prop · GR03104 · 2004-04-21 00:00:00 — Orimligt riskfyllda skuldport- följer, t.ex. med ensidig sammansättning, bör därmed förkastas även om de i efterhand visat sig ge en lägre kostnad än en mindre riskfylld port- följ. Kvantitativa mått bör, i det fall det bedöms möjligt, utgöra utgångs- punkten i analysen. Dessa kvantitativa mått bör kompletteras med kvali- tativa överväganden och bedömningar. verksamhet utvärderas på två nivåer; dels de strate- giska beslut som fattas av , dels den operativa förvaltning som kontoret bedriver. Därutöver sker en särskild utvärdering av privatmarknadsupplåningen. Inom ramen för målet för statsskuldsförvaltningen och regeringens rikt- linjer fastställer delmål och riktlinjer för den operativa förvaltningen. Dessa strategiska beslut syftar till att uppnå målet för skuldförvaltningen och skall utvärderas med avseende på de absoluta räntekostnaderna. Utvärderingen av strategiska beslut avser flera centrala ställningstaganden. Beslut om fördelning av skulden mellan olika skuldslag inom ramen för de intervall som regeringen angett: Kontorets flexibilitet i detta avseende följer av intervallet kring riktvärdet för amorteringstakten av valutaskul- den och mandatet att öka andelen reallån. Beslut om riktmärkesportföljer för den nominella kronskulden och va- lutaskulden: Detta ställningstagande omfattar bl.a. beslut om genomsnitt- lig duration för portföljerna, beslut om duration för var och en av portföl- jerna och beslut om valutasammansättning i riktmärket för valutaskulden. Beslut om mål för skuld- och marknadsvård: Detta avser främst valet av mål och prioriteringar samt om dessa förväntas leda till de eftersträva- de effekterna. Utvärderingen av strategiska beslut, framför allt om riktmärkesportföl- Skr. 2003/04:104 jerna, bör så långt det är möjligt ske genom kontrafaktiska jämförelser mellan tydligt differentierade och stiliserade skuldportföljer med avseen- de på förväntade kostnader och risk. Kostnaderna avser absoluta kostna- der i termer av genomsnittlig emissionsränta. Ett av alternativen kan ut- göras av en s.k. status quo-portfölj som utgår från att egenskaperna i skulden i utgångsläget behålls. Det bör betonas att utvärderingen avser förvaltningen i ett längre perspektiv. Utvärderingen av hantering av valutamandatet kan ske genom två förenklade beräkningar där amorteringarna sker i jämn takt över året, en motsvarande riktmärket i riktlinjerna och en motsva- rande kontorets beslut. Det är inte meningsfullt att använda den faktiska amorteringsprofilen eftersom den uppvisar ett ojämnt mönster. Beslut om utnyttjande av valutamandatet baseras på strategiska långsiktiga bedöm- ningar och bör därmed utvärderas i det perspektivet. Slutligt facit för om ett beslut att exempelvis dra ner amorteringarna ges först när amorteringen faktisk genomförs. Följaktli- gen måste bedömningen av om det var korrekt att fatta ett sådant beslut i väsentlig grad bygga på granskning av rimlighet i den analys som beslu- tet byggde på. Beslut om fördelning av skulden mellan skuldslagen kan sannolikt inte på ett meningsfullt sätt utvärderas kvantitativt med kontrafaktiska beräk- ningar utöver det fall där en ändring av skuldslagens andelar primärt grundas på överväganden om kronkursens utveckling. Det bör noteras att ökningstakten av realskulden skall vägas mot kostnader och risker i de övriga skuldslagen. Det bör understrykas att utvärderingen bör göras i ljuset av den kun- skap som fanns vid beslutstillfället och att valet av jämförelsealternativ sker mellan portföljer som på förhand framstår som rimliga. Kontrafak- tiska beräkningar bör kompletteras med en kvalitativ utvärdering. Utvärderingen av den operativa förvaltningen avser dels en bedömning av i vilken mån uppnått beslutade mål och beslutade åtgärder genomförts, dels en kvantitativ utvärdering i relativa termer av den operativa förvaltningen av valutaskulden och hanteringen av valuta- växlingarna. Utvärderingen av förvaltningen av valutaskulden skall som tidigare ske genom att faktiska kostnader för valutaskulden i marknadsvärdestermer jämförs med riktmärkets hypotetiska kostnader. Resultat anger då i vil- ken mån avvikelser från riktmärkesportföljen medfört högre eller lägre kostnader i relativa termer. I riktlinjerna anges att för valutaväxlingarna skall Riksgäldskon- Skr. 2003/04:104 torets styrelse lägga fast en relativt jämn kostnadsmässigt neutral väx- lingsfördelning över tiden. Styrelsen skall också lägga fast tillåtna avvi- kelseintervall för den operativa förvaltningen. Inom dessa ramar kan kontoret sedan variera växlingarna då det framstår som särskilt oförmånligt. I efterhand kan sedan eventuella avvikelser utvärde- ras genom att beräkna kostnadsskillnader mellan den resultatmässigt neu- trala växlingsbanan och den faktiska banan. Den nominella respektive reala kronförvaltningen skall utvärderas främst i kvalitativa termer och avse den skuld- och marknadsvård som kontoret bedriver i syfte att uppnå lägsta möjliga absoluta räntekostnad (genomsnittlig emissionsränta). Utvärderingen blir därmed främst kvali- tativ och på ex ante-basis. Därutöver bör den realiserade kostnadsskillna- den, liksom , redovisas för den reala upplåningen. Det innebär att en kostnadsjämförelse mellan upplåning i realränteobligationer och upp- låning i nominella statsobligationer avseende perioden 19992003 redo- visas.