prop · GR03108 · 2004-03-09 00:00:00 — Utredningen, som menat att det nuvarande systemet är välfungerande, har funnit det mest ändamålsenligt att göra så få ändringar i detta som möjligt (se betänkandet s. 59). Remissinstanserna har inte haft några av- görande invändningar mot detta. Också regeringen anser att övervägande skäl talar för att införa de lagändringar som är påkallade inom ramen för det nuvarande inteckningssystemet. Valet av valuta m.m. Regeringens förslag: Vid ansökan om inteckning i fast egendom och tomträtt skall fastighetsägaren respektive tomträttshavaren i princip fritt kunna välja vilken valuta inteckningen skall bestämmas i. skall gälla för den som ansöker om företagsinteckning. Antalet valutor skall inte begränsas. Det måste dock finnas tillgång till en kurs för växling mellan den aktuella valutan och svenska kronor. Regeringens bedömning: När det gäller inteckning i fast egendom och tomträtt bör omräkning till svenska kronor som huvudregel göras först i samband med en eventuell exekutiv försäljning av fastigheten Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning (se betänkandet s. 6467 och Förslaget att det måste finnas tillgång till en växelkurs för valutan saknar motsvarighet i utredningens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte framfört några invändningar mot förslaget. förordat en begränsning av antalet valutor. har diskuterat möjligheten att införa ett krav på att den sökta inteckning- ens valuta skall vara funktionell. risker för vissa tillämpningssvårigheter om mer ovanliga valutor väljs om valutor upphör eller byts ut men har inte ansett att antalet valutor bör begränsas. Föreningen har tagit upp liknande tillämpningsproblem men ansett att antalet valutor inte bör be- gränsas på annat sätt än att endast valutor som har utgivits av en stat eller sammanslutning av stater bör tillåtas. Förslaget i promemoria: Förslaget överens- stämmer i sak med regeringens förslag. Flertalet av dem som har yttrat sig över förslaget i promemorian har ställt sig bakom detta. har dock förordat att det inte införs någon bestämmelse om begränsning av antalet valutor. Bakgrund: En första fråga är om möjligheten att ta ut inteckningar i utländsk valuta bör begränsas till vissa utvalda valutor eller avse samtliga förekommande valutor. Det kan här noteras att det i fråga om skepps- vilka, som tidigare nämnts, kan bestämmas i utländsk valuta inte finns någon uttrycklig begränsning till vissa valutor. Enligt utred- ningen har möjligheten att fritt välja valuta beträffande skepp inte gett upphov till några särskilda problem så länge det är möjligt att få fram en växelkurs för stämpelskatteberäkningen (se betänkandet s. 70). fastställer och publicerar löpande växel- kursen mellan euron och 28 länders valutor. Kurserna avser valutorna i bl.a. , , , , , , , , , , , , , , och . (tidigare OM Ränte- börsen ) beräknar och publicerar varje bankdag snittkurser mot svenska kronor avseende 35 utländska valutor. Dessa kurser avser flertalet av de ovan angivna valutorna samt ytterligare några valutor. När det gäller redovisning i utländsk valuta är det från och med det räkenskapsår som inleddes tillåtet för aktiebolag, ekonomiska föreningar och flertalet finansiella företag att ha sin bokför- ing och redovisning i euro (se 4 kap. 6 § bokföringslagen [1999:1078], jfr 2 kap 6 § årsredovisningslagen [1995:1554]). I förarbetena till dessa regler sades att regeringen vill att det skall öppnas en möjlighet för svenska företag att redovisa även i andra valutor, t.ex. US-dollar och brittiska pund (se prop. 1999/2000:23 s. 82 f.). Frågan överlämnades till en särskild utredare som i departementspromemorian Redovisning i ut- ländsk valuta (Ds 2000:15) föreslog att en annan valuta än svenska kronor eller euro skall få användas, om den aktuella valutan utgör före- tagets funktionella valuta. Med funktionell valuta avses i promemorian sammanfattningsvis den valuta som används i den primära miljö som företaget