetstillsynen samt att konkurrens- frågorna inom marknadstillsynen omhändertas av . Överklagande av kapacitetstilldelningsbeslut m.m. bör enligt ske till en nämnd som inrättas för detta ändamål. anser att inspektionens nuvarande verksamhetsområde helt eller delvis bör utvidgas i enlighet med utredningens tankar och att inspektionen bör göras till en egen myndighet med tydligt och brett mandat. bör enligt inspektionen bli klagoinstans med ett sekretariat hos inspektionen. Bildandet av en helt ny Järnvägsstyrelse behövs då ej. ifrågasätter om en ny myndighet behöver inrättas när det enligt EG- direktiven är möjligt att inrätta en nämnd under berört ministerium och pekar på den stora mängd offentliga organ som är mer eller mindre inblandade i järnvägstrafik. anser att regeringen bör avvakta infö- randet av en ny myndighet enligt utredningsförslaget och istället enbart tillse att EG-direktivens minimikrav tillgodoses. tillstyrker förslaget och menar att den nya myndigheten omgående bör definieras och inrättas så att det finns en beredskap för kommande nya järnvägspaket. Tågoperatörerna anser att har fått en alltför dominerande roll och bör lägga sina resurser på kärnuppgiften som infra- strukturförvaltare. Tågoperatörerna är därför positiva till att en separat myndighet inrättas, men att detta måste ske på ett sådant sätt att byrå- kratin inte ökar. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: vidhåller sitt avstyrkande av inrättan- det av en Järnvägsstyrelse, bl.a. därför att förslaget inte tar ställning till konsekvenserna för som sektorsmyndighet. avstyr- ker även förslaget att Järnvägsstyrelsen skall vara det regleringsorgan som krävs enligt direktiv /14/EG. föreslår att Järnvägs- inspektionen bryts ut ur och bildar den nya myndigheten och att en särskild nämnd inrättas för de uppgifter som skall tillkomma regleringsorganet. anser att bemanningen av till- synsmyndigheten är en uppgift för en organisationskommitté och bedö- mer att resursbehovet betydligt överstiger det föreslagna. Tåg- operatörerna anser att gränsdragningen mellan och Järnvägs- styrelsen är oklar i den föreslagna lagstiftningen. Skälen för regeringens bedömning I avsnitt 7 redogörs för regeringens skäl för att nu införa en samlad järn- vägslagstiftning. Av den nya lagstiftningen följer nya uppgifter för myn- dighetsutövarna på området. De EG-direktiv som skall genomföras i svensk rätt, och som bl.a. syftar till att uppnå icke-diskriminering, effektiv konkurrens och säker- het, ställer vissa krav som varje nationell järnvägsmodell måste klara av. Direktiven ålägger bl.a. medlemsstaterna att inrätta olika organ. Ett s.k. regleringsorgan skall reglera järnvägssystemet utifrån perspektiven icke- diskriminering och effektiv konkurrens. Till detta organ skall en sökande kunna vända sig om han anser sig orättvist behandlad, diskriminerad eller på annat sätt missgynnad. Regleringsorganet skall behandla klagomål beträffande kapacitetstilldelningsförfarandet och beskrivningen av järn- vägsnätet. Dessutom skall regleringsorganet besluta om nödvändiga åtgärder för att komma till rätta med en negativ utveckling på järnvägs- marknaden. Besluten skall kunna överklagas i domstol. Reglerings- organet måste enligt direktiven vara oberoende både i förhållande till järnvägsföretag och till infrastrukturförvaltare. Regleringsorganets upp- gifter motsvaras delvis av dem som Tågtrafikledningen inom har . Det ställs vidare krav på ett organ som utfärdar licens och säkerhets- intyg till järnvägsföretag. Detta organ får inte tillhandahålla järnvägs- transporter och måste vara oberoende av organ eller företag som gör detta. Uppgiften att utfärda licens och säkerhetsintyg liknar den uppgift har att utfärda tillstånd. Direktiven förutsätter även ett organ som beslutar om tillstånd att ta delsystem i bruk. Även motsvarigheten till denna uppgift utförs av . Sammanfattningsvis ställer direktiven vissa krav på vilka roller som får förenas hos en aktör. I det s.k. andra järnvägspaketet, som förhandlas i EU (se avsnitt 6.7), finns förslag på att den nationella järnvägssäkerhets- myndigheten skall vara oberoende av såväl infrastrukturförvaltare som järnvägsföretag. I motsvaras denna myndighet av Järnvägs- inspektionen, som är en självständig enhet inom . Det innebär att inspektionen är administrativt och ekonomiskt inordnad i , men att dess direktör, som utses av regeringen, självständigt beslutar i frågor som bl.a. rör säkerhetsnormer för järnväg och utövar tillsyn över efterlevnaden av dessa normer. Denna ordning har ifrågasatts eftersom den innebär att den som utövar tillsynen inte är helt fristående från den som tillsynen riktar sig mot. Frågan om att avskilja inspektionerna på transportområdet från sina modermyndigheter och slå samman dem till en gemensam myndighet utreddes av . Kommittén föreslog i sitt betänkande En översyn av luft- sjö