prop · GS037 · 2004-09-17 00:00:00 — Lagen (1957:668) om utlämning för brott skall ändras så att utlämning för militära brott skall vara möjligt inom ramen för internationellt militärt samarbete och internationell krishantering. Utredningens förslag: 2 kap. 7 b § kan trots bestämmel- serna i den nya ramlagen komma att bli tillämplig i vissa fall, varför den inte föreslås bli upphävd. Genom ramlagen kommer lagstiftningen att stå i överensstämmelse med krav på utlämning för militära brott. Remissinstanserna: ombudsmän () pekar på risken att den föreslagna ramlagens innehåll kan komma i strid med gällande ut- lämningslagstiftning. Riksåklagaren motsätter sig att den föreslagna nya lagen skall tillämpas i stället för utlämningslagen och lagen om interna- tionell rättshjälp i brottmål. gör bedömningen att utred- ningens förslag innebär att kan komma att tvingas lämna ut en person som efter utlämning riskerar dödsstraff i det sändande landet. Utkast till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Riksåklagaren tillstyrker regeringens förslag. riga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Frågor om straffrättslig jurisdiktion regleras i artikel VII i Nato och i artikel 17 i EU . Artiklarna är i huvudsak likalydande. I 2 kap. finns bestämmelser som reglerar när den svenska strafflagstiftningen skall tillämpas i internationella sammanhang. Kapitlet har varit föremål för översyn av Internationella straffrättsutredningen i betänkandet Internationella brott och svensk jurisdiktion, se SOU 2002:98. Betänkandet har ännu inte lett till lagstiftning. Ärendet bereds inom . Om det handlar om ett brott som har begåtts i är huvudregeln att svensk lag skall tillämpas och att det är svensk domstol som är behö- rig att döma i målet, jfr 2 kap. 1 § . Regeln gäller oavsett gärningsmannens nationalitet. Oaktat bestämmelserna om svensk lags tillämplighet och svensk domstols behörighet skall domstolen iaktta de begränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser eller av överenskommelser med främmande makt, jfr 2 kap. 7 § brotts- balken. Härmed åsyftas i första hand regler om immunitet. Bestämmel- sens innebörd är bl.a. att den straffrättsliga immunitet som följer av all- män folkrätt eller internationella överenskommelser skall tillämpas direkt av de svenska domstolarna. Bestämmelser om immunitet på grund av internationella avtal som har anslutit sig till finns bl.a. i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Den svenska reservationen respektive tolkningsförklaringen till juris- diktionsbestämmelserna i och EU innebär att, i de fall som den sändande staten enligt avtalen skall ha företräde vid utövande av jurisdiktion, sådan jurisdiktion inte får utövas på svenskt territorium. Re- servationen begränsar däremot inte på något sätt den sändande staten från att utöva sådan jurisdiktion för brott begångna här i landet efter det att personen har återvänt till den sändande staten. Det finns regler i som stadgar att regeringsbeslut krävs för att åtal för brott skall få väckas här i landet, jfr 2 kap. 7 a och b §§ brotts- balken. Bestämmelserna har den praktiska innebörden att regeringen i det enskilda fallet, bl.a. utifrån folkrättsliga åtagande, avgör om åtal skall väckas eller inte. Detta kan t.ex. vara fallet när domsrätt i och för sig föreligger för svensk domstol enligt svenska regler, men där en inter- nationell överenskommelse som är bindande för stipulerar att annan stat i första hand skall ha rätt att handha lagföringen. I 2 kap. 7 a § föreskrivs att om en utlänning har begått brott vid utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar allmän ställ- ning hos en annan stat eller mellanfolklig organisation, får åtal för brottet endast väckas efter förordnande av regeringen. Syftet med bestämmelsen är att till regeringen överlåta rätten att besluta huruvida åtal skall väckas bl.a. i sådana fall som är politiskt känsliga. 