prop · GS0345 · 2004-11-16 00:00:00 — För straffbarhet krävs inte att gärningsmannens åtgärd i det enskilda fallet lett till att an- nan person har haft prostitutionskontakter. Om övriga förutsättningar är uppfyllda är det tillräckligt att gärningsmannen genom sin handling har skapat möjlighet eller underlättat för den andra personen att ha tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, t.ex. genom vakthållning eller transport. Det krävs dock att han verksamt bidragit till att någon annan person har hemfallit åt eller fortsatt med prostitution. Gärningsmannen skall genom sin handling ha berett den andra personen en möjlighet till att ha tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning som är beaktansvärt gynnsammare än de tillfällen därtill som föreligger vid vanliga levnads- förhållanden. Under sådana förhållanden kan även en enstaka främjande handling vara straffbar som koppleri. Med uttrycket ekonomiskt utnyttjar avses att gärningsmannen på något sätt tillgodogör sig delar av den prostituerades inkomster. Kravet på att det skall vara frågan om ett otillbörligt ekonomiskt utnyttjande är i regel uppfyllt om någon på annans prostitution skaffar sig fördelar utan veder- lag eller mot vederlag som står i missförhållande till vad han å sin sida presterat. Ett sådant typfall där gärningsmannen inte aktivt främjar an- nans prostitution men ändå utnyttjar att annan prostituerar sig är när en person, som sammanbor eller är gift med en prostituerad, låter sig under- hållas av denne. Något krav på att utnyttjandet bör ske regelbundet upp- ställs inte. Även den som vid ett enstaka tillfälle ekonomiskt utnyttjar en prostituerad otillbörligt kan alltså göra sig skyldig till koppleri. Med uttrycket tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning avses prostitution. Av förarbetena framgår att det för straffansvar för koppleri skall vara frågan om mer än en tillfällig sexuell förbindelse. Fall där nå- gon främjar eller otillbörligt ekonomiskt utnyttjar att annan person har eller har haft en enda tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning faller således utanför tillämpningsområdet. En sådan enstaka förmedling av prostitutionskontakt kan dock i vissa fall i stället innebära att det skapas möjlighet eller underlättar för annan att begå en brottslig handling t.ex. överträdelse av sexköpslagen (1998:408). Ansvar för anstiftan av eller medhjälp till brottet, enligt 23 kap. 4 § , bör därför kunna komma i fråga i sådana fall. 12.4.2Utgångspunkter för en ny bestämmelse om koppleri Regeringens förslag: Straffbestämmelserna i 6 kap. 8 och 9 §§ brotts- balken om koppleri och grovt koppleri sammanförs i princip oförändrade till en ny paragraf. Tillämpningsområdet för grovt brott utvidgas till att omfatta även verksamhet som medfört betydande vin- Straffmaximum för grovt brott höjs från fängelse i sex till . Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Kommittén har dock föreslagit att kravet på att det ekonomiska utnyttjandet skall ha skett på ett otillbörligt sätt tas bort samt att ut- trycket tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning ersätts med be- Enligt kommitténs förslag bör koppleriansvaret begränsas till att omfatta sådana sexuella aktiviteter som enligt gällande rätt utgör sexuellt umgänge. Tillämpningsområdet för grovt brott bör även omfatta brott som avsett verksamhet som har bedrivits i organiserad Kommittén har inte föreslagit någon höjning av straffmaximum för Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig har tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Några remissinstanser, bl.a. universitet, LO, Stödcentrum och Kvinnopolitiska utskott, har avstyrkt kommitténs förslag att koppleriansvaret även fort- sättningsvis skall vara begränsat till främjande eller utnyttjande av ett flertal tillfälliga sexuella förbindelser och menar att det för straffbarhet bör räcka med främjande eller utnyttjande