prop · GR0345 · 2004-03-16 00:00:00 — Skadeståndet skall innefatta ersättning för det arbete som har lagts ned före avbeställningen och för sådant arbete som måste utföras trots avbeställningen, t.ex. för att föremålet för tjänsten inte skall komma till skada. Ersättningsskyldig- heten omfattar också förluster av olika slag som näringsidkaren åsamkas på grund av avbeställningen. Det kan exempelvis vara kostnader för inköpt material som inte kan komma till annan användning. Det kan också vara fråga om andra uppdrag som näringsidkaren har avsagt sig och inte har möjlighet att finna ersättning för. Skadeståndet får aldrig överstiga det avtalade priset för tjänsten. Lagen tillåter att näringsidka- ren och konsumenten på förhand avtala om ett fastställt avbeställnings- vite. Detta skall vara skäligt i förhållande till det skadestånd som närings- idkaren annars hade kunnat vara berättigad till (se 43 §). Också ABS 95 godtar att konsumenten avbeställer tjänsten, dock endast när det föreligger vissa särskilda omständigheter. Så är fallet när det föreligger förhållanden av force majeure-karaktär som har föranlett en försening eller dödsfall inom beställarens familj. godtas också om förutsättningarna för entrepre- naden har förändrats i väsentlig mån därför att uppgifter eller undersökningar som konsumenten har tillhandahållit visat sig vara felaktiga. Vid avbeställning av nu angivet slag har näringsidka- ren rätt till ersättning för de kostnader som har uppkommit före avbeställ- ningen. Om konsumenten avbeställer entreprenaden utan att situationen är sådan som har sagts, jämställs detta med hävning från närings- idkarens sida på grund av konsumentens kontraktsbrott. Konsumenten skall då ersätta näringsidkarens skada fullt ut. Det innebär att närings- idkaren även har rätt till ersättning för utebliven vinst. Varken konsumenttjänstlagen eller ABS 95 innehåller några bestäm- melser om ångerrätt. Regler om ångerrätt finns enbart på några speciella områden, bl.a. lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal. Den som har ångerrätt har rätt att frånträda ett ingånget avtal utan att näringsidkaren har någon rätt till ersättning, oavsett skälen till frånträdandet. Ångerrätten brukar gälla under viss begränsad tid, t.ex. . Skälen för regeringens bedömning: Det kan antas att avbeställningar av entreprenader blir aktuella endast i undantagsfall. Dels är det antag- ligen sällan som en konsument ingår ett så omfattande och betydelsefullt avtal som ett avtal om en större småhusentreprenad utan att först ingå- ende fundera igenom saken, dels torde de ekonomiska följderna av en av- beställning i vart fall vara så omfattande att de motverkar förhastade avtal och avbeställningar. Det hindrar inte att frågan om avbeställning av småhusentreprenader och därtill anknytande frågor om motpartens rätt till ersättning kan få stor praktisk betydelse. Konsument- tjänstlagen bör därför innehålla regler om avbeställning som kan tilläm- pas även vid detta slag av tjänster. Finns det då skäl att införa särskilda lagregler om avbeställning avse- ende småhusentreprenader exempelvis av det slag som finns i ABS 95 eller bör konsumenttjänstlagens allmänna regler tillämpas även här? Enligt vår uppfattning skulle en begränsning av rätten till avbeställning i förhållande till vad som gäller vid andra konsumenttjänster inte överens- stämma med de senaste årens utveckling inom konsumentskydds- området. En lagreglerad avbeställningsrätt enligt konsumenttjänstlagens regler bidrar till att stärka konsumentens ställning. En avbeställningsrätt kan också utgöra ett medel för att på ett tidigt stadium lösa uppkom- mande tvister mellan parterna. Vi anser därför att konsumenttjänstlagens regler om rätt till avbeställning bör gälla även vid småhusentreprenader. Också de ersättningsregler som är knutna till konsumenttjänstlagens regler om avbeställning framstår