prop · GR0392 · 2004-03-10 00:00:00 — Regeringens proposition 2003/04:92 antagande av rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff Regeringen överlämnar denna proposition till . Inom Europeiska unionen har ett utkast till rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff utarbetats. I propositionen föreslås att utkastet till rambeslutet godkänns av . Utkastet till rambeslut är utarbetat på initiativ av , och och innehåller bestämmelser om verkställighet av bötesstraff. Enligt rambeslutet skall ett bötesstraff som har beslutats i en medlemsstat av antingen en domstol eller, under vissa förutsättningar, en annan myndighet erkännas och verkställas i en annan medlemsstat utan att något nytt beslut behöver fattas av den staten. I vissa fall skall dock verkställigheten av bötesstraffen kunna vägras. Verkställigheten skall ske på samma sätt som för ett inhemskt bötesstraff. Den tidpunkt då medlemsstaterna skall ha genomfört bestämmelserna i rambeslutet är ännu inte bestämd. I propositionen redovisas vilken lagstiftning och övrig reglering som rambeslutet kräver. Förslag till lagstiftning läggs dock inte fram i propositionen. Sådana förslag kommer att läggas fram . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Ärendet och dess beredning............................................................... Internationellt straffrättsligt samarbete.............................................. Allmänt om straffrättsligt samarbete ................ Syfte, definitioner och behöriga myndigheter .................... Tillämpningsområdet och kravet på dubbel straffbarhet .. Gällande svensk lagstiftning............................................................ Lagstiftning om böter m.m. .............................................. Avgift till brottsofferfond ............................... Skadestånd på grund av brott.......................... Föreläggande av ordningsbot och Verkställighet i av böter m.m. ............................. Uppbörd och indrivning av böter m.m. .......... 5.3Internationell verkställighet av domar och slutliga Den internationella verkställighetslagen......... Den nordiska verkställighetslagen.................. Antagande av rambeslutet och svenska förklaringar till Antagande av rambeslutet................................................. Svenska förklaringar till rambeslutet................................ Genomförande av rambeslutet......................................................... Närmare om förfarandet när är utfärdande eller Bilaga 1 Utkast till rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff.................................... Bilaga 2 Utkast till intyg ...................................................................... Bilaga 3 Utkast till uttalanden i anslutning till rambeslutet................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... Regeringen föreslår att godkänner 1.det inom Europeiska unionen upprättade utkastet till rambeslut om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff, 2.att inte avger någon förklaring enligt artikel 16, punkten 1 a. Ärendet och dess beredning tog , och initiativ till ett utkast till ett rambeslut om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff (EGT C 278, 2.10.2001, s. 4). En faktapromemoria har upprättats över utkastet till rambeslutet (2001/02:FPM 18). Initiativet baseras på de slutsatser som antog 1999 i som innebär att principen om ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas rättsliga avgöranden skall bli en hörnsten i det straffrättsliga samarbetet inom unionen. för rättsliga och inrikes frågor nåddes en principöverenskommelse om innehållet i rambeslutet. Överenskommelsen avser ett utkast till rambeslut som i väsentliga delar skiljer sig från det ursprungliga förslaget. yttrade sig över förslaget till utkast till rambeslut (T50019/2002 slutlig), vari de godkände förslaget. Utkastet till rambeslut, liksom ett utkast till intyget och uttalanden i anslutning till rambeslutets antagande från kommissionen, rådet, och är i senaste svenska versioner fogade till denna proposition som bilagorna 13. Den överenskomna texten har ännu inte varit föremål för slutlig språkgranskning av EU:s språkexperter, de s.k. juristlingvisterna. Det kan därför inte uteslutas att vissa språkliga justeringar kommer att göras i texterna. Några ändringar av innehållet i sak kan dock inte förutses. Regeringen har under förhandlingsarbetet fortlöpande informerat och samrått med . Företrädare för har sammanträtt med justitieutskottet vid ett flertal tillfällen. Vidare har justitieministern redogjort för förhandlingsarbetet och den svenska positionen vid sammanträden i . Avsikten är att rambeslutet skall antas . Medlemsstaterna kommer att ha på sig från det att rambeslutet antas att genomföra rambeslutet. kommer därvid att sträva efter att en genomförandetid om bestäms. Något förslag till den lagstiftning som genomförandet av rambeslutet kräver lämnas därför inte i detta sammanhang. I propositionen behandlas endast frågan om godkännande av utkastet till rambeslut och en bedömning av vilken lagstiftning som rambeslutet kräver. En promemoria om antagande av rambeslutet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig på (dnr 2003/9776/BIRS). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen och . 3.1.1Allmänt om straffrättsligt samarbete Genom vidgades EU-samarbetet till att omfatta även rättsliga och inrikes frågor (den s.k. tredje pelaren). Därmed blev också straffrättsliga frågor föremål för samarbete inom ramen för EU. Amsterdamfördragets ikraftträdande , med ett uttalat mål att inom unionen skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, har intensifierat arbetet med de straffrättsliga frågorna inom tredje pelaren. Medlemsstaterna har utarbetat ett flertal handlingsplaner med riktlinjer om hur brottsligheten skall bekämpas och har antagit rättsakter för att förbättra det straffrättsliga samarbetet. Inom EU finns inga rättsakter som reglerar verkställighet över gränserna av bötesstraff. När låg utanför EU:s område och var ett ordinärt mellanstatligt samarbete utarbetades en konvention om trafikbrott. Konventionen innehåller bestämmelser om verkställighet av bötesstraff, men även regler om rättslig hjälp i samband med lagföring av trafikbrott. Enligt Amsterdamfördraget, som trädde i kraft , skulle införlivas med EU:s rättsordning, vilket inkluderade den nämnda konventionen. I det beslut där konventionen skulle införlivas, åberopades dock en rättslig grund som ifrågasattes av rådets rättstjänst. Det fick till följd att medlemsstaterna upphörde med sitt arbete att ratificera konventionen. Medlemsstaterna har i stället avvaktat nu aktuellt rambeslut, framför allt mot bakgrund av att få en generell rättsakt om verkställighet av bötesstraff. Begreppet ömsesidigt erkännande introducerades vid i Vid rådsmötet antogs en handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget (den s.k. Wien-handlingsplanen). åtgärd nämns bl.a. inledande av en process med sikte på att underlätta ömsesidigt erkännande av beslut och verkställighet av domar i brottmål. Frågan om ömsesidigt erkännande behandlades särskilt av Europeiska att principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden skulle bli en hörnsten inom det rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området. kommissionen att senast anta ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande. antog rådet ett åtgärdsprogram för genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av domar och beslut på straffrättens område. En indelning görs i åtgärder som tar sikte på beslut före dom och åtgärder med anledning av eller efter dom. Åtgärderna avser beslut och domar som riktar sig mot såväl egendom Näst högsta prioritet gavs till antagande av en rättsakt som gör det möjligt att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande inom Prop. 2003/04:92 EU på bötesstraff. initiativ till en sådan rättsakt. Grundtanken med ömsesidigt erkännande är att förstärka det straffrättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna, men även att förstärka skyddet av den enskilde individens rättigheter. Ömsesidigt erkännande i sin mest utvecklade form bygger på tanken att medlemsstaterna inte på något sätt skall ifrågasätta varandras domar och beslut utan i stället direkt verkställa dem, trots de olikheter som finns hos medlemsstaterna såväl när det gäller materiella som processuella förutsättningar. Ömsesidigt erkännande förutsätter således att medlemsstaterna har förtroende för varandras rättssystem. Tanken med ömsesidigt erkännande är även att skapa ett mervärde i förhållande till dagens system. Den reglering som finns för att verkställa bötesstraff och som få medlemsstater har anslutit sig till (se avsnitt 3.2), bygger på ett traditionellt sätt att samarbeta. Den stat som tar emot en ansökan om att verkställa ett bötesstraff har stora möjligheter att ifrågasätta straffet och att vägra verkställighet. Prövningen av en sådan verkställighet är ofta tidskrävande med inblandning av flera instanser som skall ta ställning till frågan. Principen om ömsesidigt erkännande utgår i stället ifrån att domen eller beslutet fattas i den förstnämnda staten för att sedan översändas direkt till den andra statens verkställande myndigheter för verkställighet där utan att några