prop · GR03150d2 · 2004-06-10 00:00:00 — I 36 §§ ges regler om information. Tiden för försäkringsbolagets ansvar, uppsägning av försäkringen och ändring av försäkringen behandlas i 79 §§. I 10 § finns regler om efterskydd m.m. I 11 § regleras försäkringsbolagets konkurs m.m. I 12 § behandlas begränsningar av försäkringsbolagets ansvar och i 13 § förfoganden över försäkringen. I 14 och 15 §§ behandlas förhållandet till borgenärerna och reglering av försäkringsfall m.m. 1 § Bestämmelserna om kollektivavtalsgrundad personförsäkring tillämpas på personförsäkringar som 1.tecknas av arbetsgivare för att ge skydd åt anställda, 2.meddelas enligt ett i försäkringsvillkoren angivet kollektivavtal som har slutits mellan en arbetsgivarorganisation och en arbetstagarorganisation och 3.tecknas hos ett försäkringsbolag enligt kollektivavtalet. En kollektivavtalsgrundad personförsäkring kan omfatta även arbetsgivaren själv och andra som har anknytning till arbetsgivarens verksamhet. Närstående till anställda eller till andra försäkrade kan också omfattas av försäkringen. Det som sägs om anställda i 36 §§ gäller också andra som omfattas av försäkringen. Om försäkringsskyddet enligt ett kollektivavtal som avses i första stycket skall gälla också för anställda hos sådana arbetsgivare som inte har tecknat försäkring trots att de har varit skyldiga att göra det, skall utbetalad ersättning anses som ersättning från en kollektivavtalsgrundad försäkring. Bestämmelserna tillämpas också om flera försäkringsbolag meddelar kollektivavtalsgrundad försäkring för olika anställda hos samma arbetsgivare. Varje försäkringsbolag har då de skyldigheter och rättigheter som bestämmelserna anger i förhållande till dem som bolaget meddelar försäkring för. Om en försäkrad enligt kollektivavtalet får överenskomma med försäkringsbolaget om en särskild utformning av försäkringsskyddet, anses en sådan överenskommelse som en del av den kollektivavtalsgrundade försäkringen. 2003/04:150 20 kap. (Jfr 19 kap. 1 § promemorian och 10 kap. 1 § PFL.) Paragrafen anger tillämpningsområdet för bestämmelserna om kollek- Den har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 1 § och vid personskadeför- säkring viss motsvarighet i 19 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, dock att det ansetts motiverat att också för den kollektivavtalsgrundade försäk- ringen reglera den situation som avses i fjärde stycket. kommentaren till 18 kap. 1 §. 2 § En arbetsgivare som ingår avtal om kollektivavtalsgrundad försäkring med försäkringsbolaget är försäkringstagare. Vid tillämpning av 14 och 15 kap. och i fråga om rätten till försäkringsersättning i övrigt anses dock varje försäkrad som försäkringstagare, om försäkringen gäller på hans liv eller hälsa. 2003/04:150 20 kap. (Jfr 19 kap. 3 § promemorian och 10 kap. 3 § PFL.) Paragrafen anger vem som är eller skall anses som försäkringstagare. Den har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 2 § och vid gruppersonförsäkring viss motsvarighet i 19 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. I första meningen klarläggs att det vid kollektivavtalsgrundad försäkring är arbetsgivaren som ingår avtalet med försäkringsbolaget och i denna bemärkelse är att anse som försäkringstagare. Men arbetsgivaren intar denna ställning främst bara i frågor som rör själva avtalet ingående, ändring och upphörande samt i fråga om premiebetalningen. Av andra meningen framgår att varje försäkrad är att anse som försäkringstagare i fråga om övriga sidor av försäkringstagarbegreppet, såsom rätten att förfoga över försäkringen och förhållandet till borgenärerna. Detsamma gäller rätten till ersättning från försäkringen. 3 § När en överenskommelse som medför skyldighet för en arbetsgivare att teckna en kollektivavtalsgrundad personförsäkring har ingåtts, skall försäkringsbolaget och de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektivavtal som försäkringsvillkoren anger på lämpligt sätt informera de arbetsgivare och anställda som berörs av överenskommelsen. Informationen skall avse arbetsgivarens skyldighet att teckna försäkring, kostnaderna för försäkringen och omfattningen av den. (Jfr 19 kap. 4 § promemorian och 10 kap. 4 § PFL.) Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, handlar om den information som försäkringsbolagen och de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektivavtal som behandlar den aktuella försäkringsfrågan skall lämna innan försäkringsavtalet ingås. Paragrafen har för kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 3 §. Den har vid gruppersonförsäkring en motsvarighet i 19 kap. 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 3 §. 4 § När en försäkring har meddelats skall försäkringsbolaget på ett ändamålsenligt sätt avsända försäkringsbesked för de anställdas kännedom. Beskeden skall innehålla upplysningar om de väsentliga rättigheter och skyldigheter som följer av försäkringen samt om viktiga begränsningar av försäkringsskyddet. Detsamma gäller när försäkringen har ändrats eller förnyats, om de nya försäkringsvillkoren innebär en begränsning av försäkringsskyddet eller en väsentlig ändring av försäkringen. Om en uppgift i ett försäkringsbesked avviker från försäkringsavtalet och avvikelsen inte är till nackdel för den som beskedet är riktat till, gäller uppgiften i Uppgiften kan dock inte åberopas om den som försäkringsbeskedet är riktat till har insett eller bort inse att uppgiften är oriktig eller är giltig. (Jfr 19 kap. 5 § promemorian och 10 kap. 5 § PFL.) Paragrafen behandlar skyldigheten att sända försäkringsbesked samt beskedets innehåll och vissa civilrättsliga verkningar. Den har för kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 4 § och för gruppersonförsäkring en motsvarighet i 19 kap. 6 §. Vid individuell personförsäkring finns motsvarande bestämmelser i 10 kap. 4 § (jfr också 10 kap. 9 §). Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 4 §. Kraven får dock här bedömas med hänsyn till den kollektivavtalsgrundade personförsäkringens särdrag. Man kan sålunda inte begära att försäkringsbolaget i beskedet skall ange precis hela den komplicerade reglering av skyddet som försäkringen kan innebära. Närmast får man normalt fordra av försäkringsbolaget att de väsentliga begränsningarna av försäkringen angetts och, beträffande undantag i övrigt, att beskedet inte felaktigt framstår som en uttömmande beskrivning av försäkringsskyddet. 5 § skall försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna i skälig omfattning informera arbetsgivare, anställda och andra som omfattas av försäkringen om sådana förhållanden rörande denna som det är av betydelse för dem att känna till. Försäkringsbolaget har informationsskyldigheten med anledning av försäkringsfall, och skyldigheten gäller också mot andra som har anspråk mot bolaget. Det som sägs i 10 kap. 7 § andra och tredje styckena om information vid försäkringsfall och i 10 kap. 8 § om möjligheter till överprövning m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. (Jfr 19 kap. 4 § andra stycket promemorian och 10 kap. 4 § andra stycket PFL.) Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlar försäkringsbolagets och arbetsmarknadsparternas generella skyldighet att informera de försäkrade . Paragrafen har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 5 § och vid gruppersonförsäkring sin motsvarighet i 19 kap. 7 §. För individuell personförsäkring finns motsvarande bestämmelser i 10 kap. 5, 7 och 8 §§. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 5 § och 19 kap. 7 § samt 10 kap. 7 och 8 §§. 6 § Om ett försäkringsbolag inte lämnar information enligt 35 §§, tillämpas 10 kap. 1012 §§. En anställd som omfattas av försäkringsskyddet skall då anses som en konsument som tecknat individuell försäkring. 2003/04:150 20 kap. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorian och PFL.) I paragrafen hänvisas till de marknadsrättsliga sanktionssystem som anges i 10 kap. 1012 §§. Paragrafen har för kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 6 §. Det hänvisas till kommentarerna till 18 kap. 6 § och 10 kap. 1012 §§. Tiden för försäkringsbolagets ansvar 7 § När en arbetsgivare tecknar en personförsäkring som han enligt kollektivavtal är skyldig att teckna, räknas tiden för försäkringsbolagets ansvar från och med den dag då han blev bunden av kollektivavtalet eller den dag som anges i kollektivavtalet. I annat fall räknas tiden från och med dagen efter den då ansökan om försäkring avgavs till försäkringsbolaget, om inte annat har avtalats eller framgår av omständigheterna. Om ett försäkringsfall inträffar innan avtal träffats om en särskild utformning av försäkringsskyddet, bestäms ansvaret efter vad som är skäligt med hänsyn till den försäkrades förhållanden och de villkor som gäller för övriga försäkrade. (Jfr 19 kap. 6 § promemorian och 10 kap. 6 § PFL.) Paragrafen anger från vilken tidpunkt försäkringsbolagets ansvar löper dels då försäkringen tecknas på grund av arbetsgivarens förpliktelse enligt ett kollektivavtal, dels då den tecknas utan stöd av ett sådant avtal. Paragrafen har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 7 § och vid gruppersonförsäkring sin motsvarighet i 19 kap. 9 och 10 §§. För individuell personförsäkring finns motsvarigheten i 11 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1 och 11.3. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 7 §. 8 § Försäkringsvillkoren får innehålla att försäkringen inte kan upphöra på grund av uppsägning, så länge arbetsgivaren enligt kollektivavtal är skyldig att hålla försäkringen. Om ett sådant villkor inte gäller, tillämpas andra stycket. En försäkring som gäller tills vidare kan sägas upp till utgången av månaden efter den då uppsägning sker. Om försäkringen gäller , kan försäkringsbolaget säga upp den för upphörande bara om premien inte betalas i rätt tid och dröjsmålet inte är av ringa betydelse. Uppsägningstiden vid dröjsmål med premie för senare premieperiod än den första skall vara minst en månad, räknat från det att försäkringsbolaget avsände uppsägningen till arbetsgivaren. (Jfr 19 kap. 7 § promemorian och 10 kap. 7 § PFL.) Paragrafen behandlar parternas möjligheter att säga upp försäkringen. Den har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 8 § och vid gruppersonförsäkring delvis motsvarighet i 19 kap. 1114 §§. Övervägandena finns i avsnitt 11.3 och 11.5. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 8 §. 9 § Försäkringsbolaget får i försäkringsvillkoren förbehålla sig rätt att ändra försäkringen . En ändring till de försäkrades nackdel får dock göras bara med godkännande av de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektivavtal som försäkringen följer. Försäkringsvillkor som har utformats genom en särskild överenskommelse mellan försäkringsbolaget och den anställde får inte ändras till den anställdes nackdel utan dennes samtycke. 2003/04:150 20 kap. (Jfr 19 kap. 8 § promemorian och 10 kap. 8 § PFL.) 2003/04:150 Paragrafen anger förutsättningarna för att försäkringsbolaget skall få 20 kap. Den har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 9 § och vid gruppersonförsäkring en motsvarighet i 19 kap. 17 §. Vid individuell personförsäkring finns motsvarande bestämmelser i 11 kap. 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1 och 11.3. Det hänvisas till kommentaren till 18 kap. 9 §. Andra stycket har sin bakgrund bl.a. i de försäkringsformer som tillåter individuella avtal med den anställde om kollektivavtalsgrundad personförsäkring, t.ex. s.k. tiotaggarförsäkring. 