av en sådan förbindelse. hovrätt anser att straffbestämmelsen blir tydligare om uttrycket på ett otillbörligt sätt står kvar. Några remissinstanser, bl.a. och , och Riksåklagaren är kritiska till begreppet prostitution och anser att begreppet är vagt och saknar en Hovrätten över och och ifrågasätter om det inte vore tydligare och mer konsekvent att även låta koppleriansvaret anknyta till det nya begreppet sexuell handling. har synpunkter på begreppet organiserad form och menar att begreppet Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorians förslag har dock bestämmelsen försetts med en ny brottsrubricering, sexuell exploatering. Remissinstanserna: anser bl.a. att kravet på ett otillbörligt ekonomiskt utnyttjande bör tas bort. ser, bl.a. och Hovrätten för , har ifrågasatt behovet av en ändring av brottsrubriceringen och menar att den nuvaran- de benämningen koppleri framstår som väl inarbetad och känd även hos Skälen för regeringens förslag Förslaget om en ny bestämmelse om koppleri Kommitténs bedömning är att bestämmelserna om koppleri och grovt koppleri även i fortsättningen bör upptas i 6 kap. , men att de bör sammanföras till en och samma paragraf. Regeringen delar denna bedömning. Som framgått kan den dömas för koppleri som främjar eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan har tillfälliga sexuella för- bindelser mot ersättning. Kommittén har föreslagit att det för straffansvar för koppleri inte läng- re bör uppställas något krav på att det skall ha varit frågan om ett otill- börligt ekonomiskt utnyttjande. Som skäl för förändringen har kommit- tén åberopat främst språkliga skäl och någon saklig skillnad i förhållande till gällande rätt har inte varit avsedd. Enligt regeringens mening kan det emellertid ifrågasättas om inte ett borttagande av kravet på otillbörligt, åtminstone rent semantiskt, inne- bär en utvidgning av det straffbara området. Det skulle t.ex. kunna häv- das att det av uttrycket ekonomiskt utnyttjar inte klart framgår att det inte är straffbart om t.ex. en fastighetsägare mot normal hyra hyr ut en lägenhet som bostad till en prostituerad. För att undgå en rättstillämpning där sådant förfarande bedöms som straffbart anser regeringen därför lik- som bl.a. att det blir tydligare om det även i fortsättningen direkt i lagtexten anges att det för straffansvar för koppleri förutsätts att det ekonomiska utnyttjandet har skett på ett otillbörligt sätt. Kommitténs förslag i denna del bör därför inte genomföras. Vad därefter gäller förslaget att byta ut uttrycket tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning mot prostitution hänvisas till de skäl som anförts mot en sådan lösning när det gäller bestämmelsen om köp av sexuell tjänst. Vad som sägs där gör sig också gällande här (se avsnitt 12.3). Några remissinstanser, bl.a. , vid , Stödcentrum och Väns- terpartiets Kvinnopolitiska utskott, har ansett att det för straffansvar för koppleri i fortsättningen bör vara tillräckligt med främjande eller utnytt- jande av endast en prostitutionsförbindelse. Kvinnopoli- tiska utskott menar bl.a. att eftersom den som köper en tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning kan straffas enligt den s.k. sexköpslagen, bör även den som främjar eller utnyttjar att en person prostituerar sig kunna straffas för koppleri. Därmed skulle den som ekonomiskt profiterar på en prostituerad eller främjar hans eller hennes prostitution jämställas med den som tillfälligt köper sig en sexuell förbindelse mot ersättning. Av vad som redovisats ovan framgår att det enligt den nuvarande re- gleringen för straffansvar för koppleri skall vara frågan om att främja eller ekonomiskt utnyttja att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. För den nu gällande ordningen talar att brottet koppleri generellt sett är av allvarligare art och har ett betydligt högre straffvärde än brottet köp av sexuella tjänster. Koppleri begås ty- piskt sett