som ändamålsenliga. Syftet med regler om ångerrätt är att tillförsäkra konsumenten tillräck- ligt rådrum innan han eller hon blir slutligt bunden av avtalet. I likhet med utredningen anser vi att entreprenadavtal, typiskt sett, inte träffas i sådana för konsumenten pressande situationer där ångerrätt före- kommer. Några regler om ångerrätt avseende entreprenadavtal bör därför inte införas. Regeringens förslag: Vid småhusentreprenader som avser uppförande eller tillbyggnad av småhus skall konsumenten, oavsett vad som har avtalats om tidpunkten för betalning, inte behöva erlägga förskottsbetal- ning annat än för utförd del av arbetet. Konsumenten skall alltid ha rätt att hålla inne av det avtalade priset till dess att småhusentre- prenaden har godkänts vid en slutbesiktning. Regeringens bedömning: Konsumenttjänstlagens bestämmelser om att konsumenten har rätt att begära specificerad räkning bör gälla även vid småhusentreprenader. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning och förslag (se betänkandet s. 199 f.). Ut- redningen har föreslagit att bestämmelserna skall gälla även vid vissa andra slag av arbeten som kräver bygganmälan enligt plan- och bygg- lagen. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot utredningens bedömning och förslag. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överens- stämmer med regeringens förslag och bedömning (utkastet till lagråds- remiss s. 6567). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. har ansett att konsumenten bör ha rätt att hålla inne högst av det avtalade priset, medan GAR-BO För- säkring AB har ansett att är en för liten andel. Byggindustrier har som ett alternativ föreslagit att besiktningsmannen i förekommande fall skall kunna ange en beräknad åtgärdskostnad, vilken konsumenten skulle vara berättigad att hålla inne. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Konsumentens främsta skyldighet i avtalsförhållandet är att betala enligt avtalet. Vi har i avsnitt 5.2.1 föreslagit, såvitt gäller uppförande och tillbyggnad av små- hus, att näringsidkaren skall ha bevisbördan för vad som har avtalats om priset och tidpunkten för betalning. Våra förslag i den delen syftar till att åstadkomma att priset och tidpunkten för betalning anges i det skriftliga avtalet. Enligt 41 § konsumenttjänstlagen är konsumenten skyldig att betala på begäran sedan näringsidkaren har utfört tjänsten. Bestämmelsen är dis- positiv och det är därför möjligt att avtala om att konsumenten skall betala i förskott. Frågan är om detta bör gälla även vid småhusentrepre- nader. Småhusentreprenader innebär typiskt sett stora ekonomiska åtaganden för båda parter. För näringsidkaren kan det vara viktigt att han eller hon får betalning löpande så att löner och material successivt kan betalas. Det talar för att det bör vara möjligt att träffa avtal om förskottsbetalning. Stora förskottsbetalningar innebär stora risker för konsument- en. Konsumentens möjlighet att hålla inne betalningen vid fel i entre- prenaden eller vid näringsidkarens dröjsmål begränsas. Det betalade beloppet kan också gå förlorat i händelse av näringsidkarens konkurs. En lämplig avvägning mellan näringsidkarens och konsumentens intressen synes vara att tillåta avtal om förskottsbetalning men med den inskränk- ningen att konsumenten aldrig skall behöva betala mera än vad som mot- svarar utfört arbete. En bestämmelse av liknande slag finns redan i ABS 95 (jfr 6 kap. 2 §). En näraliggande fråga är om konsumenten alltid bör ha rätt att hålla Prop. 2003/04:45 inne en viss del av betalningen till dess att entreprenaden har godkänts I sitt remissvar över småhusköpsutredningens betänk- ande anförde en oro för att den avtals- frihet som konsumenttjänstlagen medger i detta avseende skulle kunna leda till att konsumenter förlorar sitt starkaste påtryckningsmedel, möj- ligheten att hålla inne betalning. Nämnden