nya beslut behöver fattas i den verkställande staten. Den europeiska arresteringsordern var den första rättsakt som antogs inom ramen för principen om ömsesidigt erkännande av varandras straffrättsliga beslut. Det rambeslutet antogs (EGT L 190, , s. 1). överlämnade regeringen till propositionen Lag om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (prop. 2003/04:7). I propositionen föreslogs en ny lag om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Propositionen behandlades av i betänkandet 2003/04:JuU8 och i riksdagsskrivelsen 2003/04:107. Den nya lagstiftningen trädde i kraft . Ett annat initiativ, som bör nämnas, är rambeslutet om verkställighet i EU av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial, vilket antogs av rådet (EUT L 196, , s. 45). pågår ett arbete med att införliva rambeslutet i svensk lagstiftning. Det nu aktuella rambeslutet var det första initiativ som togs inom ramen för principen om ömsesidigt erkännande när det gäller slutliga domar och beslut. I detta sammanhang bör också nämnas att det danska ordförandeskapet tog initiativ till ett rambeslut om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande. Beträffande detta rambeslut pågår förhandlingarna fortfarande. För att genom internationellt samarbete särskilt öka möjligheterna att effektivt och smidigt beivra trafikbrott som begåtts av en trafikant vid tillfällig vistelse utanför hemlandet antogs 1964 en konvention om straff Prop. för vägtrafikbrott (trafikbrottskonventionen). konventionen 1972 och i samband därmed trädde lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands i kraft. inom EU endast och tillträtt konventionen. har för sin del förklarat att konventionen inte skall tillämpas mot de nordiska länderna då i stället lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. skall gälla. I konventionen ges regler om såväl lagföring för trafikbrott som verkställighet av domar beträffande trafikbrott i de fall där gärningsmannen har sitt hemvist i en annan konventionsstat än den där brottet har begåtts. har gjort förbehåll mot trafikbrottskonventionens bestämmelser om överföring av verkställighet och har endast godtagit konventionens bestämmelser om överföring av Skälet till det är att man från svenskt håll ville få löst frågan om internationell verkställighet av brottmålsdomar i ett större För att skapa möjligheter till ett internationellt samarbete också utanför trafikbrottens område antog 1970 en konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskon- tillträdde konventionen 1974. fyra andra EU-stater tillträtt konventionen, nämligen , Bland de stater som blir medlemmar i har , , och har förklarat att konventionen inte skall tillämpas mot de nordiska länderna, där den nordiska verkställighetslagen i stället skall gälla. konventionen får en ansluten stat en behörighet att verkställa en utländsk brottmålsdom och konventionen förpliktar också i princip den konventionsstaten att efter en framställning från en annan konventionsstat överta verkställigheten av en påföljd. tillämplig på bötesstraff som har utfärdats av domstolar men även bötesstraff av andra myndigheter omfattas. För del innebär det även strafförelägganden och förelägganden av ordningsbot. Den praktiska tillämpningen av brottmålsdomskonventionen är emellertid avsevärt begränsad. För tillämpningen av konventionen uppställs nämligen vissa krav. Överföring av verkställighet kan med få undantag endast ske till det land där den dömda personen har sitt Det krävs vidare dubbel straffbarhet. omgärdas av en detaljerad reglering från det att en framställning ges in till dess att verkställighet av påföljden faktiskt sker. framställningen avslås direkt i den andra staten inleds ett domstolsförfarande där den utländska domstolen avgör om hinder mot överförande av verkställighet finns och om så inte är fallet, meddelas en ny påföljd för den dömda personen. Domstolen är vid sin prövning bunden av den bevisbedömning som framgår av den ursprungliga domen. Utgörs avgörandet av en utevarodom eller av ett beslut som i motsvarar ett föreläggande av ordningsbot eller ett strafföreläggande gäller dock att den dömda personen har möjlighet att få målet omprövat i sin helhet, alltså även bevisbedömningen, antingen i domslandet eller i det land som har mottagit framställningen om verkställighet. Det nämnda förfarandet har ansetts onödigt komplicerat och har Prop. 2003/04:92 använts i mycket liten omfattning. i olika utsträckning reserverat sig mot en förpliktelse att alls verkställa utevarodomar samt ordningsbot och strafförelägganden. Det har också visat sig att brottmålsdomskonventionen har tillämpats ytterst sällan, bl.a. på