av en person som har satt i system att främja eller utnyttja an- nan persons prostitution. Det nu angivna synsättet kommer också till ut- tryck i lagrummens straffskalor. För koppleri föreskrivs enligt gällande rätt fängelse i högst och för grovt brott fängelse i lägst två och högst , medan en överträdelse av förbudet mot köp av sexuella tjänster straffas med böter eller fängelse . Om kopp- leriansvaret inträder redan vid främjande eller utnyttjande av en prostitu- tionsförbindelse får detta svårmotiverade konsekvenser när det gäller straffpåföljden. Exempelvis skulle en taxichaufför som på begäran kör en kund till ett s.k. prostitutionsstråk kunna dömas för koppleri till fängelse upp till , medan hans passagerare som sedermera köper en prosti- tutionstjänst endast kan dömas för köp av sexuella tjänster som har en lägre straffskala. Regeringen delar kommitténs bedömning att det inte bör ske någon harmonisering av de båda brottens straffskala t.ex. genom införande av böter som straff för koppleri i vissa fall, då en sådan ord- ning skulle kunna leda till en icke önskvärd syn på koppleri som ett i allmänhet mindre allvarligt brott. Vad som har sagts talar enligt reger- ingens mening med styrka för att koppleriansvaret även i fortsättningen bör avse endast den som främjar eller utnyttjar att annan har mer än en tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning. Förmedling av enstaka för- bindelser kan i vissa fall vara straffbar som medverkan till köp av sexuell tjänst. I den nuvarande bestämmelsen om koppleri upptas i 8 § andra stycket en särskild bestämmelse om vad som skall anses som främjande. Där sägs att om en person som med nyttjanderätt har upplåtit en lägenhet får veta att lägenheten helt eller till väsentlig del används för tillfälliga sexu- ella förbindelser mot ersättning och inte gör vad som skäligen kan begä- ras för att få upplåtelsen att upphöra och verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten, skall han eller hon anses ha främjat verksamhe- ten och dömas till ansvar för koppleri enligt 8 § första stycket. Kommittén har gjort den bedömningen att den nuvarande bestämmel- sen i 8 § andra stycket i stället bör utformas som en självständig gär- ningsbeskrivning. Den särskilda föreskriften bör alltså, enligt kommitténs mening, inte längre ses som ett exempel på främjande enligt 8 § första stycket, utan som en fristående regel med en straffsanktionerad förplik- telse för fastighetsägaren att, i den beskrivna situationen, vidta de åtgär- der som skäligen kan begäras. Förslaget är inte avsett att innebära någon saklig ändring av bestämmelsen. Regeringen anser inte att det finns skäl att som kommittén föreslagit göra en ny konstruktion av straffbestäm- melsen i andra stycket. Kommitténs förslag i denna del bör därför inte genomföras. I sin strävan att försöka anpassa lagstiftningen till ett nutida och mo- dernt språkbruk har regeringen övervägt att ersätta den nuvarande brotts- benämningen koppleri med sexuell exploatering. ECPAT har emellertid invänt mot den föreslagna rubriceringen och anfört att den är olycklig och kan leda till missförstånd. Även , Hovrätten för och har ifrågasatt behovet av en ändring av brottsbeteckningen och menar att den hittillsvarande benäm- ningen koppleri framstår som väl inarbetad och känd även hos allmänhe- ten. På de skäl som redovisats anser regeringen att den nuvarande brottsbenämningen koppleri bör behållas även i en reformerad lagstift- ning. Tillämpningsområdet för grovt koppleri utvidgas Enligt den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 9 § skall vid bedömningen av om koppleribrottet är grovt särskilt beaktas om den som har begått gärningen främjat tillfälliga sexuella förbindelser mot ersätt- ning i större omfattning eller hänsynslöst utnyttjat annan. Kommittén har föreslagit att tillämpningsområdet för grovt koppleri bör utvidgas något genom att till de omständigheter som enligt