prop · GR0360 · 2004-03-10 00:00:00 — Det är också glädjande att tillsammans med andra likasinnade medlemsstater lyckats få till stånd reformer inom EU:s pen- sionssystem. Pensionsåldern kommer t.ex. att höjas från 60 till och beräkningssättet för de anställdas pensioner blir könsneutralt. Däremot har det inte varit möjligt att få en ändring till stånd när det gäller systemet med överföringar av pensionsrätter från medlemsländerna till EU. En positiv effekt är dock att vi genom arbetet med pensionsfrågan initierat ändringar i regelverket som innebär begränsningar av möjlig- heten att få ut ett avgångsvederlag i de fall en tjänsteman slutar innan hon eller han fått pensionsrätt i EG:s pensionssystem. 44.9 Svenska språket och regelförbättring Institutionernas åtgärder för en bättre och enklare lagstiftning Enligt uppmaning från i skulle ett nytt interinsti- tutionellt avtal om bättre lagstiftning ha varit klart före utgången av 2002. Förhandlingarna fortsatte emellertid i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) och kom man på politisk nivå överens om en avtalstext. Avtalet fastställdes (2003/C 321/01) och tar upp de aspekter på lagstiftningskvalitet som behandlades i slutsatserna från Europeiska rådets möten i och . Det bygger på kommissionens med- delanden om regelförbättring (KOM (2002) 275278, KOM (2002) 725, KOM (2003) 71). De tre redan existerande interinstitutionella avtalen om kodifiering (EGT C 102, ), omarbetning (EGT C 77, 28.3.2002) och den redaktionella kvaliteten (EGT C 73, ) skulle enligt planerna ha lagts in i det nya avtalet, men så har inte skett. I stället hän- visar man till dem i avtalets ingress. När det gäller avtalet om redaktion- ell kvalitet finns det i artikel 25 en formulering om att institutionerna är fast beslutna att fullt ut tillämpa detta. I avtalet enas institutionerna om att främja enkelhet och enhetlighet vid utformningen av rättsakter liksom största möjliga öppenhet i lagstift- Metoder som ökat samråd och konsekvensanalyser ska Institutionerna är också eniga om att inleda en förenkling av befintliga rättsakter och en minskning av volymen. har bl.a. i för- handlingsarbetet betonat vikten av att förenklingen av befintliga rätts- akter också omfattar språklig och redaktionell förbättring. bidrag till konventet och regeringskonferensen om bättre rättsakter Liknande frågor som i det nya avtalet behandlades också av det europe- De svenska konventsledamöterna förde där fram förslaget om att ta in en bestämmelse i fördraget (artikel I:37.2) om att EU:s lagar, ramlagar, förordningar, beslut och andra akter ska utformas så klart och Skr. 2003/04:60 tydligt att medborgarna kan förstå dem. Eftersom konventet inte godtog förslaget, förde fram det på nytt under höstens regeringskonfe- rens. Ett sådant fördragsfäst stöd skulle kunna påskynda processen att förenkla lagstiftningen också språkligt. Det kan jämföras med liknande principer i fördraget om att varje medborgare ska ha rätt att delta i union- ens demokratiska liv och att besluten ska fattas så öppet och nära med- borgarna som möjligt, principer som inte kan få fullt genomslag om inte EU-dokumenten är begripliga. I enlighet med bl.a. förslagen i betänkandet Svenskan i EU (SOU 1998:114) har en EU-språkvård inrättats i gransk- ningsenhet. EU-språkvården verkar för bättre språklig och redaktionell kvalitet i såväl grundtexterna som de svenska översättningarna av fram- för allt rättsakter. Vid ett 40-tal myndigheter och alla departement har det utsetts en eller flera kontaktpersoner i EU-språkliga frågor. De förmedlar bl.a. termfrågor från översättarna i institutionerna till myndighetens ex- perter i olika sakfrågor. Särskilda webbsidor för EU-språkvården öppnades med har genomförts och riktlinjer för hur man lämnar språkliga synpunkter på EU-texter har utarbetats. Efterfrågan från departementen på granskning av översättningar kan i dagsläget inte mötas. Endast ett fåtal granskningar har gjorts, däribland förslaget till