2 kap. 7 a § av- ser att ge regeringen tillräckligt handlingsutrymme för att göra dessa be- dömningar som kravet på rättsväsendets självständighet upp- rätthålls. För att regeln skall bli tillämplig krävs att det är fråga om utöv- ning av tjänst av officiell karaktär, att det är fråga om statlig maktutöv- ning och att gärningen ingår som ett led i utövandet av nämnda tjänst. 2004/05:7 Bestämmelserna tar endast sikte på brott som har begåtts i tjänsten. I 2 kap. 7 b § anges att om brott har begåtts av personal som tillhör en främmande stats militära styrka som besöker inom ramen för internationellt samarbete, krävs förordnande av regeringen för att åtal för brottet skall kunna väckas. Paragrafen infördes i samband med att anslöt sig till PFF-samarbetet. Till följd av be- stämmelser om uppdelning av domsrätten mellan den sändande och den mottagande staten ansågs att frågan om svensk jurisdiktion skulle utövas i ett enskilt fall borde ankomma på regeringen. Bestämmelserna är till- lämpliga på samtliga personer som är knutna till styrkan, dvs. således även civilanställd personal. Reglerna är däremot inte tillämpliga på fa- miljemedlemmar som medföljer styrkan. Reglerna om åtalsförordnande gäller både för brott som har begåtts under tjänsteutövning och för brott utanför tjänsten. EU innehåller i stort sett samma jurisdiktionsbestämmelser som . En viktig omständighet för utformningen av den svenska bestämmelsen om åtalsförordnande är dock att EU även omfattar civil personal som tjänstgör vid en myndighet utan anknytning till en militär styrka. Enligt den nuvarande lydelsen förutsätter 2 kap. 7 b § för sin tillämplighet att den brottsmisstänkte hör till en främmande stats militära styrka. Tillträdet till EU medför att även personer vid en civil myndighet, utan någon koppling till en militär styrka, kommer att kunna befinna sig i och omfattas av ett sta- tusavtal. För att skall uppfylla sina folkrättsliga förpliktelser är det viktigt att även dessa personer omfattas av den svenska bestämmel- sen om krav på särskilt åtalsförordnande. Paragrafen bör därför ändras till att inte enbart avse personal som hör till en främmande stats militära styrka och i övrigt anpassas till de nya förhållanden som tillträdet till EU innebär. Lagrådet har pekat på att den i lagrådsremissen föreslagna bestämmel- sen, trots sammanhanget, kan läsas så att envar, och då även svenska medborgare eller utlänningar med hemvist här, som befinner sig i Sveri- ge i någon i paragrafen angiven situation skulle få åtalas för brott endast efter förordnande av regeringen. Lagrådet har därför föreslagit en annor- lunda formulering, se Lagrådets yttrande i bilaga 9. Regeringen delar Lagrådets syn att det remitterade förslaget bör utfor- mas på ett tydligare sätt. Statusavtalens tillämpning i ger i straff- rättsligt hänseende i huvudsak endast den sändande staten vissa rättighe- ter såvitt avser möjligheten att utöva domsrätt över den egna personalen. Svenska medborgare eller utlänningar med hemvist i som tillhör Försvarsmakten eller annan svensk myndighet och som verkar inom ra- men för militärt samarbete med annan stat eller internationell krishanter- ing omfattas alltså inte av det nu aktuella kravet på åtalsförordnande. I enlighet med artikel VII.4 i Nato och artikel 17.7 i EU kan en sändande stat få utöva domsrätt över den mottagande statens medbor- gare eller annan stats medborgare med hemvist i , förutsatt att personen i fråga tillhör den sändande statens militära styrka. Det avgö- rande kriteriet är alltså att vederbörande tillhör den utländska militära styrkan, dvs. är anställd vid den utländska statens försvarsmakt eller age- rar i denna under värnpliktsförhållande. t.ex. komma i fråga för en svensk medborgare med dubbelt medborgar- skap som tjänstgör vid den sändande statens försvarsmakt. delsen av första stycket innebär enligt regeringens uppfattning att inne- hållet i artikel VII.4 i Nato och artikel 17.7 i EU bör kom- ma