är verksamt i, vanligen där företaget genererar intäkter och kostnader (se Ds 2000:15 s. 94). Någon begränsning till vissa särskilt specificerade valutor föreslås inte i promemorian. Däremot föreslås att skattemyndighetens tillstånd skall krävas om annan valuta än sådan som fastställer växelkurser för skall användas. Vidare föreslås att tillstånd skall få vägras endast om det inte löpande finns tillgång till växelkurser som återspeglar det verkliga förhållandet mellan den aktuella valutan och svenska kronor. Annorlunda uttryckt; redovisning i en viss utländsk valuta skall få förekomma enbart om det är möjligt att fastställa ett verkligt värde (marknadsvärde) för den önskade valutan och den kurs som används ger ett korrekt uttryck för detta värde (se Ds 2000:15 s. 95). I promemorian anges att de växelkurser som fastställs av (numera ) normalt torde kunna användas i sistnämnda fall (se Ds 2000:15 s. 95). Promemorians förslag har remissbehandlats och bereds nu inom . Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 56 i EG-fördraget skall alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje land vara förbjudna. Denna princip anses innebära att andra valutor än den in- hemska inte får diskrimineras (jfr dom i målet Trummer och , se ovan avsnitt 4.4). Det får således inte vara mer fördelaktigt att inteckna i den inhemska valutan än i en utländsk valuta. Det synes inte heller vara tillräckligt att införa ett inteckningssystem i t.ex. endast euro eller medlemsländernas valutor. Enligt artikel 57.1 i EG-fördraget kan en medlemsstat (såsom ett undantag) visserligen bibehålla vissa restriktioner mot tredje land som var i kraft enligt nationell rätt. I Trummer-domen uttalade emellertid att inteckningar skall anses falla inom begreppet andra garantiför- pliktelser. Med en sådan klassificering omfattas inte inteckningar av undantaget i artikel 57.1. Det sagda talar för att inte begränsa antalet möjliga inteckningsvalutor utan tillåta inteckning i snart sagt vilken valuta som helst. I samma rikt- ning talar, som utredningen har framhållit, den omständigheten att det alldeles övervägande antalet av inteckningar i utländsk valuta med all sannolikhet kommer att avse någon av de vanligare affärsvalutorna. Mot en begränsning talar också att erfarenheterna från inteckning i registrerat skepp inte har visat på några mer påtagliga problem med fritt val av valuta (jfr ovan under Bakgrund). Man bör vidare ha i minnet att den största riskfaktorn för en låntagare torde ligga i valet av den valuta som skall gälla för själva fordringen medan valutarisken beträffande inteck- ningen främst torde falla på panthavaren, som i regel är identisk med lån- givaren. En långivare får normalt anses vara kompetent att bedöma eventuell valutarisk. Även detta talar, som varit inne på, mot en begränsning. Finns det då några skäl för en begränsning? Som utredningen har diskuterat kan det möjligen uppstå problem om en inteckning bestäms i en mer ovanlig valuta eller om en valuta upphör (se betänkandet s. 74). Det saknas i och för sig anledning att räkna med annat än att det absoluta flertalet utländska inteckningar kommer att avse de vanliga affärsvalutorna där växelkursen fastställs löpande. Det kan emellertid inte uteslutas att mer ovanliga valutor kan bli aktuella i några få fall. Som bl.a. har framhållit kan det finnas en viss risk för tillämpningssvårigheter om inteckning beviljas i valutor där någon växelkurs inte finns fastställd, exempelvis som Föreningen har tagit upp, i någon lokal valuta. I dessa fall går det inte att få någon tillförlitlig uppfattning om inteckningens värde i . Detta är ägnat att medföra olägenheter för såväl berörda myndigheter som fastighetsägare och långivare. Detta talar med viss styrka för att inte tillåta inteckning i valutor som saknar växelkurs gentemot svenska kronor. Stiftelsen har diskuterat möjligheten att införa ett krav på att den sökta valutan skall vara funktionell, vilket i detta fall skulle innebära