menade därför att det vid småhusentreprenader borde gälla en regel om att konsumenten alltid skall ha rätt att innehålla viss del av betalningen till dess att arbetet avslutats. Departementschefen ansåg dock att det inte fanns tillräckligt starka skäl för att föreslå en sådan begränsning av parternas avtalsfrihet (se prop. 1989/90:77 s. 34 f.). Den nu föreslagna regeln om att konsumenten aldrig skall behöva betala för annat än utfört arbete utesluter inte att näringsidkaren kräver konsumenten på full betalning innan arbetet har blivit godkänt vid slut- besiktning. Enligt vår mening är det emellertid rimligt att konsumenten fram till dess att slutbesiktning har gjorts har rätt att hålla inne en viss mindre del av kontraktssumman. Därmed får han eller hon ett påtryck- ningsmedel mot näringsidkaren för det fall att slutbesiktningen visar att entreprenaden är behäftad med fel. En sådan regel står också i överens- stämmelse med den praxis som gäller i byggbranschen. ABS 95 innehåller en regel som innebär att konsumenten alltid har rätt att hålla inne av kontraktssumman till dess att entreprenaden har godkänts vid slutbesiktning (6 kap. 2 §). Vi föreslår att en motsvarande bestämmelse tas in i konsumenttjänstlagen. Den angivna procentsatsen framstår som en rimlig avvägning mellan parternas intressen. En särskild fråga är om de nu föreslagna reglerna skall tillämpas vid alla slag av småhusentreprenader eller enbart vid större entreprenad- arbeten. Vi anser det vara naturligt att mindre entreprenadtjänster i detta avseende behandlas på samma sätt som andra konsumenttjänster. Vid sådana tjänster framstår bestämmelsen i 41 § konsumenttjänstlagen som tillräcklig. De särskilda bestämmelser, som vi har föreslagit, bör alltså gälla enbart vid större entreprenadarbeten. Tillämpningsområdet bör lämpligen vara detsamma som tillämpningsområdet för de föreslagna reglerna om besiktning, dvs. entreprenader som avser ny- eller tillbygg- nad av småhus. I 40 § konsumenttjänstlagen sägs att näringsidkaren är skyldig att ställa ut en specificerad räkning om konsumenten begär det. Vad vi ovan (avsnitt 5.2.1) har föreslagit om att näringsidkaren skall ha bevisbördan för vad som har avtalats om priset och tidpunkten för betalning torde leda till att det normalt upprättas en skriftlig betalningsplan. En sådan kan i viss mån tillgodose konsumentens behov av specifikation. Normalt torde dock konsumenten behöva ytterligare information. Bestämmelsen i 40 § konsumenttjänstlagen bör därför gälla även i fråga om småhusentre- prenader. Detta följer utan vidare av vårt förslag om att konsument- tjänstlagen generellt skall tillämpas vid småhusentreprenader. Regeringens bedömning: I konsumenttjänstlagen bör inte tas in några särskilda regler om konsumentens dröjsmål i samband med småhus- entreprenader. Det innebär att konsumenttjänstlagens allmänna regler om konsumentens dröjsmål kommer att gälla även vid småhusentre- prenader. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 201 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (utkastet till lagrådsremiss s. 67 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens bedömning: En konsument som inte erlägger betalning i rätt tid eller försummar något annat som åligger honom eller henne enligt avtalet gör sig skyldig till avtalsbrott, dröjsmål. En första åtgärd som näringsidkaren kan vidta när konsumenten är i dröjsmål med betalningen är att kräva betalning jämte dröjsmålsränta. Det är en möjlighet som inte uttryckligen anges i konsumenttjänstlagen men som följer av allmänna regler. Den möjligheten bör givetvis finnas även när det är fråga om en småhusentreprenad. Detta kräver ingen sär- skild lagreglering. Konsumenttjänstlagen ger näringsidkaren möjlighet att ställa in vidare arbete i avvaktan på betalning (se 45 § konsumenttjänstlagen). Detsam- ma gäller om konsumenten skall medverka