till tydligt uttryck i bestämmelsen. Sammanfattningsvis bör således bestämmelsen i 2 kap. 7 b § brottsbal- ken enligt regeringen utformas med utgångspunkt i Lagrådets synpunk- Den föreslagna lydelsen följer Lagrådets förslag, men innehåller även ett nytt andra stycke med en bestämmelse om att kravet på åtalsförord- nande även gäller för en svensk medborgare eller utlänning med hemvist i när personen tjänstgör i en främmande stats militära styrka. I samband med införandet av gjordes bedömningen att rät- tegångsbalkens bestämmelser om förundersökning och handläggning vid de rättsvårdande myndigheterna får anses väl uppfylla de grundläggande krav med avseende på den misstänktes rättigheter som avses i avtalet. Denna bedömning gäller alltjämt för , men också för EU I artikel VII punkten 5 a Nato anges att myndigheterna i de motta- gande och sändande staterna skall bistå varandra med bl.a. överlämnande av medlemmar av en styrka eller en civil komponent eller dess anhöriga. Om en sådan person anhållits som misstänkt för en lagöverträdelse skall denne överlämnas till den myndighet som har domsrätt i enlighet med avtalets bestämmelser om jurisdiktion. EU innehåller inte någon De svenska grundreglerna om utlämning för brott finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen). Sedan den 1 janu- ari 2004 gäller för EU-länder lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (arresteringsorderlagen). Lagen bygger på ett rambeslut som togs inom EU (2002/584/RIF). Rambeslutet innebär att i princip all utlämning (eller rättare: överlämnande) inom EU skall ske genom att den europeiska ar- Gällande utlämningskonventioner och andra bestämmelser skall således inte längre tillämpas mellan EU:s medlems- Bestämmelserna om utlämning för brott såvitt avser de övriga nordiska länderna finns i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och (nordiska utlämningslagen). Utlämningslagen uppställer ett förbud mot utlämning för militära brott medan den nordiska utlämningslagen, liksom arresteringsorderlagen, medger att utlämning kan ske även för sådana brott. Utlämningslagen är alltså oförenlig med i denna del. Anledningen till att utlämning enligt huvudregeln inte tillåts när det handlar om militära brott är att det inte anses ligga i en stats intresse att bidra till att upprätthålla ordning och disciplin inom ett annat lands för- Om gärningen förutom ett militärt brott även kan klassificeras som ett ordinärt brott kan däremot utlämning tillåtas, jfr prop. 1913:50 s. 31. Eftersom endast förväntades få en begränsad användning skedde ingen ny reglering i samband med införlivandet av Vår uppfattning är nu att skall användas i en vidare om- Utländsk militär personal kan komma att vistas i under , i vissa fall , och under hela omfat- tas av avtalet. Detta innebär att det finns risk för att ett partnerland som har personal i , anhållen för militärt brott, begär att få denne ut- För att den svenska lagstiftningen skall stå i överensstämmelse med krav på utlämning för militära brott krävs att ett ut- tryckligt undantag görs beträffande de personer och situationer som om- fattas av avtalet. De skäl som angavs i förarbetena till nu gällande be- stämmelse i utlämningslagen är uttryck för ett synsätt som knappast kan anses vara i överensstämmelse med förhållandena när det militära området kännetecknas av nära samarbete med andra länder. folkrättsliga åtagande som gjort i och med antagandet av PFF- avtalet får en ändring som föreslås anses vara i bättre överensstäm- melse med dagens syn på internationellt militärt samarbete. Utlämning enligt den nu föreslagna ändringen i utlämningslagen skall endast vara möjligt när en utländsk person omfattas av ett avtal mellan och en eller flera stater. De rutiner för utlämnande som anges bl.a. i utlämningslagen och i la- gen (2000:562) om internationell rättshjälp i brottmål påverkas inte av en De principer som tillämpar i fråga om dödsstraff gäller således även i dessa sammanhang. Förutom den föreslagna änd- ringen i utlämningslagen avses således ingen ändring av den befintliga regleringen av utlämning eller överlämnande. Upprätthållande av ordning och säkerhet ger den sändande statens medföljande militärpolis rätt att utöva polisiär myndighet inom det egna förläggningsområdet. av polisiär myndighet utanför förläggningsområdet får enligt avtalet ske enligt särskilda överenskommelser med den mottagande staten. 