gällande rätt särskilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt bör läggas även att brottet har avsett en verksamhet som har bedrivits i orga- niserad form eller som har medfört en betydande för gärnings- mannen. Kommitténs avsikt med den sålunda föreslagna förändringen synes bl.a. ha varit att på ett tydligare sätt än i dagens lagstiftning fånga upp sådan verksamhet som bedrivits under förhållanden likartade dem som omfattas av straffbestämmelsen i 4 kap. 1 a § om män- niskohandel men där någon otillbörlig påverkan inte har kunnat visas. Som exempel anförs att en person i med kontakter i ett annat land organiserar med hjälp av dessa kontakter att flera kvinnor i prostitu- tion kan ta sig till och där personen i fråga bl.a. upplåter bostad åt kvinnorna. Vad först gäller kommitténs förslag att bygga ut de exemplifierande omständigheterna med att särskilt i lagtexten föra in att brottet har avsett en verksamhet som bedrivits i organiserad form, anser regeringen, i lik- het med vad bl.a. vid anfört, att begreppet organiserad form är oklart. Inte minst kan man, som för öv- rigt påpekats av , ställa sig frågan hur begrep- pet förhåller sig till eller skall förstås i jämförelse med begreppet orga- niserad brottslighet. Därtill kan även läggas att det inte torde råda något tvivel om att det förhållandet att det varit fråga om en verksamhet som någon bedrivit i organiserad form redan omfattas av det som enligt den nuvarande lagstiftningen beskrivs som ett främjande av tillfälliga sexuel- la förbindelser mot ersättning i större omfattning. Mot bakgrund härav saknas enligt regeringens mening anledning att genomföra kommitténs förslag i det nu angivna avseendet. Det nuvarande begreppet om den som begått gärningen främjat tillfälliga sexuella förbindelser mot ersätt- ning i större omfattning bör emellertid i likhet med vad kommittén före- slagit språkligt justeras. Regeringen delar kommitténs bedömning att det uttryckligen i lagtex- ten, som ett särskilt skäl att bedöma ett koppleribrott som grovt, bör an- ges om brottet har avsett en verksamhet som har medfört betydande vin- ning. Härmed utvidgas tillämpningsområdet för grovt brott. Det får över- lämnas åt rättstillämpningen att i varje enskilt fall avgöra vad som utgör betydande . Sammanfattningsvis bör sålunda vid bedömningen av om ett koppleri- brott är att anse som grovt särskilt beaktas om brottet avsett en verksam- het som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av annan. Enligt Lagrådet är det inte givet att en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller medfört betydande också inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av en annan person. Enligt Lagrådet bör därför ordet annars utgå ur tredje stycket. Regeringen godtar Lagrådets bedömning. Straffmaximum för grovt koppleri bör höjas Straffet för koppleri av normalgraden är enligt den nuvarande lagstift- ningen fängelse i högst , medan straffet för grovt brott sträcker sig från fängelse lägst två till högst . Kommittén har övervägt straffsatserna för koppleribrottet men har inte Prop. 2004/05:45 föreslagit någon förändring av dessa. Som framgår av det ovan sagda kan till bedömning enligt bestämmel- sen om grovt koppleri förekomma även s.k. människohandelsliknande situationer där gärningsmannen inte kunnat överbevisas om t.ex. kravet på otillbörlig påverkan. Grovt koppleri har samma minimistraff som människohandel, fängelse, men maximistraffen skiljer sig åt. Som framgår av ovan är maximistraffet för grovt koppleri fängelse medan det för människohandel sträcker sig ändå upp till fängelse. Lagstiftaren ser mycket allvarligt på denna relativt nya typ av brottslig verksamhet. Den är ofta noggrant planerad och organiserad och innebär inte sällan att gärningsmannen skaffar sig genom att hänsynslöst utnyttja andra personer, ofta kvinnor och barn. För sådana särskilt hän- synslösa fall av koppleri kan, enligt regeringens mening, den nuvarande straffskalan för grovt brott med ett maximistraff fängelse före- falla något för snäv. På grund av det anförda anser regeringen därför att starka skäl talar för en höjning av maximistraffet. 