konstitutionellt fördrag och en konvention på miljöområdet. finns medel för en årsarbetskraft för att bygga upp EU- Ytterligare resurser behövs. Förslag om svenskans ställning i EU och om behovet att förbättra kva- liteten i EU-texter finns också i betänkandet Mål i mun (SOU 2002:27), som språket lade fram . bereds av en interdepartemental arbetsgrupp och avsikten är att en proposition ska lämnas till . tén bedömer att språkvård med anknytning till EU är en viktig uppgift för 44.9.2 Svenska språkets ställning Svenska är ett av EU:s elva officiella språk. som ett av de officiella språken är av stor principiell betydelse för En viktig utgångspunkt är att enskilda har god möjlighet att kommunicera med EU:s institutioner på det egna språket. ledamöter i och rådet ska ha möjlighet att använda De får inte utestängas på grund av eventuella bristande språk- Då språkfrågan utgör en del av regeringens strävan efter större öppen- het och demokratisk förankring av EU-arbete är svenska språkets ställ- ning mycket betydelsefull. EU har en ambitiös språkpolitik och av bland annat rättssäkerhetsskäl översätts EU:s rättsakter till de officiella språ- Tolkningssystemet har dock varit hårt belastat och i stort behov av Skr. 2003/04:60 en reform inför utvidgningen. Beslut om en ny tolkningsregim för Europeiska unionens råd (Mini- sterrådet) togs . Systemet träder i kraft fr.o.m. . Detta innebär att nio nya språk tillförs tolkningssystemet. Systemet bygger på att flertalet arbetsgrupper ingår i en s.k. Request and Pay (R&P) modell där enskilda medlemsländer frivilligt får begära och betala för tolkning. R&P-systemet finansieras huvudsakligen via gemenskaps- budgeten genom att varje medlemsstat tilldelas en pott om . Överskjutande belopp finansieras av länderna själva. Om begäran understiger detta belopp kommer av mellanskillnaden att till- delas respektive lands pott för resekostnader. begärde inlednings- vis aktiv tolkning i åtta grupper och passiv tolkning i tolv grupper. Den beräknade kostnaden för begäran uppgår till . Systemet innebär också en reduktion av att antalet rådsarbetsgrupper med obligatorisk tolkning till eller från samtliga språk reduceras (till cirka 20) och antalet grupper utan tolkning (dvs. franska eller engelska utan tolkning emellan) utökas (till cirka 50). Tolkning till eller från samt- liga språk gäller även fortsättningsvis på politisk nivå, dvs. i samtliga rådsformationer och . Regeringen välkomnar att beslut om en ny tolkregim nu har tagits. Kommissionen har som uppgift att övervaka att medlemsstaterna tilläm- par och genomför EG-rätten på ett riktigt sätt (artikel 211 i EG-fördra- get). Till kommissionen inkommer klagomål från enskilda fysiska eller juridiska personer eller från andra medlemsstater om påstådda överträ- delser av EG-rätten. Kommissionen kan också på eget initiativ ta upp sådana frågor. Om kommissionen anser att en medlemsstat inte har uppfyllt sina skyl- digheter enligt EG-fördraget, kan kommissionen inleda ett s.k. överträ- delseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget. Överträdelseärendena kan delas in i två grupper. Den ena gruppen avser utebliven anmälan till kommissionen om fullständigt genomförande av EG-direktiv, medan den andra gruppen gäller felaktig tillämpning av EG-rätten. Det formella överträdelseförfarandet är indelat i tre faser. I den första fasen beslutar kommissionen om en formell underrättelse till medlems- staten, i vilken den berörda medlemsstaten lämnas tillfälle att inom en viss angiven tid komma in med synpunkter på den påstådda överträdel- sen. Om kommissionen inte är nöjd med svaret på den formella under- rättelsen och fortfarande anser att det är fråga om en överträdelse, kan kommissionen i ett andra steg avge ett motiverat yttrande. I det motivera- de yttrandet föreläggs den berörda medlemsstaten att vidta rättelse inom en viss angiven tid, normalt . Om medlemsstaten inte rättar sig kan kommissionen i den tredje fasen besluta att föra ärendet vidare till . har , fram till och med , tagit emot 13 formella underrättelser varav 6 underrättelser har avsett underlå- telse att anmäla fullständigt genomförande av direktiv. har kommissionen överlämnat 12 motiverade yttranden till . 