12 i EU ger uttryck för samma rättigheter, med den skillnaden att de endast får utövas enligt särskilda avtal med den mottagande staten. Artikel 12.1 i EU omfattar upprätthållandet av ordning inom bl.a. högkvarter och andra anläggningar som uteslutande används av den gäs- tande styrkan, medan artikel 12.2 i EU omfattar upprätthållandet av ordning utanför sådana anläggningar. I samband med att avgav sin reservation till , utta- lades att den svenska reservationen inte skulle omfatta sådana åtgärder som den sändande statens militärpolis var tvungen att vidta för att upp- rätthålla ordning och säkerhet inom styrkan. avgavs i samband med undertecknandet av EU ger uttryck för samma sak, nämligen att lämpliga åtgärder som krävs för att garantera upprätthållandet av ordning och säkerhet inom en styrka får vidtas inom territorium av den sändande statens militära myn- Rätten för den sändande statens styrka att internt vidta åtgärder för att upprätthålla ordning och säkerhet inom styrkan samt för medföljande militärpolis att utöva polisiär myndighet inom förläggningsområdet och liknande utrymmen som styrkan ensamt disponerar får anses följa av ve- dertagna principer för internationellt militärt samarbete och bör inte krä- va någon uttrycklig bestämmelse i lag. Ett avtal i enlighet med artikel 12.1 i EU får anses utgöra bekräftelse på de nu nämnda principer- na. Det bör emellertid inte komma i fråga att sluta något sådant avtal som ger den sändande statens militärpolis rätt att ingripa även utanför sådana lokaler som disponeras av dess styrka. Ett sådant avtal torde vara att be- döma som överlåtelse av förvaltningsuppgift enligt 10 kap. 5 § fjärde stycket regeringsformen och kräva den särskilda beslutsordning som fö- reskrivs där (jfr prop. 1995/96:37 s. 3132). Behov av vidare reglering i nu nämnda delar bedöms inte föreligga. Regeringens förslag: Skadeståndsbestämmelsen i 4 § lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet ersätts av en ny lag som reglerar svenska statens ansvar för skador som utländska deltagare i mili- tärt samarbete och internationell krishantering vållar i . Utredningens förslag: Skadeståndsbestämmelsen i lagen om utbild- ning för fredsfrämjande verksamhet skall upphävas och ersättas av inne- hållet i den föreslagna ramlagen. Remissinstanserna: Kammarkollegiet har inget att invända mot ut- redningens ställningstaganden avseende skadeståndsrätt. Utkast till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Artikel VIII i Nato behandlar frågor om skadestånd och hur dessa skall regleras. Innehållet i artikeln redogörs för i avsnitt 5.3.2. Artikel 18 i EU har i stort sett samma innehåll, se avsnitt 7.2.2. De deltagande staternas överenskommelser om att i enlighet med PFF- avtalets bestämmelser avstå från att kräva ersättning av varandra är att beteckna som ett folkrättsligt åtagande staterna emellan, vilket i sig inte föranleder krav på svensk lagstiftning. Detsamma gäller för bestämmelser om regresskrav mellan staterna. Den rättsliga grunden för en skadelidande tredje man att rikta ersätt- ningsanspråk mot svenska staten för skador orsakade av en annan stat eller av en medlem i en utländsk styrka finns nu i 4 § lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Förslaget om att möjliggö- ra en vidgad tillämpning av samt införandet av SHIRBRIG och EU innebär att bestämmelsen i 4 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet blir alltför avgränsad till sitt