till utförandet av tjänsten men inte gör det. Näringsidkarens omsorgsplikt begränsar dock hans eller hennes möjligheter att ställa in arbetet; bl.a. gäller att arbetet inte får ställas in om det skulle medföra risker för allvarlig skada för konsument- en. Näringsidkaren har rätt till ersättning för uppkomna kostnader, om konsumenten inte kan visa att dröjsmålet inte beror på försummelse av honom eller henne. Om dröjsmålet är av väsentlig betydelse för närings- idkaren, har denne också rätt att häva den återstående delen av avtalet (se 46 §). Det gäller även vid förväntade dröjsmål där dröjsmålet närmast framstår som oundvikligt (se 47 §). Vid hävning har näringsidkaren samma rätt till ersättning som vid avbeställning (se 48 §). Även ABS 95 ger näringsidkaren viss rätt till ersättning för de kost- nader som kan uppkomma som en följd av konsumentens dröjsmål. Kon- sumenten är skadeståndsskyldig enligt den allmänna vårdslöshetsregeln i ABS 95 (5 kap. 10 §) och skyldig att betala dröjsmålsränta (6 kap. 6 §). Näringsidkarens hävningsrätt enligt konsumenttjänstlagen motsvaras i ABS 95 av en rätt att frånträda avtalet. En sådan rätt föreligger bl.a. om slutförandet försenas mer än beroende på försummelse av konsumenten eller någon av honom eller henne anlitad person. Därutöver har näringsidkaren, enligt ABS 95, rätt att vid väsentliga avtalsbrott häva avtalet om konsumenten inte har vidtagit rättelse efter anmodan från näringsidkaren. Utredningen har ansett att konsumenttjänstlagens regler om konsum- entens dröjsmål (4550 §§) bör gälla även vid småhusentreprenader. Remissinstanserna har godtagit den bedömningen. Vi har inte någon Prop. 2003/04:45 annan uppfattning. Vad ABS 95 innehåller i dessa avseenden ger alltså inte anledning till några regler som särskilt tar sikte på småhusentrepre- nader. Köp av fast egendom Regeringens bedömning: Jordabalkens regler om konsumenters för- värv av fastigheter från näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksam- het bör inte ändras. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (betänkandet s. 211214). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen. har efterlyst en översyn av jordabalkens regler om säljarens och köparens ansvar och skyldigheter vid överlåtelse av Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (utkastet till lagrådsremiss s. 6870). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens bedömning I 4 kap. jordabalken finns bestämmelser säljarens ansvar för fel i en över- låten fastighet (se 4 kap. 1119 c §§ jordabalken). lerna tvingande, såvitt gäller överlåtelser av en fastighet från en närings- idkare i dennes yrkesmässiga verksamhet till en konsument (se 4 kap. 19 d §). Det innebär att avtalsvillkor inte får vara till nackdel för kon- sumenten i jämförelse med jordabalkens bestämmelser. ning i parternas avtalsfrihet gäller inte om konsumenten har tillförsäkrats ett sådant konsumentskydd som ställs som villkor för statligt bostadsstöd. Vi har i avsnitt 5.1 förordat en utmönstring av de undantag från nuvarande konsumentskyddslagstiftning som gäller när konsumenten till- försäkras det konsumentskydd som hör samman med det statliga bostads- Vårt förslag innebär bl.a. att jordabalkens felregler undantagslöst skall vara tvingande när en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet överlåter en fastighet till en konsument. Ett avtal om förvärv av en fastighet måste vara skriftligt (se 4 kap. 1 § Det skriftliga avtalet skall innehålla bl.a. uppgift om den överlåtna egendomen och uppgift om köpeskillingen. villkor behöver dock inte tas upp i det skriftliga avtalet. I fråga om småhusentreprenader har vi i avsnitt 5.2.1 förordat en be- stämmelse om att vad konsumenten påstår om arbetets omfattning, pris och tidpunkten för betalning skall gälla, om inte något annat framgår av ett skriftligt avtal eller omständigheterna i övrigt. Bestämmelsen