2003/04:60 Kommissionen har vidare fört tre ärenden mot I bilaga 4 redogörs för pågående överträdelseärenden mot . Bilaga 1: Mål av svenskt intresse vid och förstainstansrätt I det följande redovisas de mål vid och förstain- stansrätt i vilka är eller har varit part eller intervenient eller, i fråga om mål om förhandsavgöranden, de mål i vilka den svenska rege- ringen har yttrat sig eller där förhandsavgörande har begärts från svensk domstol. Redovisningen avser perioden . I avsnitt 1 upptas de mål som avgjorts slutligt . I av- snitt 2 återfinns de mål som vid utgången av fortfarande var pågående. Målen redovisas inom respektive avsnitt i målnummerord- ning samt med målen i vilka är eller varit part eller intervenient först och målen om förhandsavgörande därefter. De vanligaste målen vid är mål om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG. På begäran av nationella domstolar i medlems- staterna lämnar domstolen bindande uttalanden om tolkningen av för- dragen och om tolkningen eller giltigheten av rättsakter som har beslutats av EU:s institutioner. En annan måltyp vid är mål om fördragsbrott enligt artikel 226 EG. Kommissionen eller en medlemsstat kan väcka talan mot en medlemsstat som har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser enligt fördragen. Vidare kan talan väckas enligt artikel 230 EG om ogiltighet av rättsakter som har beslutats av institutionerna samt enligt artikel 232 EG om att en institution har underlåtit att vidta en åtgärd som åligger den. Medlemsstaterna kan själva vara parter i mål vid och har dessutom, i likhet med vissa av EU:s institutioner, möjlighet att yttra sig i samtliga mål om förhandsavgöranden. mål finns det en möjlighet att intervenera, dvs. föra talan till stöd för en av parterna i målet. För medlemsstaterna är det viktigt att kunna utnyttja Det gäller inte bara i de mål där den nationella lagstiftningen är berörd utan även i andra mål som kan påverka den Slutligt avgjorda mål till november Mål i vilka talan väckts vid eller EG:s förstainstansrätt C-468/98 (Ä 14/99:1) Europeiska gemenskapernas kommission mot Kommissionen gjorde gällande att brutit mot gemenskapsrätten genom att avtala med om ändringar luftfartsavtal mellan och (ett luftfartsavtal av sk open skies-typ) eftersom gemenskapen har exklusiv behörighet på luftfartsområdet. strider en "nationalitetsklausul" i avtalet, som innebär att parterna kan vägra sådana flygbolag marknadstillträde som inte huvudsakligen ägs av svenska eller amerikanska medborgare, mot reglerna om fri etablerings- rätt enligt artikel 52 i EG-fördraget (nu artikel 43 EG). Kommissionen väckte talan mot , Dan- mark, , , , och . sionens talan mot de sex senare var i princip identisk med talan mot Målet mot rörde emellertid endast frågan om den sk nationalitetsklausulens förenlighet med gemenskapsrätten, eftersom inte ingått avtal av open skies-typ med yrkade att kommissionens talan ska ogillas, bestred att gemen- skapen har exklusiv behörighet och att brutit mot reglerna om fri intervenerade på sida liksom i övriga mål till stöd för respektive medlemsstat. dom : Domstolen konstaterade att gemenskapen visserligen, på grund av den interna befogenheten enligt artikel 84.2 i EG-fördraget (nu artikel 80.2 EG), är behörig att ingår luftfartsavtal med tredjeland. I enlighet med tidigare praxis fann dom- stolen emellertid att denna externa behörighet inte blir exklusiv annat än om den utnyttjas eller om de internationella avtal som medlemsstaterna ingår påverkar interna regler. Eftersom den inre marknaden för lufttran- sporter inte kan anses fullständigt harmoniserad ansåg domstolen att inte generellt överskridit sin behörighet när ingick Avtalet innehåller emellertid regler om flyg- priser