grund av det komplicerade förfarandet men också för att ett otillräckligt antal länder har tillträtt konventionen. Rambeslutet innehåller bestämmelser om verkställighet inom EU av bötesstraff. Bestämmelserna skall kunna användas när den fysiska eller juridiska person mot vilken ett bötesstraff har fattats har sin egendom, inkomst eller hemvist, eller när det gäller en juridisk person har sitt säte, i en annan medlemsstat inom EU. Tanken är att ingen fysisk eller juridisk person skall kunna undkomma verkställigheten av ett bötesstraff inom EU. 4.1Syfte, definitioner och behöriga myndigheter Rambeslutet syftar till att reglera rättsligt samarbete mellan myndigheter i den utfärdande staten (den medlemsstat där ett bötesbeslut har meddelats) och den verkställande staten (den medlemsstat dit ett bötesbeslut har överförts för verkställighet) när ett bötesstraff har dömts ut och det finns ett behov av att det skall verkställas i en annan medlemsstat. Artikel 1 innehåller en uppräkning av olika definitioner av betydelse för rambeslutet. Bestämmelsen anger bl.a. att med begreppet beslut avses ett slutligt beslut om bötesstraff för en fysisk eller juridisk person om beslutet har fattats av en domstol på grund av en brottslig gärning i den utfärdande staten eller en annan myndighet än en domstol med avseende på dels ett brott, dels en gärning som är straffbar som en överträdelse av lagbestämmelser (dvs. administrativa förseelser) om personen i fråga har haft möjlighet att få sin sak prövad inför en domstol med särskild behörighet i brottmål. Med det sistnämnda avses utifrån svenska förhållanden att beslutet skall kunna prövas i en domstol i ett straffrättsligt förfarande. Med begreppet bötesstraff skall förstås en skyldighet att betala 1) ett penningbelopp som utdömts i ett beslut vid en fällande dom för en gärning, 2) ersättning till brottsoffer i vissa fall, 3) rättegångskostnader i sådana förfaranden som har lett fram till bötesbeslutet och 4) ersättning till en allmän fond eller en stödorganisation för brottsoffer, vilket utdömts i samma beslut. I begreppet bötesstraff ingår inte beslut om förverkande av hjälpmedel eller av brott eller sådana beslut som omfattas av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (dvs. Enligt artikel 1 a skall varje medlemsstat underrätta rådets Prop. 2003/04:92 generalsekretariat om vilken eller vilka myndigheter som skall vara behöriga enligt rambeslutet när medlemsstaten är den utfärdande respektive den verkställande staten. Varje medlemsstat får också om organisationen av dess interna system gör det nödvändigt utse en eller flera centrala myndigheter att administrera översändandet och mottagandet av framställningar om verkställighet av bötesstraff enligt rambeslutet samt att bistå de behöriga myndigheterna. 4.2Tillämpningsområdet och kravet på dubbel straffbarhet Rambeslutet har ett generellt tillämpningsområde, dvs. det gäller för alla bötesstraff oavsett vilket brott personen i fråga har blivit dömd för. I punkt 2 a i beaktandesatserna tydliggörs att rambeslutet även omfattar bötesstraff utdömda för vägtrafikbrott. När det gäller kravet på dubbel straffbarhet, dvs. att brottet skall utgöra ett brott också i den verkställande staten har rambeslutet samma konstruktion som rambeslutet om den europeiska arresteringsordern och rambeslutet om verkställighet av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Kravet på dubbel straffbarhet får inte ställas upp om den utfärdande staten anser att gärningen motsvarar något av de brott som räknas upp i en lista i artikel 2 a punkten 1. Utgångspunkten för listan är de två nämnda rambesluten, med tillägg av några brottstyper som är särskilt vanligt förekommande vid bötesstraff. Listan omfattar flera av de brott som regleras i och som kan resultera i antingen villkorlig dom eller skyddstillsyn i förening med böter eller ett rent bötesstraff (t.ex. misshandel, olaga hot, stöld och andra tillgreppsbrott, bedrägeri och andra oredlighetsbrott samt förfalskningsbrott). Även brott och brottstyper inom den svenska specialstraffrätten omfattas, t.ex. narkotikabrott, miljöbrott, vissa brott enligt vapenlagen och utlänningslagen samt olika vägtrafikbrott. De tillkommande brottstyperna i listan för detta rambeslut är överträdelser av vägtrafikbestämmelser, varusmuggling, immaterialrättsliga brott, våld och hot mot person, skadegörelse samt stöld. Dessutom omfattas sådana brott som enligt en stats nationella lagstiftning har införts för att genomföra rättsakter som har antagits enligt EG-fördraget eller avdelning VI i . Efter beslut av rådet skall listan kunna utvidgas eller ändras. De brottsbeteckningar