och spårtrafikens tillsynsmyndigheter (SOU 1996:82) att inspektionen borde ombildas till en egen myndighet. Regeringen bedömde dock då, i propositionen Transportpolitik för en hållbar utveckling (prop. 1997/98:56), att hade en gentemot fri ställning och att den befintliga organisationen var ändamålsenlig. De direktiv som skall genomföras i svensk lagstiftning syftar visserligen inte till att skapa en gemensam europeisk järnvägsmodell. Medlemsstaterna får själva utarbeta en lämplig organisation av järnväg- systemet under förutsättning att de uppställda kraven uppfylls. Ett allt öppnare järnvägssystem med fler aktörer ökar dock behovet av starka och självständiga tillsynsfunktioner som inte bör vara splittrade på flera myndigheter. EG-direktiven kräver att regleringsorganet skall vara obe- roende i förhållande till varje infrastrukturförvaltare. Tvister om Ban- verkets beslut som infrastrukturförvaltare skall enligt den nya järn- vägslagen kunna hänskjutas till tillsynsmyndigheten. Sammantaget har argumenten för ett avskiljande av tillsynsfunktionen från stärkts. Regeringen avser därför att bilda en ny myndighet, Järnvägs- styrelsen, som skall ansvara för dessa uppgifter. Det faller sig då också naturligt att lägga övriga uppgifter som regleringsorganet skall svara för på denna myndighet. I praktiken bildas den nya myndigheten genom att bryts ut från . Till detta kommer Tåg- trafikledningens och regleringsorganets övriga verksamhet. Gränsdragningen mellan Järnvägsstyrelsen och och frågan om sektorsansvar kommer att tydliggöras genom den nya lagstiftningen och de förordningsändringar som planeras, bl.a. ändring av instruktion. anser det olämpligt att en central för- valtningsmyndighet ges omfattande mandat att föreskriva hur en annan central förvaltningsmyndighet skall tillämpa sina i lag och förordning givna uppgifter. Regeringen delar inte den bedömningen, eftersom det inte är fråga om att en myndighet skall föreskriva hur en annan myndig- het skall fullgöra sin myndighetsutövning, utan om hur den sistnämnda myndigheten skall agera i egenskap av en infrastrukturförvaltare bland flera. Järnvägsstyrelsens huvudsakliga uppgifter kommer vara att utöva till- stånds- och tillsynsverksamhet, föreskrivande verksamhet och att bistå regeringen i vissa frågor. En organisationskommitté för inrättandet av den nya myndigheten skall utreda och föreslå verksamhetsmål, precise- rade arbetsuppgifter och organisation för myndigheten. Enligt den föreslagna järnvägslagen skall en tillsynsmyndighet utses. Järnvägsstyrelsen bör utses att vara denna tillsynsmyndighet. Den bör som sådan meddela de verkställighetsföreskrifter som behövs för tillämpningen av lagen och en kommande järnvägsförordning. Av järnvägslagen följer att tillsynsmyndigheten skall utöva tillsyn, pröva frågor om tillstånd och tillståndsvillkor, godkänna delsystem, ta emot rapporter om olyckor, besluta om undantag från att tillämpa tek- niska specifikationer för driftskompatibilitet, besluta om undantag från förbudet att utföra eller organisera järnvägstrafik och ansvara för tilldelning av kapacitet eller fastställa avgifter, avgöra om extra avgift får tas ut utan att kapacitetförstärkningsplan finns eller genomförts samt föra register över infrastruktur och fordon. I tillsynsuppgifterna ingår att meddela förelägganden och förbud, pröva frågor om återkallelse av tillstånd, utöva marknadskontroll över delsystem och komponenter samt att besluta i tvister som hänskjutits till myndigheten. Järnvägsstyrelsen bör vidare övervaka säkerheten i järnvägssystemet, utreda olyckor och olyckstillbud samt kunna meddela föreskrifter om detta och om skyldighet att upprätta beredskapsplaner. Järnvägsstyrelsen bör också kunna meddela föreskrifter om specifikationer som svarar mot kraven i de tekniska specifikationer för driftskompatibilitet som offentliggjorts av Europeiska gemenskapernas kommission i Europeiska unionens officiella tidning. Därvid bör styrelsen kunna föreskriva om en bedömning i enlighet med den offentliggjorda specifikationen skall utfö- ras av ett anmält organ. Järnvägsstyrelsen bör meddela föreskrifter om tekniska standarder och specifikationer som skall tillämpas i avvaktan på att tekniska specifikationer för driftskompatibilitet offentliggjorts samt om övriga villkor för projektering, byggnation, ombyggnation, moderni- sering, drift, underhåll och brukande av järnvägsinfrastruktur och järn- vägsfordon. Järnvägsstyrelsen bör därtill bemyndigas att meddela föreskrifter om bedömningsförfaranden och kontroll i samband med EG-försäkran och EG-kontrollförklaring och om innehållet i dessa. Järnvägsstyrelsen bör vidare kunna meddela föreskrifter om redovis- ning av järnvägsverksamhet. Järnvägsstyrelsen bör också meddela föreskrifter om kapacitets- tilldelning och tidplan för denna, beskrivning av järnvägsnät, genom- förande av kapacitetsanalys och