13 Övriga bestämmelser i 6 kap. 13.1Subjektivt rekvisit avseende offrets ålder Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 11 § om subjektivt rekvisit avseende offrets ålder behålls oförändrad. Några mindre språkliga justeringar görs dock. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig. par remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran. Några remissin- stanser, bl.a. , och , anser att det bör övervägas om inte en gärningsman alltid skall dömas till ansvar när brottet riktar sig mot ett barn som inte har uppnått den ålder som föreskrivs, dvs. oavsett om gärningsmannen inte insett barnets ålder eller inte hade skälig anledning att anta att barnet inte hade uppnått den aktuella åldern. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Normalt krävs det uppsåt för att nå- gon skall kunna fällas till ansvar för brott enligt 6 kap. . En- ligt 6 kap. 11 § skall dock också den dömas som inte insåg men som hade skälig anledning att anta att den andra personen inte uppnått en viss ålder. De bestämmelser som med dagens reglering föreskriver ansvar för gärning som någon begår mot en annan person under en viss ålder finns i 4 § (sexuellt utnyttjande av underårig), 7 § (sexuellt ofredande) och 10 § (förförelse av ungdom). Bestämmelsen innebär således att det inte finns något krav på full insikt eller uppsåt vid dessa brott enligt det nuvarande 6 kap. såvitt avser barnets eller tonåringens ålder. Det är i stället tillräckligt med oaktsamhet. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att den skall tillämpas med stor försiktighet och att det för straffansvar ställs krav på en tämligen hög grad av oaktsamhet (NJA II Prop. 2004/05:45 1962 s. 192 f.). Till ansvar skall inte dömas om barnet har en kroppsut- veckling som är naturlig för den som klart passerat åldersgränsen och omständigheterna i övrigt inte ger gärningsmannen anledning att vara på sin vakt. Det är alltså i gränsfallen som gärningsmannen inte skall kunna undgå ansvar genom att hänvisa till att han eller hon inte haft säker kän- nedom om barnets verkliga ålder. Kommittén har, med endast ett par mindre språkliga justeringar, föreslagit att bestämmelsen skall kvarstå oförändrad. Regeringen delar kommitténs bedömning. Några remissin- stanser, bl.a. , och , anser att det bör övervägas om inte en gärningsman alltid skall dömas till ansvar när brottet riktar sig mot ett barn som inte har uppnått den ålder som föreskrivs. Men en sådan ordning skulle straffan- svar alltså inträda även om gärningsmannen inte insett barnets ålder och inte heller hade skälig anledning att anta att barnet inte hade uppnått den aktuella åldern. Regeringen delar inte denna uppfattning. Ett införande av straffrättsligt ansvar som är oberoende av uppsåt eller oaktsamhet, dvs. ett närmast strikt ansvar, strider mot grundläggande straffrättsliga princi- per och kan därför inte komma ifråga. Regeringen anser således att bestämmelsen om subjektivt rekvisit i fråga om ålder bör kvarstå oförändrad. Bestämmelsen bör omfatta de brott i 6 kap. som föreskriver ansvar för gärning som någon begår mot en annan person under en viss ålder, dvs. brott enligt 4 § (våldtäkt mot barn), 5 § (sexuellt utnyttjande av barn), 6 § (sexuellt över- grepp mot barn), 8 § (utnyttjande av barn för sexuell posering), 9 § (köp av sexuell handling av barn) och 10 § första stycket (sexuellt ofredande). 13.2Ansvarsfrihet i vissa fall Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 13 § om åtalsbegränsning i vissa fall ersätts med en bestäm- melse om ansvarsfrihet i vissa fall. Enligt bestämmelsen skall den som har begått en gärning enligt 5 §, 6 § första stycket, 8 § första stycket eller 10 § första stycket, vara fri från ansvar om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Kommitténs förslag överensstämmer i viss mån med regeringens för- slag. Kommittén har dock föreslagit att det även i ett nytt 6 kap. brotts- balken förs in en motsvarighet till bestämmelsen i 6 kap. 13 § brottsbal- ken om särskild åtalsbegränsning. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över kommitténs förslag. Majoriteten av dessa, bl.a. och , tillstyrker eller har ingen erinran emot kommitténs förslag. i anser att regeln om åtalsbe- gränsning även bör omfatta brottet våldtäkt mot barn. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Riksåklagaren har invänt att en ansvarsfrihetsre- gel torde förutsätta att gärningen åtalas, vilket kan medföra vissa nackde- lar i förhållande till vad som gäller . menar att det framstår som en brist att förslaget bara innehåller en formulering om hänsyn till barnets ålder och utveckling i stället för att som tidigare lägga vikt vid skillnaden i ålder eller utveckling mellan gärningsman och barn. Hovrätten för påpekar att särskilda ansvarsfrihetsregler av det här slaget är sparsamt förekommande i och att tillämp- ningen av dem är begränsad till gärningar för vilka inte är stadgat svårare straff än fängelse . Skälen för regeringens förslag: Samtliga brott i 6 kap. faller under allmänt åtal. I 13 § finns emellertid en bestämmelse om sär- skild åtalsbegränsning. Enligt denna får åtal väckas av åklagaren endast om åtal är påkallat ur allmän synpunkt om, vid sexuellt utnyttjande av underårig enligt 4 § första stycket andra meningen eller försök till sådant brott eller vid sexuellt ofredande enligt 7 § första stycket, skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet är ringa. Bestämmelsen är begränsad till fall när det är fråga om sexuella handlingar mellan två tonåringar som skiljer sig obetydligt i ålder och utveckling. I dessa fall kan initiativet också ha tagits av den yngre parten. I fall som dessa kan straffrättsligt ingripande vara opåkallat eller t.o.m. skadligt. Som exempel på fall där åtal kan vara påkallat ur allmän syn- punkt har nämnts i förarbetena att en 17-årig pojke använder en 14-årig flicka som modell för framställning av pornografisk bild utan att använda sig av tvång men i fullt medvetande om att hon hyser motvilja mot hand- lingarna (prop. 1983/84:105 s. 61). Enligt kommittén bör en motsvarande bestämmelse också finnas med i ett reviderat 6 kap. . Även regeringen är av uppfattningen att det bör vara möjligt att i vissa fall undvika straffansvar. Med den regler- ing som finns har åklagaren möjlighet att underlåta att väcka åtal. Om åklagaren gör bedömningen att åtal skall väckas har domstolen inte någon möjlighet att göra någon annan bedömning. Detta är enligt reger- ingens mening en nackdel. För att möjliggöra för domstolen att göra en annan bedömning än åklagaren och ogilla åtalet bör i stället för dagens bestämmelse en ansvarsfrihetsregel införas. Enligt regeringens bedöm- ning bör en sådan regel utformas så att det om vissa omständigheter är för handen inte skall dömas till ansvar. Riksåklagaren har invänt att en ansvarsfrihetsregel torde förutsätta att gärningen åtalas, vilket kan med- föra vissa nackdelar i förhållande till vad som gäller . En ansvarsfri- hetsregel innebär dock att åtal inte skall väckas om angivna omständig- heter är för handen, eftersom gärningen då inte bör föranleda ansvar, men möjliggör för domstolen att, i de fall åtal ändå har väckts, ogil- la åtalet på den grund att gärningen inte bör föranleda något ansvar. Frågan är vid vilka straffbestämmelser i 6 kap. som en sådan ansvars- frihetsregel bör vara tillämplig. Fall som är att bedöma som sexuellt utnyttjande av underårig enligt 6 kap. 4 § första stycket andra meningen kan enligt den föreslagna lagstiftningen bli att bedöma som sexuellt utnyttjande av barn enligt 6 kap. 5 § (se avsnitt 9.3) eller sexuellt övergrepp mot barn enligt 6 kap. 6 § första stycket brotts- balken.