på linjer inom gemenskapen och om datoriserat bokningssystem. Dessa regler omfattas av förordningarna (EEG) nr 2409/92 respektive 2299/89 (i lydelse enligt förordningen (EEG) nr 3089/93) och hade därmed inte rätt att göra internationella åtaganden i dessa delar. Slutligen fann domstolen att den sk nationalitetsklausulen i avtalet medför att ges rätt att diskriminera gemenskapsbolag i förhållande till svenskägda bolag och att klausulen därför strider mot artikel 52 EG. 198/00:1) gemenskapernas kommission mot Republiken Kommissionen gjorde gällande att , genom att tillåta att lågbe- skattad olja (rödmärkt) används som bränsle i motorfordon och att sådan olja säljs utan erforderlig skattekontroll, inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 8.2 och 8.3 i direktiv /81/EEG om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor och artikel 5.1 i direktiv /82/EEG om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor. intervenerade till stöd för kommissionen och anförde följande. I första hand medför det system som tillämpar dvs. att använd- ning av lågbeskattad olja är tillåten i motordrivna fordon under förutsätt- ning att en tilläggsavgift betalas att tar ut en för låg punktskatt på olja som används som drivmedel. Grunden för detta är att tilläggsav- giften inte kan anses utgöra en punktskatt eftersom den inte är baserad på förbrukningen av varan utan är knuten till olika tidsperioder. Dessutom utgör, med hänsyn till systemets syfte och konstruktion, avsaknaden av ett formellt förbud mot användning av lågbeskattad olja som drivmedel i ett åsidosättande av de gemenskapsrättsliga förpliktelserna. dom : Domstolen konstaterade för det första att de finska bestämmelserna om tilläggsavgift inte utgör en Vad gäller frågan om det finska systemet trots allt uppfyller gemenskapsbestämmelsernas syfte preciserade domstolen att det är en nödvändig förutsättning för en korrekt tillämpning av de olika punkt- skattesatserna för olika typer av förbrukning, att medlemsstaterna inrättar ett system som medför en effektiv avgiftskontroll. valts i det finska systemet ska bedömas mot bakgrund av att man i Fin- land tillåter att oljan fritt får säljas på bensinstationer, vilket skapar en faktisk situation som underlättar missbruk. Den polis- och tullkontroll av enskilda användare som den finska regeringen åberopat utgör inte ett tillräckligt medel för att bekämpa den förhöjda risk som den fria försäljning på bensinstationer medför. Att detta kontrollsystem är otill- räckligt bekräftas av omfattningen av det avgiftsbortfall som den svenska regeringen har redogjort för och som är följden av den olovliga införseln av olja till . Slutligen fann domstolen att påstående att ett formellt förbud som är straffsanktionerat inte skulle vara mer effektivt än den nuvarande ordningen inte kan godtas. Ett formellt förbud behöver nämligen inte nödvändigtvis vara straffsanktionerat utan kan i stället kombineras med administrativa sanktioner. T-219/01 (Ä 23/02:3) mot Europeiska gemenskapernas yrkade att kommissionens beslut att vägra bolaget tillgång till vissa handlingar skulle ogiltigförklaras. inlett ett konkurrensförfarande mot ett antal banker, men avskrivit förfar- andet mot några av dessa. önskade därför få tillgång till kommissionens handlingar i ärendet för att få reda på vad som legat till grund för besluten om avskrivning. ansökte om intervention till stöd för bankens yrkanden. att hade fått ta del av handlingarna i målet återkallade sin ansökan om intervention. Slutligt beslut i förhållande till meddelades T-2/03 (Ä 77/03:3) Verein für Konsumenteninformation (VKI) mot Verein für Konsumenteninformation (VKI) en intresseförening för konsumenter som enligt lag har särskilda befogenheter att tillvarata all- männa konsumentintressen i civilrättsliga tvister begärde att få tillgång till handlingar i ett av kommissionens konkurrensärende när det gäller kartellbildning mellan vissa österrikiska banker. Sökanden önskade ta del