upprättande av kapacitetsförstärknings- plan samt förfarande vid tilldelning av kapacitet, däribland fastställande av tågplan. Till detta kommer uppgiften att utfärda verkställighetsföreskrifter om ansökningar, tillstånd etc. Det bör vidare ankomma på Järnvägsstyrelsen att i förekommande fall underrätta och regleringsorgan i andra länder om beviljande och återkallelse av licens, utsedda anmälda organ, beslut om åtgärder vidtagna beträffande delsystem eller komponenter försedda med Prop. 2003/04:123 EG-kontrollförklaring eller EG-försäkran, anmälan och beslut om undantag från att tillämpa tekniska specifikationer för driftskompatibilitet etc. Enligt artikel 10.7 i direktiv /440/EEG i dess lydelse enligt direktiv /12/EG skall ett organ inrättas som övervakar konkurrensen på marknaderna för järnvägstjänster, inklusive marknaden för järnvägs- transport. Utöver de uppgifter som följer för Järnvägsstyrelsen i egen- skap av tillsynsmyndighet enligt järnvägslagen bör i instruktionen för myndigheten anges att den även skall ha denna uppgift (se avsnitt 16.4). 21 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya järnvägslagen skall träda i kraft . Genom lagen skall lagen (1997:756) om tilldelning av spårkapacitet och lagen (2000:1336) om järnvägssystem för hög- hastighetståg upphävas. I järnvägslagen skall det tas in övergångsbestämmelser om att kra- vet på godkännande av delsystem inte gäller de delsystem som lagen om järnvägssystem för höghastighetståg varit tillämplig på. Vidare skall det anges att en trafikhuvudman enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik övergångsvis skall kunna organi- sera järnvägstrafik utan auktorisation, att den som både utför eller organiserar järnvägstrafik och tilldelar infrastrukturkapacitet skall kunna fortsätta med detta utan särskilt tillstånd samt att äldre föreskrifter skall tillämpas vid prövning av ären- den som har anhängiggjorts före lagens ikraftträdande. Dessutom skall det anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, till- synsmyndigheten skall kunna föreskriva när bestämmelserna i lagen om beskrivning av järnvägsnät, tilldelning av infrastrukturkapacitet och avgifter skall tillämpas första gången. I lagen om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) skall det tas in övergångsbestämmelser dels om att äldre bestämmelser skall tillämpas i vissa fall, dels om att beslut om godkännande av spår- anläggningar och fordon och om tillstånd som meddelats före ikraft- trädandet skall fortsätta att gälla . I övergångsbestämmelserna till järnvägslagen skall det erinras om detta. Bestämmelserna i den nya lagen om tillsyn m.m. skall göras tillämpliga även på de godkännan- den och tillstånd som meddelats enligt järnvägssäkerhetslagen. Utredningens förslag: I utredningen föreslås övergångsbestämmelser för tillstånd enligt järnvägssäkerhetslagen och att beslut som meddelats före ikraftträdandet skall överklagas enligt äldre bestämmelser. I utred- ningen föreslås, till skillnad från vad regeringen föreslår, att viss lokal och regional persontrafik på järnväg även fortsättningsvis skall regleras i järnvägssäkerhetslagen enligt en annan systematik och att lagen om järn- vägssystem för höghastighetståg skall gälla parallellt med den nya lagen. I utredningen föreslås också att det stadgas att äldre föreskrifter utfärdade av och Tågtrafikledningen skall gälla till ett visst datum. Remissinstanserna: Kammarrätten i och Järnvägs- inspektionen efterlyser klargöranden av övergångsbestämmelserna. Inspektionen förordar vidare att alla gällande tillstånd och godkännande skall få gälla framöver utan omprövning, eftersom kontroll regelbundet görs genom tillsyn. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i frågorna. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utkastet föreslogs dock inga övergångs- bestämmelser beträffande delsystem som lagen om järnvägssystem för höghastighetståg varit tillämplig på, beträffande den som både utför eller organiserar järnvägstrafik och tilldelar infrastrukturkapacitet eller beträf- fande avgifter. Förslaget var vidare utformat lagtekniskt annorlunda. Remissinstanserna: Kammarrätten i efterlyser ett klar- görande av om övergångsbestämmelser om prövning enbart skall omfatta de materiella bestämmelserna. anför att den nya reglerings- formen kan tillämpas först inför tidtabellsskiftet 2004/2005. Järnvägs- inspektionen anser att en längre övergångstid beträffande giltigheten av gamla tillstånd är nödvändig samt menar att övergångsbestämmelser krävs för att ett stort antal beslut inom hälsoområdet samt förbud och förelägganden skall fortsätta gälla. Skälen för regeringens förslag: Enligt direktiv /12/EG, 2001/13/EG och 2001/14/EG skulle de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiven ha antagits . I direktiv /16/EG anges att medlemsstaterna skall sätta i kraft nödvändiga författningar.