att låne- och inteckningsvalutan skall vara densamma. Som Ackordscentralen själv har påpekat är dock detta inte någon framkomlig väg, eftersom inteckningssystemet även kommer att innebära att inteckningen är frikopplad från fordringen. Den ordning som Ackordscentralen har diskuterat skulle inte heller lösa de problem som kan uppstå om den önskade valutan är mycket ovanlig. I detta sammanhang kan det vara lämpligt att göra en jämförelse med förslaget om redovisning i utländsk valuta. Syftet med det förslaget är visserligen ett helt annat än det aktuella, nämligen att åstadkomma en bättre externredovisning (se Ds 2000:15 s. 64). Gemensamt med det nu aktuella ärendet är ändå att det är angeläget att välja en kurs som åter- speglar valutans marknadsvärde på ett korrekt sätt (se Ds 2000:15 s. 7). I promemorian föreslås därför ett tillståndsförfarande för mer ovanliga valutor samt att tillstånd skall få vägras om det inte löpande finns tillgång till användbara växelkurser för valutan i fråga. Vid en avvägning av de skäl för och emot som har angetts ovan torde det mest lämpliga vara att i princip tillåta full valfrihet när det gäller valet av inteckningsvaluta. Det synes dock finnas ett behov av en viss begräns- ning i syfte att uppnå en jämförbarhet mellan svenska kronor och den andra valutan. En förutsättning för att en inteckning skall få bestämmas i en viss utländsk valuta bör därför vara att det finns kontinuerlig tillgång till en växelkurs för den andra valutan, så att det går att fastställa dess värde i svenska kronor. Vilka närmare krav bör då ställas på en sådan kurs? När möjligheten till redovisning i euro infördes uttalade regeringen att den kurs som skulle användas för omräkning av svenska kronor till euro bör vara välkänd, att den inte får vara missvisande och att den måste fastställas så gott som . Den kurs som ansågs motsvara dessa krav bäst var den kurs som fastställer (se prop. 1999/2000:23 s. 90). I nu aktuellt sammanhang är det inte fråga om en omräkning till euro, varför den kurs som Europeiska central- banken fastställer är mindre användbar. Kursen bör i stället avse förhållandet mellan den utländska valutan och svenska kronor. Även i detta sammanhang bör dock krävas att den, på liknande sätt som när det gäller kursen för omräkning av redovisningsvaluta, fastställs så gott som och att den inte är missvisande. Regeringen föreslår därför att inteckning skall kunna beviljas i annan valuta än svenska kronor om det finns tillgång till en tillförlitlig växelkurs som löpande anger den utländska valutans värde i förhållande till svenska kronor. En sådan ordning torde inte strida mot EG-fördraget. Enligt dom i målet Trummer och (jfr ovan avsnitt 4.4.) får en medlemsstat nämligen vidta de åtgärder som är nödvändiga för att inteckningssys- temet på ett säkert och överskådligt sätt skall lägga fast hypotekshavar- nas rättigheter inbördes. Det bör också framhållas att den föreslagna ord- ningen inte utesluter någon enskild valuta. Den är främst ägnad att funge- ra som en garanti för att systemet inte belastas med alltför ovanliga valu- tor, inte minst för att möjliggöra beräkning av stämpelskatt och exekution (jfr nedan avsnitten 6.2 och 7). Begränsningen bör ta sikte på för- hållandena då ansökan om inteckning görs. Det kan anföras skäl för att införa en ordning där en myndighet har till uppgift att publicera noteringar om växelkurser. Såsom ovan har framgått finns dock tillgång till sådana uppgifter, främst genom de växelkurser som löpande fastställs av och som hålls tillgängliga via Internet. Även andra växelkurser bör i princip kunna användas, under förutsättning att de inte är missvisande och fastställs regelbundet. Någon särskild reglering i denna del framstår därför inte som motiverad. Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att antalet valutor inte skall begränsas men att det löpande måste finnas tillgång till en tillför- litlig kurs för växling mellan den aktuella valutan och svenska kronor. Frågan om det bör införas regler om byte av inteckningens valuta kommer att behandlas nedan, se under avsnitt 5.3. Vem bör få välja valuta? I föregående avsnitt har regeringen kommit fram till att det bör vara möjligt att få inteckning i utländsk valuta och att valet av valuta i princip skall vara fritt. Men vem bör då avgöra vilken valuta inteckningen skall vara bestämd i? Enligt gällande ordning tillkommer rätten att ansöka om inteckning i fast egendom den för vilken lagfart senast är sökt (se 22 kap. 1 och 2 §§ jordabalken). Företagsinteckning beviljas med visst belopp i sökandens egendom. Samma princip gäller vid ansökan om skeppshypotek; det är ägaren till ett registrerat skepp som ansöker om inteckning (se 3 kap. 1 § sjölagen [1994:1009]). Det är också ägaren till skeppet som då kan välja vilken valuta inteckningen skall bestämmas i. Till grund för att nu öppna upp för en möjlighet att erhålla inteckning i fastighet och företagsinteckning i utländsk valuta ligger tanken om fria kapitalrörelser över gränserna. I förlängningen kan möjliggörandet av inteckningar i utländsk valuta ge fastighetsägare och den som ansöker om företagsinteckning en större valfrihet att åstadkomma en förmånligare finansiering hos utländska långivare genom att valutarisken minskar om inteckningen är i samma valuta som lånet. Detta talar för att ge bl.a. fastighetsägare, i likhet med vad som gäller för ägare till skepp, full frihet att bestämma inteckningsvalutan. Mot en full valfrihet när det gäller att bestämma inteckningsvalutan talar möjligen att särskilt fastighetsägare vid belåning av fastigheten ofta intar en konsumentställning. Det finns en tänkbar risk för att fastighets- ägaren leds till att välja en finansiering som är mindre förmånlig för honom eller henne. Normalt torde dock det mest rationella för alla inblandade vara att inteckning tas ut i svenska kronor eller i den valuta som fordran är bestämd i. Det svenska systemet bygger på att inteckningen är frikopplad från fordringen. Det är därför inte möjligt att ställa upp några krav att fordrings- och inteckningsvalutan skall vara en och densamma. Det är vidare svårt att se några skäl för att ge någon annan än fastighetsägaren eller sökanden av företagsinteckning, t.ex. långivaren, ett författnings- grundat inflytande över inteckningsvalutan. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att sökanden i Prop. 2003/04:108 princip bör ha full frihet att bestämma inteckningsvalutan. Av det ovan sagda följer att inteckningar skall kunna beviljas i andra valutor än svenska kronor. En särskild fråga är om det behövs några särskilda regler för omräkning av inteckningarna. I vart fall synes en om- räkning vara nödvändig för att genomföra en eventuell exekutiv för- säljning av fastigheten. Det är i och för sig möjligt att tänka sig att en inteckning i utländsk valuta räknas om till svenska kronor redan i samband med att inteck- ningen beviljas och uppgift om inteckningen förs in i fastighetsregistret (jfr nedan). En sådan ordning skulle dock sannolikt uppfattas som mindre attraktiv eftersom inteckningen skulle bli kopplad till den in- hemska valutan och eventuella fördelar med valet av en utländsk valuta försvinna. Utgångspunkten bör i stället vara att omräkningen sker . Målsättningen bör nämligen vara att inteckning och fordran så långt som möjligt följs åt genom eventuella valutaförändringar. En sådan ordning torde överensstämma bäst med grundtankarna bakom bestämmelserna om fri rörlighet för kapital. När det gäller fast egendom är det, som ovan angetts, nödvändigt att göra en omräkning av den utländska valutan i samband med en exekutiv försäljning. Enligt regeringens uppfattning finns det inte några skäl för att göra omräkningen tidigare. Hur denna omräkning bör gå till behandlas nedan i avsnitt 6.2. Företagsinteckning ger allmän förmånsrätt och gäller endast vid kon- kurs. Liksom när det gäller inteckning i fast egendom är det naturligt att inteckning och fordran