10 § En försäkrad som lämnar sin anställning har rätt till efterskydd, premiefri försäkring (fribrev) eller fortsättningsförsäkring enligt vad som föreskrivs i försäkringsvillkoren. Detsamma gäller när någon av annan anledning inte längre uppfyller kraven för att omfattas av försäkringen. Fortsättningsförsäkring anses som kollektivavtalsgrundad försäkring. I stället för 79 §§ tillämpas dock 11 kap. 27 §§ och 13 kap. vid fortsättningsförsäkring. (Jfr 19 kap. 9 § promemorian och 10 kap. 9 § PFL.) Paragrafen innehåller en påminnelse om den försäkrades tänkbara möjlighet till efterskydd, fribrev och fortsättningsförsäkring när det ordinarie försäkringsskyddet inte längre gäller. Den har vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring sin motsvarighet i 18 kap. 10 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. Av andra stycket framgår att fortsättningsförsäkring här räknas som kollektivavtalsgrundad försäkring, varvid dock vissa särregler gäller. Sålunda tillämpas 11 kap. om individuell försäkring när väl ansökan skett om fortsättningsförsäkring, och detsamma gäller betalning av premien. Möjlighet finns dock att avvika från dessa regler genom en central överenskommelse enligt 1 kap. 7 §. Vad angår situationen när den som lämnar sin anställning får fribrev innebär ett fribrev som avser pensioneringen en uppskjuten pensionsrätt som helt grundar sig på den tidigare anställningen. Det är därför naturligt att försäkringen även i fortsättningen behandlas som en kollektivavtalsgrundad försäkring. De bestämmelser som närmast kommer i fråga (14 16 kap.) är dock väsentligen desamma, oavsett försäkringstypen. I övrigt hänvisas till kommentaren till 18 kap. 10 §. Försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs, m.m. 11 § Det som sägs i 11 kap. 810 §§ om konkurs m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. I fall som avses där har försäkringstagaren alltid rätt att säga upp en kollektivavtalsgrundad personförsäkring att upphöra . (Varken promemorian eller PFL innehåller någon motsvarande bestämmelse.) Paragrafen handlar om vissa följder av att ett försäkringsbolag försätts i Den har sina motsvarigheter för kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring i 18 kap. 11 § och för gruppersonförsäkring i 19 kap. Saken berörs i avsnitt 11.3. Om försäkringsbolaget går i konkurs, har konkursboet rätt att säga upp en kollektivavtalsgrundad sjuk- eller olycksfallsförsäkring med fjorton Arbetsgivaren får säga upp en kollektivavtals- grundad personförsäkring till upphörande. till kommentaren till 11 kap. 810 §§. Begränsningar av försäkringsbolagets ansvar 12 § Det som sägs i 12 kap. 14 och 612 §§ om begränsningar av försäkringsbolagets ansvar tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Försäkringsbolaget får dock inte vid tillämpning av 12 kap. 13 §§ mot den försäkrade åberopa att någon annan än denne eller någon medförsäkrad har eftersatt sin upplysningsplikt eller haft vetskap om detta. (Jfr 19 kap. 11 § promemorian och 10 kap. 11 § PFL.) Paragrafen anger i vilken utsträckning som begränsningar av försäkringsbolagets ansvar är möjliga. Den har sina motsvarigheter vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring i 18 kap. 12 § och vid gruppersonförsäkring i 19 kap. 19 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Det hänvisas till kommentaren till 19 kap. 19 §. Också bestämmelsen i denna paragraf kan sättas åt sidan till de försäkrades nackdel genom en central överenskommelse enligt 1 kap. 7 §. Det bör framhållas att om en arbetsgivare lämnat felaktiga upplysningar exempelvis om en anställds hälsa detta kan åberopas också mot den anställde när denne haft vetskap om förhållandet. 13 § Det som sägs i 14 kap. om förfogande över försäkringen tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring, om inte annat sägs i andra stycket. Försäkringsbolaget kan i försäkringsvillkoren bestämma att den försäkrade inte får överlåta eller pantsätta sin rätt enligt försäkringen. Ett förfogande i strid mot en sådan bestämmelse är utan verkan. Ett förbud mot överlåtelse hindrar dock inte utmätning eller överlåtelse vid ackord eller i konkurs i vidare mån än detta följer av vad som annars föreskrivs i lag eller annan författning. (Jfr 19 kap. 12 § promemorian och 10 kap. 2 och 12 §§ PFL.) Paragrafen reglerar den försäkrades rätt att på olika sätt förfoga över försäkringen. Den har ingen motsvarighet vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring men däremot vid gruppersonförsäkring, 19 kap. 24 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. Det hänvisas till kommentaren till 19 kap. 24 §. Rätten att göra ett individuellt förmånstagarförordnande kan uteslutas genom en central överenskommelse enligt 1 kap. 7 §. 