innehåll. Be- stämmelsen är följaktligen för snäv. Eftersom bestämmelsen inte längre endast skall tillämpas vid utbildning inom ramen för fredsfrämjande verksamhet är dagens placering inte längre lämplig. Bestämmelsen bör istället placeras i en annan lag eller i en ny egen lag. Det saknas special- lagar på området där en placering av regeln kan anses vara passande. Den lämpligaste lösningen är därför att frågan regleras i en ny särskild lag. En utvidgad tillämpning av och därtill tillkomsten av sta- tusavtal som SHIRBRIG och EU , kan medföra en ökning av situationer då skadeståndsskyldighet uppstår för den svenska staten till följd av avtalens bestämmelser om att skador orsakade i tjänsten, som drabbar tredje man, skall regleras av den mottagande staten. Mot bak- Prop. 2004/05:7 grund av de erfarenheter som gjorts har varit i bruk i kan en ökning av de situationer då skadestånd kan behöva utges inte förväntas bli större än att den kan belasta Försvarsmaktens ordinarie anslag. anger rutiner för skadereglering. Detsamma gäller för EU . På svensk sida har det inte funnits någon utpekad myndig- het för denna uppgift. Eftersom det är Försvarsmakten som har ansvaret för att reglera skador som orsakats av den egna personalen besitter myndigheten viss erfaren- het av skadereglering. Det är därför naturligt att Försvarsmakten även anförtros ansvaret för skadereglering såvitt avser skador som orsakats av utländsk personal vid militärt samarbete eller krishantering. Om annan myndighet än Försvarsmakten är arrangör bör dock För- svarsmakten ges möjlighet till regresskrav mot denna myndighet. Den nu angivna ordningen kräver inte ändring av svensk lag. Trafikskadeersättningar enligt trafikskadelagen (1975:1410) betraktas inte som skadestånd eftersom ersättningen utgår på försäkringsmässig grund. Trafikskadelagen är tillämpligt då det handlar om skador till följd av trafik med motordrivet fordon. Ersättningssystemet bygger på en i princip obligatorisk försäkringsplikt för fordonsägare och frågan om vem som har varit vållande till en skada är av underordnad betydelse. Enligt 4 § första punkten trafikskadelagen kan regeringen föreskriva om undantag från trafikförsäkringsplikten för fordon som tillhör viss främmande stat. I 9 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) före- skrivs bl.a. att motordrivet fordon, som ej är registrerat i , får in- föras hit och brukas i trafik här utan svensk trafikförsäkring, om det till- hör främmande stats militära styrka som här i landet deltar i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för samarbetet Partnerskap för fred eller en person som hör till en sådan styrka. Om ett fordon som enligt 4 § första punkten trafikskadelagen är undantaget från trafikförsäk- ringsplikten orsakar en skada är det enligt 15 § staten som svarar för den trafikskadeersättning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits. En utvidgning av tillämpningen av till att omfatta avtalet i hela dess vidd, dvs. att omfatta alla aktiviteter som äger rum inom ramen för PFF-samarbetet och även annat internationellt militärt samarbete mel- lan de aktuella parterna innebär att den nuvarande lydelsen av 9 § andra stycket trafikförsäkringsförordningen bör justeras. En utvidgad tillämpning av kan medföra en ökning av si- tuationer då den svenska staten på grund av avsaknad av trafikförsäkring kan komma att bli skyldig att utge trafikskadeersättning. Ökningen kan dock inte förväntas bli så stor att den inte kan belasta den besökta myn- dighetens ordinarie anslag. Regeringens förslag: och SHIRBRIG SOFA:s bestämmel- se om undantag från avgifter och skatt för fordon i vägtrafik skall genomföras genom ett tillägg i 7 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Behov av ytterligare ändring av lag föreligger inte. Utredningen har inte lämnat något särskilt förslag i denna del, men genom dess förslag om en särskild ramlag skulle även be- stämmelse om undantag från