täcker flera avtalsvillkor än de som enligt jordabalken måste vara skriftliga. Det väcker frågan om en liknande bestämmelse bör tas in i jordabalken. Det kan hävdas att detta ytterligare skulle befrämja den skriftliga dokument- ationen av avtalsförhållandet. Vi vill dock inte förorda någon sådan bestämmelse. Det nuvarande formkravet i 4 kap. 1 § jordabalken tillgodoser redan i väsentliga avse- enden intresset av att avtalet ges skriftlig form. Visserligen kräver jorda- balken inte att köpekontraktet innehåller samtliga de slag av avtalsvillkor som behandlas i den föreslagna bestämmelsen i konsumenttjänstlagen. Det torde emellertid vara ovanligt att parterna underlåter att i kontraktet ta in villkor som är av någon betydelse. Behovet av ytterligare en be- stämmelse i jordabalken synes alltså vara mycket begränsat. Det förtjänar att påpekas att, om en näringsidkare säljer en tomt till en konsument och parterna avtalar om att näringsidkaren skall uppföra ett småhus på tomten, kommer det sistnämnda avtalet att om- fattas av den bevisbörderegel som vi har föreslagit i avsnitt 5.2.1. Vi har i avsnitt 5.2.6 föreslagit att konsumenten alltid skall kunna få en slutbesiktning till stånd i samband med uppförande och tillbyggnad av småhus. Frågan är nu om det behövs en motsvarande regel i fråga om fastighetsöverlåtelser mellan en näringsidkare och en konsument. ansåg att besiktningar i samband med köp var av stort värde. I fråga om avtal mellan en näringsidkare och en konsum- ent om förvärv av nya småhus föreslog utredningen att båda parter skulle ha rätt att påkalla en besiktning (se SOU 1986:38 s. 159 f.). I fråga om andra förvärv av bostadsfastigheter förordade utredningen en regel som innebar att köparens undersökningsplikt skulle anses fullgjord om fastigheten före köpet hade besiktigats av en opartisk och i byggnads- tekniska frågor erfaren person (se SOU 1987:30 s. 7073). I den efter- följande propositionen instämde departementschefen i utredningens upp- fattning om fördelarna med besiktningar. Hon ansåg sig emellertid inte kunna föreslå regler om obligatorisk besiktning (se prop. 1989/90:77 s. 42 f.). Något förslag till lagregler om besiktning lades därför inte fram. Enligt vår uppfattning är det önskvärt att fastigheter blir föremål för besiktningar i anslutning till fastighetsöverlåtelser. Fastighetsöverlåtelser från näringsidkare till konsument torde emellertid i det stora flertalet fall gälla nya småhus. Nya småhus kommer enligt vad vi föreslår i avsnitt 6.3 att omfattas av ett krav på byggfelsförsäkring. Det kan antas att de försäkringsgivare som tillhandahåller en sådan försäkring kommer att ställa som krav att huset har besiktigats. Normalt kommer därför det sålda huset att ha varit föremål för en besiktning . Denna torde vanligen också ha lett till att de fel som har uppmärksammats har avhjälpts. Till detta kommer att en besiktning i samband med en fastighetsöver- låtelse inte kommer att ha samma rättsliga betydelse som en entreprenad- besiktning. Vid en fastighetsöverlåtelse är farans övergång, rätten att åberopa fel m.m. inte knutna till besiktningen. Behovet av lagregler om Prop. 2003/04:45 besiktning är därför mindre. Vi är därför inte beredda att föreslå några sådana regler. Det förtjänar att tilläggas att en konsument givetvis alltid är oförhindrad att kräva att besiktning görs innan han eller hon skriver på köpeavtalet. Konsumentens skydd när småhuset inte avviker från fackmässig standard Vi har i avsnitt 5.2.11 behandlat frågan om en näringsidkare bör ansvara för förekommande bristfälligheter i en småhusentreprenad, trots att arbetet utförts på ett sätt som var fackmässigt enligt de normer som gällde när det utfördes. På samma sätt kan man fråga sig om en närings- idkare som säljer ett hus till en konsument bör svara för sådana brist- fälligheter i huset som har uppkommit trots att huset