14 § Det som sägs i 15 kap. om förhållandet till borgenärerna tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. (Jfr 19 kap. 2 § promemorian och 10 kap. 2 § PFL.) Bestämmelsen gör lagens regler om förhållandet till borgenärerna direkt tillämpliga på kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Paragrafen saknar motsvarighet vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring men har däremot en motsvarighet vid gruppersonförsäkring, 19 kap. 25 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. Det hänvisas till kommentaren till 15 kap. Regleringen av försäkringsfall, m.m. 15 § Det som sägs i 16 kap. 15 och 10 §§ om regleringen av försäkringsfall m.m. tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. 2003/04:150 20 kap. (Jfr 19 kap. 2 § promemorian och 10 kap. 2 § PFL.) Paragrafen föreskriver att reglerna om skadereglering, preskription och regressrätt vid individuell personförsäkring skall tillämpas även vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. I övrigt passar reglerna i 16 kap. inte vid denna försäkringstyp. Paragrafen har sina motsvarigheter vid kollektivavtalsgrundad skadeförsäkring i 18 kap. 14 § och gruppersonförsäkring i 19 kap. 26 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.6. Det hänvisas till kommentaren till de aktuella paragraferna i 16 kap. 1.Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (1927:77) om försäkringsavtal, lagen (1927:78) angående införande av lagen om försäkringsavtal och konsumentförsäkringslagen (1980:38). 2.För försäkringsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet och inte förnyats därefter (äldre försäkringar) gäller äldre bestämmelser, om inte annat följer av 39. Har förnyelse skett efter ikraftträdandet, gäller den nya lagen. 3.Bestämmelserna i 10 kap. 58 och 1012 §§ tillämpas på äldre personförsäkringar. Detsamma gäller 10 kap. 9 §, om villkoren har ändrats efter ikraftträdandet och information inte har lämnats enligt 6 §. 4.Bestämmelserna i 12 kap. tillämpas på äldre personförsäkringar, om tillämpning av äldre rätt skulle leda till ett resultat som är uppenbart oskäligt mot försäkringstagaren eller dennes rättsinnehavare. 5.Bestämmelserna i 13 kap. tillämpas på äldre personförsäkringar när en premie enligt försäkringsavtalet skall betalas efter ikraftträdandet. Bestämmelserna i 13 kap. 4 § tillämpas dock bara om meddelande har begärts efter ikraftträdandet. 6.Bestämmelserna i 14 kap. 114 §§ tillämpas på äldre personförsäkringar i fråga om förfoganden över försäkringarna som sker efter ikraftträdandet. Om en händelse som avses i 14 kap. 15 § inträffar efter ikraftträdandet, tillämpas även den bestämmelsen på äldre personförsäkringar. 7.Bestämmelserna i 15 kap. tillämpas på äldre personförsäkringar, om ett beslut om utmätning, konkurs eller offentligt ackord meddelas efter ikraftträdandet. En äldre livförsäkring får dock inte utmätas med stöd av 15 kap. 3 §, om den skulle ha undantagits från utmätning enligt 116 § första stycket lagen (1927:77) om försäkringsavtal. 8.Bestämmelserna i 16 kap. 14 och 10 §§ tillämpas på äldre personförsäkringar, om försäkringsfallet inträffar efter ikraftträdandet. Bestämmelserna i 16 kap. 69 §§ tillämpas på äldre personförsäkringar, om uppsägningen eller meddelandet om vägran att teckna eller förnya en försäkring har avsänts efter ikraftträdandet eller om 11 kap. 1 eller 3 § annars är tillämplig. 9.När bestämmelser i denna lag är tillämpliga på äldre försäkringar, gäller också 1 kap. 6 och 7 §§. Om en äldre personförsäkring ingår som del i en skadeförsäkring, tillämpas 39 bara i den utsträckning som följer av 1 kap. 8 §. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har fått en annan disposition och delvis annat innehåll än i promemorian. De är utformade väsentligen enligt Lagrådets förslag utom punkt 4. Övervägandena finns i avsnitt 12. Enligt punkt 1 träder den nya försäkringsavtalslagen i kraft och då upphör den gamla lagstiftningen att gälla. Av punkt 29 framgår i vad mån äldre lag skall tillämpas efter ikraftträdandet. Punkt 2 ger uttryck för huvudregeln rörande lagstiftningens inverkan på äldre avtal. Äldre rätt gäller för äldre försäkringar, alltså försäkringar som meddelats före ikraftträdandet, om de inte förnyats därefter. Med förnyelse avses också det som i en del villkor kallas för förlängning. De följande punkterna innehåller en rad undantag från denna princip. De rör alla personförsäkring. I fråga om skadeförsäkringar regleras äldre avtal enbart av FAL eller KFL. Enligt punkt 3 har försäkringsbolaget samma informationsskyldighet vid äldre och vid nya individuella personförsäkringar oavsett om försäkringarna förnyats eller ej. Det avgörande för det civilrättsliga ansvaret är om villkoren ändrats. Punkt 4 innebär att undantagsvis den nya lagens 12 kap. blir tillämpligt Prop. 2003/04:150 på äldre personförsäkringar. Förutsättningen är att äldre rätt skulle leda till uppenbar oskälighet. Regeln är alltså avsedd att bara tillämpas i undantagsfall, där resultatet annars skulle bli klart stötande. Tänkbara exempel är att 12 kap. 2 § tredje stycket utan tvivel skulle ha kunnat åberopas om den nya lagen hade gällt eller att försäkringsbolaget åberopar brott mot upplysningsplikten efter det att den frist gått ut som anges i 12 kap. 4 §. Över huvud taget bör hänsyn tas bl.a. till den tid som förflutit sedan ikraftträdandet. Ju som gått, desto mindre rimligt kan det verka att tillämpa äldre och strängare regler på ett kontraktsbrott från försäkringstagarens sida. Genom punkt 5 får försäkringstagaren efter ikraftträdandet genast utvidgat skydd vid dröjsmål att betala premien för äldre försäkringar. Punkt 6 innebär bl.a. att förfoganden över personförsäkringar i alla avseenden bedöms enligt den lagstiftning som gäller då de företas. Eftersom 14 kap. i stora delar stämmer med äldre rätt, får valet av lagstiftning begränsad betydelse. Enligt punkt 7 gäller den nya lagens skydd för personförsäkringar mot borgenärer efter ikraftträdandet oavsett om en äldre försäkring förnyats eller ej. Punkt 8 innebär att de nya reglerna om reglering av försäkringsfall tillämpas om försäkringsfallet inträffat efter ikraftträdandet. Detsamma gäller beträffande bl.a. risken för vissa meddelanden och försäkringsbolagets regressrätt. Enligt punkt 9 gäller bestämmelserna i 1 kap. om tvingande regler också när lagen enligt det sagda är tillämplig på äldre försäkringar. När en personförsäkring ingår i en skadeförsäkring, föreskrivs i 1 kap. 8 § att skadeförsäkringsregler i princip är tillämpliga om inte annat sägs i lagen. Bestämmelserna i 14 och 15 kap. tillämpas dock på personförsäkringen. Äldre personförsäkringsregler gäller i övrigt bara om en paragraf i skadeförsäkringsreglerna hänvisar till bestämmelserna om personförsäkring (se 4 kap. 12 §, 7 kap. 10 § och 8 kap. 21 §). I den utsträckning 12 och 1416 kap. är tillämpliga på kollektiva försäkringar (jfr 19 kap. 19 och 2426 §§ och 20 kap. 1215 §§) gäller det som sägs i punkt 4 och 68 även för dessa försäkringar. 14.2Förslaget till lag om säkerhetsrätt i försäkringsersättning 1 § Vid tillämpningen av 9 kap. försäkringsavtalslagen (2004:000) om tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet gäller bestämmelserna i denna lag. Avtalsvillkor som inskränker de rättigheter som följer av denna lag är ogiltiga mot den som har förmånsrätt i fast egendom eller tomträtt. Lagen knyter an till de bestämmelser i försäkringsavtalslagen som reglerar tredje mans rätt enligt försäkringsavtalet.