följs åt så långt som möjligt och att någon omräkning inte sker i samband med att inteckningen beviljas. Frågan om omräkning vid en eventuell realisation av säkerheten behandlas nedan i avsnitt 6.2. Frågor om omräkning i samband med fastställande av stämpelskatt behandlas i avsnitt 7. Uppgift om inteckningsvalutan tas in i fastighets- respektive företagsinteckningsregistret I samband med att inteckningarna beviljas förs uppgifter om inteckningar in i fastighetsregistrets inskrivningsdel respektive företagsintecknings- registret (se 48 § första stycket 1 förordningen [2000:308] om fastighets- register och 11 § första stycket 1 förordningen [2003:552] om företags- inteckning). Det är naturligt att det därvid anges även vilken valuta inteckningen är bestämd i. Detta kan åstadkommas genom förordnings- ändringar. Regeringen avser att besluta om nödvändiga ändringar i ett senare sammanhang. Regeringens förslag: Endast inteckningar som är bestämda i samma valuta skall kunna sammanföras till en enda inteckning. Regeringens bedömning: De nuvarande inteckningsåtgärderna utsträckning, relaxation, nedsättning och dödning bör gälla även för inteckningar som är bestämda i utländsk valuta. Det bör inte införas någon särskild möjlighet att byta ut den för inteckningen gällande valutan mot en annan valuta. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med rege- ringens bedömning och förslag (se betänkandet s. 7881). Remissinstanserna: Bland de remissinstanser som har yttrat sig sär- skilt i frågan har och delat utredningens uppfattning att en möjlighet till byte av inteck- ningsvaluta inte bör införas. Kammarrätten i har för sin del framhållit att en lösning utan bytesrätt bara kan tillstyrkas om det kan slås fast att detta inte innebär ett onödigt försvårande av byte av valuta. Stiftelsen har diskuterat behovet av en bytesmöjlighet och stannat för att det kan vara befogat att avvakta och se om ett verkligt behov av en sådan möjlighet föreligger. Förslaget i promemoria: I promemorian lämnades förslag av innebörd att omräkning (byte av valuta) skall kunna begäras om det inte längre finns tillgång till någon växelkurs för en inteckning i utländsk valuta. Flertalet av dem som har yttrat sig över förslaget i promemorian, däribland Riksbank, och Patent- och registre- ringsverket, har ansett att det inte finns tillräckliga skäl att införa särskilda regler om omräkning. Bakgrund: Enligt bestämmelser i 22 kap. jordabalken är det möjligt att vidta vissa inteckningsåtgärder med en inteckning i fast egendom. Utsträckning innebär att en inteckning utsträcks till att avse ytterligare en eller flera fastigheter (se 22 kap 7 §). Åtgärden utbyte innebär att ett pantbrev byts ut mot två eller flera pantbrev (se 22 kap. 8 §). Motsatsen kallas sammanföring (se 22 kap. 8 a §) som innebär att flera inteckningar sammanförs till en inteckning, vars belopp motsvarar summan av de gamla inteckningarna. Nedsättning innebär att man flyttar ner en inteck- ning så att den får sämre företrädesrätt än tidigare (se 22 kap. 9 §). Om man inte vill ha kvar inteckningen längre, kan man begära dödning (se 22 kap. 10 §). Slutligen kan relaxation begäras, om man vill att en gemensam inteckning (dvs. en inteckning som belastar flera fastigheter gemensamt) skall lyftas av från någon eller några av fastigheterna (se 22 kap. 11§). Gemensamt för de olika åtgärderna är att de prövas av inskrivningsmyndigheten på ansökan av fastighetsägaren och efter med- givande av pantbrevets innehavare. Bestämmelserna om intecknings- åtgärder gäller huvudsakligen även för tomträtt (se 22 kap. 15 §). Företagsinteckningar kan bli föremål för motsvarande inteckningsåt- gärder med undantag för relaxation och utsträckning (se 1 kap. 1418 §§ lagen [2003:528] om företagsinteckning). Ansökan görs av ägaren till den intecknade egendomen. Skälen för regeringens förslag Utsträckning, relaxation, nedsättning och dödning Inteckningsåtgärderna utsträckning och relaxation innebär enkelt