uppförts på ett i och för sig fackmässigt sätt. Jordabalkens felbegrepp är emellertid ett annat än konsumenttjänstlag- ens. Enligt jordabalken föreligger ett fel bl.a. om fastigheten avviker från vad köparen med fog har kunnat förutsätta (se 4 kap. 19 § jordabalken). Huruvida förekommande fel har sin grund i bristande fackmässighet vid husets uppförande eller inte saknar omedelbar betydelse (jfr NJA 1997 s. 290). Redan av denna anledning saknas det anledning att ta in några särskilda regler om den aktuella frågan i jordabalken. En bredare översyn? har ansett att också jordabalkens regler om säljarens och köparens ansvar vid vanliga fastighetsköp bör ses över och komplett- eras med bestämmelser om försäkringar. Samfundet, som också har fört fram liknande synpunkter i ett brev till justitieministern (/2332), har härvid pekat på att antalet köp av begagnade småhus är av mycket större omfattning än antalet nyproducerade småhus. Enligt vår uppfattning präglas småhusentreprenader och fastighets- försäljningar mellan näringsidkare och konsument typiskt sett av en obalans i förhållandet mellan parterna. Det är denna obalans som gör det särskilt angeläget att överväga förändringar i det nuvarande regelverket. När det gäller vanliga försäljningar av småhus mellan privatpersoner råder det, typiskt sett, inte samma obalans. Vi anser inte heller att det nuvarande regelverket kring fastighetsköp är behäftat med några påtag- liga brister. Vi är därför f.n. inte beredda att initiera något sådant lag- stiftningsarbete som har efterfrågat (jfr även lag- utskottets ställningstagande i betänkandet 2002/03:LU13 s. 4 f.). Regeringens förslag: I konsumentköplagen införs en särskild bestäm- melse om näringsidkarens felansvar vid köp av s.k. husbyggsatser för uppförande och tillbyggnad av småhus. Enligt bestämmelsen skall näringsidkaren svara för de bristfälligheter som framträder efter det att byggnadsdelarna avlämnades. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några andra regler i konsumentköplagen avseende husbyggsatser. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning och förslag (se betänkandet s. 214221). Utredningen har ansett att de föreslagna reglerna i konsumenttjänstlagen om avtalets form och innehåll, om rätt att hålla inne betalningen och om avrådandeplikt skall tillämpas på avtal om köp av husbyggsatser. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inte haft några invändningar mot utredningens förslag. Juridiska fakultetsstyrelsen vid har uttalat att näringsidkarens förpliktelser vid köp av husbyggsatser är så olika jämfört med vid småhusentreprenader att det är tveksamt om samma bestämmelser passar. har påpekat att begreppet husbyggsats behöver defini- eras. Även har gjort gällande att förslaget är oklart på några punkter. Bedömningen och förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överens- stämmer delvis med regeringens förslag (utkastet till lagrådsremiss s. 70 76). Utkastet till lagrådsremiss innehåller dock en bevisbörderegel av samma slag som enligt vårt förslag skall införas i konsumenttjänstlagen (jfr avsnitt 5.2.1). I utkastet föreslås också att konsumenten skall ha samma rätt att hålla inne betalningen som enligt konsumenttjänstlagen (jfr avsnitt 5.2.15). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Konsumentverk- et, och har framhållit att samma regler i sak bör gälla oavsett om konsument- tjänstlagen eller konsumentköplagen är tillämplig. Bostadsgaranti har ansett att alla leveranser av husbyggsatser bör ses som konsumenttjänster. Skälen för regeringens förslag och bedömning Konsumentköplagen innehåller bestämmelser om köp av lösa saker som en näringsidkare säljer till en konsument. Lagen är, liksom konsument- tjänstlagen, tvingande till konsumentens förmån, dvs. avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för konsumenten är normalt utan verkan mot denne.