som anges i listan motsvarar inte alltid brott som i den svenska lagstiftningen har samma beteckning. Det är den utfärdande staten som styr denna prövning genom att ange om brottet omfattas av listan eller inte och den verkställande myndigheten får i sådant fall inte göra en egen bedömning av om brottet är straffbart i den egna staten. Brotten i listan är till viss del harmoniserade inom EU. För de brott som inte omfattas av listan får den verkställande staten kräva dubbel straffbarhet. Artikel 4 reglerar de vägransgrunder som en medlemsstat får åberopa för att inte verkställa ett bötesstraff. Verkställighet får vägras om det intyg som skall skickas med bötesbeslutet saknas, är ofullständigt eller uppenbarligen inte motsvarar innehållet i bötesbeslutet. Dessutom får verkställighet vägras om inte intyget anger att den dömda personen, när ett skriftligt förfarande har använts, har underrättats om sin rätt att överklaga och tidsfristerna för detta. Verkställighet får också vägras när beslutet har fattats i den berörda personens utevaro och det inte av intyget framgår att den berörda personen har underrättats om förfarandet eller har meddelat att han eller hon inte bestrider saken. Vidare anges att vägran får ske om den person beslutet avser har dömts för samma gärningar i den verkställande staten eller i någon annan stat än den utfärdande och den verkställande staten och beslutet har verkställts där (principen om ne bis in idem, dvs. att ingen skall dömas två gånger för samma sak). Den verkställande staten får också vägra att verkställa bötesstraffet om det hänför sig till en gärning som inte motsvaras av ett brott i den verkställande staten, under förutsättning att gärningen inte faller in under de brott som räknas upp i listan i artikel 2 a punkten 1 (dvs. ett krav på dubbel straffbarhet). Gäller bötesbeslutet ett brott som har begåtts helt eller delvis på den verkställande statens territorium eller utanför den utfärdande statens territorium och åtal inte är tillåtet för brottet i fråga i den verkställande staten när det har begåtts utanför den statens territorium kan den verkställande staten också vägra att verkställa beslutet. Den behöriga myndigheten i den verkställande staten får dessutom vägra att verkställa ett bötesbeslut om verkställigheten är preskriberad enligt den verkställande statens lagstiftning och beslutet avser gärningar som omfattas av den verkställande statens egen jurisdiktion. Ytterligare två vägransgrunder som anges i rambeslutet är om det enligt den verkställande statens lagstiftning finns immunitet som gör det omöjligt att verkställa bötesstraffet eller om den dömda personen inte är straffmyndig enligt den verkställande statens lagstiftning. Den sista möjligheten att vägra verkställa ett bötesstraff enligt artikel 4 avser det fallet att det utdömda bötesstraffet är lägre än eller motsvarande belopp. För vissa av vägransgrunderna gäller att samråd skall ske mellan de berörda myndigheterna innan ett beslut om att vägra erkänna och verkställa ett bötesstraff fattas. Artikel 4 är inte helt uttömmande i fråga om vilka möjligheter en verkställande stat har att avstå från att verkställa ett bötesstraff. Det framgår av artikel 1 b att rambeslutet inte påverkar skyldigheten att respektera de grundläggande rättigheterna och de grundläggande rättsliga principerna i artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen. Artikel 16 punkten 1 b anger i anslutning till detta att varje medlemsstat får vägra att erkänna och verkställa ett beslut om intyget ger vid handen att dessa grundläggande rättigheter och rättsliga principer kan ha kränkts. Vidare framgår av punkt 5 i beaktandesatserna att rambeslutet inte hindrar medlemsstaterna från att tillämpa sina konstitutionella bestämmelser om rättssäkerhet samt förenings-, yttrande och tryckfrihet. antagandet av rambeslutet avser kommissionen eventuellt att avge ett Prop. 2003/04:92 uttalande till denna beaktandesats, med innebörd att en medlemsstat endast får tillämpa sådana konstitutionella principer som är gemensamma för samtliga medlemsstater och inte sådana principer som är säregna för en medlemsstat. Kommissionens uttalande är en ensidig viljeyttring över hur den anser att en viss text skall tolkas och påverkar inte innehållet i rambeslutet. Om kommissionen står fast vid sitt uttalande avser , eventuellt tillsammans med andra medlemsstater, att i en förklaring ange att aktuell preambeltext ger alla medlemsstater en möjlighet att tillämpa sina konstitutionella bestämmelser om rättssäkerhet samt förenings-, tryck- och yttrandefrihet oberoende av om de är gemensamma för alla medlemsstater eller enbart nationella.