ut- tryckt ändringar i fråga om vilka fastigheter inteckningen belastar. Som utredningen har framhållit torde de nu nämnda inteckningsåtgärderna kunna tillämpas även i fråga om inteckningar bestämda i utländsk valuta. Några lagändringar är därför inte motiverade beträffande dessa åtgärder. Nedsättning innebär, som tidigare angetts, att den inteckning som sätts ned får sämre företrädesrätt än en senare beviljad inteckning. Regeringen anser i likhet med utredningen att några särskilda problem inte är att vänta beträffande nedsättning av inteckningar som är bestämda i utländsk valuta. Den inteckning som sätts ned får naturligtvis en sämre företrädes- rätt än tidigare oavsett vilken valuta den är bestämd i. Dessutom kan ned- sättningen innebära en viss valutarisk eftersom värdet på framförvarande inteckningar i annan valuta senare kan förändras. Detta framstår som följdriktigt och är något som pantbrevshavaren får ta i beaktande när hans eller hennes samtycke till åtgärden begärs. Några lagändringar be- träffande nedsättning synes inte påkallade. En dödning kan, som utredningen har framhållit, endast ha positiva effekter sett i förhållande till öppningen för utländsk valuta. Om en in- teckning i utländsk valuta dödas, kan en valutarisk för de efterföljande inteckningarna försvinna. Däremot kan inte någon ny valutarisk uppstå. Sammanfattningsvis anser regeringen, i likhet med utredningen, att några ändringar av bestämmelserna om utsträckning, relaxation, ned- sättning och dödning inte är nödvändiga till följd av förslaget om inteck- ning i utländsk valuta. I likhet med utredningen bedömer regeringen att möjligheten att be- stämma inteckningar i utländsk valuta inte innebär några komplikationer vid utbyte. Det är naturligt att utbyte av ett pantbrev eller företagsinteck- ningsbrev endast bör kunna ske till pantbrev eller företagsintecknings- brev i samma valuta. har ansett att detta bör komma till uttryck direkt i lagtexten. Enligt regeringens mening är någon lagändring i detta avseende inte nödvändig eftersom institutet utbyte enbart innebär att inteckningen delas upp på flera pantbrev. Inteckningen påverkas alltså inte av ett utbyte. Det ligger i sakens natur att sammanföring endast bör kunna avse inteckningar i samma valuta. De inteckningar som sammanförs kommer efter sammanföringen att utgöra en enhet. Som utredningen har fram- hållit bör således sammanföring av inteckningar bara kunna ske om inteckningarna är bestämda i samma valuta. Motsvarande begränsning gäller för inteckningar i skepp (se 3 kap. 29 § sjölagen [1994:1009]). Detta påkallar ett tillägg i jordabalken respektive lagen om företags- inteckning. Bör det införas regler om byte av inteckningens valuta? En särskild fråga är om det bör införas regler om byte av inteckningens valuta. Mot bakgrund av inteckningens självständiga förhållande till fordringen skulle en sådan ordning i och för sig vara tänkbar. Det torde vanligtvis inte finnas något påtagligt behov av att kunna byta inteck- ningsvaluta så länge ett pantbrev ligger som säkerhet för ett visst lån. Däremot kan det tänkas att en fastighetsägare som har slutbetalat ett lån med en inteckning i samma valuta som säkerhet vill ta ett nytt lån i annan valuta med utnyttjande av den lediga inteckningen. Det kan då vara av intresse att byta inteckningsvaluta. En annan tänkbar situation är att två inteckningar i olika valutor är lediga för pantsättning och fastighets- ägaren vill använda dem som säkerhet för ett nytt lån i någon av inteck- ningarnas valuta eller i annan valuta. Som utredningen har framhållit är det viktigt att inte i onödan komplicera inteckningssystemet. En generell rätt att byta intecknings- valuta skulle t.ex. förutsätta bestämmelser om samtycke från bakom- varande innehavare av pantbrev respektive företagsinteckningsbrev. Det skulle också medföra ökad belastning på inskrivningsväsendet och försvåra det pågående arbetet med en teknisk förnyelse av inskriv- ningssystemet för fast egendom.