av handlingarna i syfte att i en process mot en österrikisk bank åberopa dem som bevis för att banken systematiskt har genomfört konkurrensbe- gränsande överenskommelser med andra österrikiska banker till skada Kommissionen vägrade sökanden tillgång till hand- Sökanden hävdade att kommissionens beslut varit oriktigt bl.a. eftersom kommissionen inte har gjort annat än en schablonmässig pröv- ning när det gäller samtliga handlingar i ärendet och därmed inte prövat frågan om utlämnande i förhållande till varje enskild handling som Sökanden gjorde vidare gällande att artikel 4.2 i för- ordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparla- mentets, rådets och kommissionens handlingar vad gäller skyddet för inspektioner i förevarande fall inte kan utgöra grund för att vägra tillgång till handlingarna eftersom kommissionens inspektioner i ärendet har slut- Inte heller skyddet för affärsintressen kunde enligt sökandens upp- fattning tillämpas eftersom kommissionen inte angivit hur och i vilken grad bankernas affärsintressen konkret kan skadas. ansökte om intervention till stöd för VKI men återkallade sin talan efter att ha tagit del av handlingarna i målet och konstaterat att målet inte väckte några principiella frågor annat än vad gäller skyldighet- en att pröva frågan om utlämnande i förhållande till varje enskild hand- ling, en fråga som utförligt utvecklat sin syn på i mål T-237/02 , som också ansökt om intervention till stöd för VKI gjorde motsvarande bedömning och fullföljde inte heller sin intervention. Slutligt beslut i förhållande till meddelades C-385/99 (Ä 197/99:3) V.G. Müller-Fauré mot Onderlinge Waarborgmaatschappij OZ Zorgverzekeringen U.A. mot Onderlinge Waarborgmaatschappij Z.A.O. Den nationella domstolens fråga: Om nationella bestämmelser om krav på förhandstillstånd för att få den vård ersatt som ges av vårdinrättningar i en annan medlemsstat, med vilka den aktuella sjukkassan inte har något avtal, innebär en inskränkning i den fria rörligheten för tjänster enligt artiklarna 59 och 60 i EG-fördraget (nu artiklarna 49 och 50 EG) och om så är fallet en sådan inskränkning kan vara motiverad av tvingande hän- syn till allmänintresset såsom att säkerställa en balanserad läkar- och sjukvård som är tillgänglig för alla, att det är nödvändigt för det på vård- förmåner baserade systemets överlevnad och för kontrollen över den ekonomiska balansen i systemet, samt om det gör någon skillnad om behandlingen helt eller delvis utförs på sjukhus. anförde samma sak som mål C-157/99 och Peerbooms (2001 I-5473), nämligen i första hand att sjukvård, som tillhanda- hålls såsom en vårdförmån, inte är en tjänst och att den därför inte om- fattas av bestämmelserna om den fria rörligheten för tjänster i EG-för- Skulle tillhandahållande av sjukvård anses omfattas av den fria rörligheten för tjänster innebär ett krav på förhandstillstånd i och för sig ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster. Ett tillståndskrav är dock berättigat för att säkerställa en läkar- och sjukhusvård som är väl avvägd och tillgänglig för alla samt för att inte allvarligt rubba den ekonomiska balansen i det sociala trygghetssystemet. på frågor från domstolen om vilka slutsatser som kunde dras av domen i mål C-157/99 för svaren på de tolkningsfrågor som ställts i detta mål. , , , , , , Fören- ade kungariket, , , kommissionen och parterna yttrade sig dom : Vad gäller vård som tillhanda- hålls på sjukhus hänvisade domstolen till sitt tidigare avgörande i målet C-157/99 och Peerboms och konstaterade därmed att kravet på förhandstillstånd för vård i en annan medlemsstat framstår som berättigat eftersom balansen i det nederländska sjukförsäkringssystemet annars skulle kunna rubbas. Däremot anser domstolen att kravet på förhandstill- stånd vad gäller vårdtjänster som inte lämnas vid sjukhus inte framstår Detta eftersom risken för att balansen i systemet rubbas inte framstår som lika påtaglig vad gäller denna typ av vård. klargör