skatt och avgifter för fordon i vägtrafik ha företräde framför annan lagstiftning. Remissinstanserna: har inga erinringar mot förslaget om en ramlag. Utkast till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel X i Nato och ar- tikel 16 i EU skall sådan lös egendom som en person förfogar över i den mottagande staten enbart på grund av sin tjänstevistelse där vara befriad från skatt. Bestämmelserna avser indirekt skatt (se även tull- bestämmelserna nedan). Sådan egendom som avses är t.ex. bohag och tjänstefordon, medan lös egendom som t.ex. aktier och värdepapper inte omfattas av bestämmelserna. Det är endast fråga om egendom som den enskilde för med sig från hemlandet. Avtalen kräver nämligen inte att befrielse från skatt eller avgifter skall ske vid anskaffning av varor och tjänster i och som omfattas av svenska skattebestämmelser. Be- stämmelserna om skattebefrielse för viss lös egendom kräver alltså inte ändring av svensk lag. Enligt artikel XI c i Nato skall alla tjänstefordon som tillhör en militär styrka eller dess personal vara undantagna från alla skatter som tas ut för fordon i vägtrafik, dvs. sådana skatter som tas ut för att ett for- don nyttjas i vägtrafik. Någon åtskillnad mellan skatt och avgift är inte avsedd. Bestämmelsen avser endast tjänstefordon och alltså inte fordon som skall användas för eget eller anhörigas personliga bruk, jfr frågan om tullfrihet nedan. Skatter och avgifter som kommer i fråga är i första hand fordonsskatt enligt fordonsskattelagen (1988:327) och vägavgift enligt lagen (1997:137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Även träng- selskatt enligt lagen (2004:629) om trängselskatt är en sådan skatt som skulle kunna omfattas av avtalsbestämmelsen. Lagen om trängselskatt träder i kraft . På samma sätt som gäller för personer med diplomatstatus skall alltså de som omfattas av och SHIRBRIG vara undantagna från dessa avgifter och skatter. Avta- len i denna del bör uppfyllas genom en bestämmelse lag om immunitet och privilegier i vissa fall. Regeringens förslag: Tullfrihet skall gälla för en främmande stats mili- tära styrka och dess personal, som befinner sig i inom ramen för internationellt militärt samarbete och internationell krishantering. Änd- ringar skall ske i 7 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall och i 4 § lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. Utredningens förslag: Nuvarande bestämmelse i 4 § lagen om tullfri- het m.m. skall ersättas med en hänvisning till den föreslagna ramlagen. Remissinstanserna: anser att då det av ramlagens namn inte framgår vem som är tullfrihetsberättigad bör detta tydliggöras i 4 § lagen om tullfrihet m.m. Utkast till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regering- ens förslag. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Nato anger att tullfrihet skall gälla vid import och export av vissa varor, bl.a. tjänstefordon. Eftersom EU är en tullunion finns inga motsvarande bestämmelser i . I samband med införandet av antogs en lagändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Genom lagändring- en gavs utländska styrkor och dess personal rätt att tull- och skattefritt föra in utrustning, förnödenheter, förråd och annan egendom för eget bruk. Samma egendom fick sedan tull- och skattefritt föras ut ur landet. Lagändringen tog endast sikte på de partnerländer som inte är EU- medlemmar, då tull och andra avgifter inte betalas då varor förs mellan EU:s medlemsstater. För att möjliggöra en vidgad tillämpning av behöver be- stämmelsen i 7 § lag justeras. På samma sätt som blir be- stämmelsen i praktiken endast tillämplig för de militära styrkor och dess personal som är från länder som inte är EU-medlemmar. Bestämmelser om tullfrihet finns i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av om upprättande av ett gemenskapssystem för tullbe- frielse. Ingen bestämmelse i denna förordning ger tullfrihet för militär personal.