också att detta gäller oavsett om det, som i förevarande fall, är fråga om ett naturaförmånssystem eller inte. I denna del påpekar dom- stolen att medlemsstaterna redan enligt förordningen (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen är tvungna att inrätta ett system för att kunna lämna ersättning i efterhand. alltjämt medlemsstaterna som bestämmer vilken vård som omfattas av dess sjukförsäkringssystem och det finns inte något som hindrar att med- lemsstater med naturaförmånssystem fastställer de ersättningsbelopp som patienter som erhållit vård utomlands kan kräva såvitt dessa belopp grundas på objektiva, icke-diskriminerande och öppna kriterier. C-462/99 (Ä 15/00:3) Connect Gesellschaft für Telekommunikation GmbH mot Telekom-Control-Kommission; begäran från Den nationella domstolens fråga: Om artikel 5a.3 i rådets direktiv 90/387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, som föreskriver att medlemsstaterna ska säkerställa att det, på nationell nivå, finns lämpliga möjligheter för en part som påverkas av den nationella tillståndsmyndighetens beslut att överklaga beslutet hos ett oberoende organ, ska tolkas på så sätt att den har direkt effekt. Målet gäller även tolkningen av artiklarna 82 och 86 i EG-fördraget (nu artiklarna 78 och 82 EG), artikel 2 i direktiv /2/EG om ändring av direktiv /388/EEG med avseende på mobil- och person- kommunikation samt artiklarna 9 och 11 i direktiv /13/EG om gemen- samma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på tele- yttrade sig endast beträffande frågan om artikel 5a.3 i direktiv 90/387/EEG kan ha direkt effekt. hävdade att så inte är fallet eftersom bestämmelsen saknar uppgift om vilket organ som ska vara be- hörigt att pröva ett överklagade och därmed utgår ifrån att medlems- staterna ska utse behörigt organ och fastställa tillämpliga förfarande- , kommissionen och parterna yttrade sig också. dom : Domstolen konstaterade att artikel 5a.3 i direktiv /387/EEG uppställer ett ovillkorligt krav på att medlemsstaterna säkerställer ett effektiv skydd för enskildas rättigheter. Detta innebär att nationella domstolar är skyldiga att kontrollera om enskilda enligt den relevanta nationella bestämmelserna kan få tillgång till rättsmedel för att överklaga den nationella tillståndsmyndighetens beslut samt kontrollera om dessa rättsmedel uppfyller kriterierna i artikel En nationell domstol som uppfyller kraven i artikel 5a.3 och som skulle vara behörig att pröva ett överklagande om det inte vore för en nationell regel som uttryckligen anger att behörighet saknas är därmed, i enlighet med artiklarna 10 och 249 tredje stycket EG, skyldig att inte tillämpa den nationella bestämmelsen. C-271/00 (Ä 159/00:2) mot L. Baten; begäran från Den nationella domstolens fråga: Om en dom med anledning av en talan mot en bidragsskyldig om underhåll, som väckts av en kommun som har övertagit barnets rätt till underhåll, ska anses höra till privaträttens område i den mening som avses i konventionen av 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privat- rättens område (Brysselkonventionen). Om så var fallet ville den natio- nella domstolen även få klarhet i om en sådan dom ändå är utesluten från Brysselkonventionens tillämpningsområde på den grunden att den om- fattas av undantaget för social trygghet enligt artikel 1 andra stycket 3 i yttrade sig beträffande den första frågan och hävdade att en sådan dom ska anses höra till privaträttens område. säkerställa att privaträttsliga fordringar som övergår till det allmänna inte påverkar fordringens status. Även efter övergången bör fordran anses utgöra en privaträttslig fordran. En bedömning som innebär att sådana fordringar inte är att betrakta som privaträttsliga innebär att möjlig- heterna för det allmänna att utomlands driva in sådana fordringar blir , , , kommissionen och parterna yttrade sig också. dom : Begreppet regresstalan på privaträttens område omfattar en regresstalan som ett offentligt organ har