prop · GR0388 · 2004-03-09 00:00:00 — Den definition av fritidsbåt som finns i 1 § fritidsbåtslagen bör också flyttas till den nya 1 b §. Som har uppmärksammat finns vissa mindre skillnader mellan lagförslagets respektive direktivets ordalydelse. Dessa skillnader är dock av rent språkligt slag och innebär inte några skillnader i sak. Definitionen av representant i punkten 4 har efter påpekande från Lagrådet anpassats till den omständigheten att fritidsbåtsdirektivet omfattas av . 5.2.3Krav efter omfattande förändringar Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att vissa produkter skall uppfylla väsentliga säkerhets- och miljökrav när de släpps ut på marknaden eller tas i bruk efter att ha genomgått omfattande förändringar. Produkten skall då även bära en CE-märkning. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Det har i regeringens förslag, i fråga om tidpunkten för när produkterna skall uppfylla de väsentliga säkerhets- och miljökraven efter att de genomgått omfattande förändringar, som alternativ till när de tas i bruk tillagts att kraven skall vara uppfyllda när de släpps ut på marknaden. Remissinstanserna: anser att tidpunkten för när produkterna skall uppfylla föreskrivna krav efter att de genomgått omfattande förändringar bör anges till när de släpps ut på marknaden, alternativt släpps ut på marknaden och/eller tas i bruk. Skälen för regeringens förslag: Av 2 § första stycket lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar (fritidsbåtslagen) framgår att de produkter som omfattas av lagen skall uppfylla väsentliga säkerhets- och miljökrav när de släpps ut på marknaden. meddelar med stöd av bemyndigandet i 2 § andra stycket föreskrifter om vilka dessa krav är och hur man skall bedöma om produkterna uppfyller kraven. Genom ändringsdirektivet 2003/44/EG introduceras i bilaga 1 till fritidsbåtsdirektivet väsentliga krav beträffande motorers avgasutsläpp och beträffande bullernivåer. Möjligheten att föreskriva om dessa nya krav ryms inom det befintliga bemyndigandet. Eftersom det i avsnitt 5.2.1 har föreslagits en utvidgning av lagens tillämpningsområde behöver dock vissa mindre ändringar göras i 2 § första och andra styckena för att samtliga produkter skall komma att omfattas av det som anges om de väsentliga kraven. Produkterna som omfattas av fritidsbåtslagen skall alltså enligt nuvarande reglering uppfylla de föreskrivna kraven när de släpps ut på Enligt ändringsdirektivet skall vissa produkter även uppfylla vissa angivna krav när de har genomgått omfattande förändringar (se ändringen i artikel 1). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås därför i ett nytt tredje stycke i 2 § fritidsbåtslagen bemyndigas att meddela föreskrifter om att vissa produkter skall uppfylla väsentliga säkerhets- och miljökrav efter att de har genomgått omfattande förändringar. Det kan antas att en sådan förändring ofta görs utan att produkten på nytt släpps ut på marknaden, varför det i lagtexten bör anges att kraven skall vara uppfyllda när produkten tas i bruk efter förändringen. Som har påpekat kan det dock tänkas att en produkt säljs vidare innan den tas i bruk efter förändringen, och det bör då i stället vara för utsläppandet på marknaden som kraven skall vara uppfyllda. Regeringen föreslår därför att båda dessa tidpunkter anges som alternativ i lagtexten. När produkten släpps ut på marknaden eller tas i bruk efter en omfattande förändring skall den även bära en CE-märkning, vilket enligt regeringens förslag skall framgå av 3 § fritidsbåtslagen. 5.2.4Ansvarig för att uppfylla väsentliga krav Regeringens förslag: Efter att en produkt har genomgått omfattande förändringar skall den som för egen räkning förändrat eller låtit förändra produkten vara ansvarig för att föreskrivna krav är uppfyllda. Tillverkaren av en produkt och den som är ansvarig för att föreskrivna krav är uppfyllda efter en omfattande förändring skall till en representant kunna överlåta ansvaret för att produkten uppfyller kraven. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om vilka krav representanten skall uppfylla. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall även få meddela föreskrifter om att någon annan än vad som i övrigt framgår av lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar får överta ansvar enligt den lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens, med undantag av att det i promemorian inte framgick att möjligheten att överlåta ansvaret till en representant även skulle gälla för den som ansvarar för att en produkt uppfyller föreskrivna krav efter en omfattande förändring. Remissinstanserna: Enligt bör det förtydligas att även den person som ansvarar för att en produkt uppfyller föreskrivna krav efter en omfattande förändring får överlåta ansvaret till en representant. och annan transporträtt anser att det bör klargöras i vad mån bestämmelserna om import berör införsel av båt för eget bruk. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i 2 § lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar (fritidsbåtslagen) är det tillverkaren eller importören av produkten som ansvarar för att den uppfyller föreskrivna krav när den släpps ut på marknaden. I avsnittet ovan anges att vissa produkter även skall uppfylla säkerhets- och miljökrav efter att de har genomgått omfattande En sådan förändring görs ofta när Prop. 2003/04:88 tillverkaren, importören eller representanten vanligtvis inte längre har någon kontroll över vad som sker med produkten. Regeringen föreslår därför att det i dessa fall i stället skall vara den som för egen räkning förändrat eller låtit förändra produkten som bär ansvaret för att de föreskrivna kraven är uppfyllda. Det innebär att det i normalfallet blir ägaren som åläggs detta ansvar. Att en förändring görs för egen räkning omfattar även att förändringen sker t.ex. med avsikt att produkten skall säljas innan den tas i bruk. En tillverkare har möjlighet att delegera sitt ansvar till en representant. Detta har förtydligats genom ändringsdirektivet och bör på ett tydligt sätt även framgå av fritidsbåtslagen. Regeringen föreslår att en bestämmelse om representanten tas in i en ny paragraf, 2 a §, där regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer även bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka krav representanten skall uppfylla. Som har påpekat bör det framgå att möjligheten att utse en representant även gäller för den som ansvarar för att en produkt uppfyller föreskrivna krav efter en omfattande förändring. Genom ändringsdirektivet har artikel 8 i fritidsbåtsdirektivet fått ett nytt innehåll. Det skall bl.a. bli möjligt för andra fysiska och juridiska personer inom gemenskapen än tillverkare, importör och representant att under vissa förutsättningar överta ansvaret för att fritidsbåtar överensstämmer med de föreskrivna kraven. Denna möjlighet skall kunna tillämpas t.ex. när tillverkaren eller dennes representant inte fullgör sina skyldigheter. I lagrådsremissen föreslog regeringen en lagtext med innebörd att någon annan skulle kunna åta sig ansvar enligt lagen. Det föranledde Lagrådet att efterfråga ett klargörande av om avsikten var att den som före åtagandet hade ansvaret skulle bli befriad från detta. Direktivet använder i detta sammanhang ordet överta, vilket torde innebära att avsikten är att ansvaret skall övergå och att den tidigare ansvarige alltså blir befriad från ansvaret. Ordet överta bör därför användas även i lagtexten. Regeringen föreslår att det i ett andra stycke i den nya paragrafen i fritidsbåtslagen, 2 a §, införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att någon annan än vad som i övrigt följer av denna lag skall få överta ansvar enligt lagen. Detta ansvar omfattar således även skyldigheten enligt 3 § att se till att en produkt bär CE-märkning. Med anledning av vad och annan transporträtt har framfört, vill regeringen tillägga att vad som gäller för de produkter som omfattas av direktivet även gäller vid import av en privatperson av t.ex. en fritidsbåt. När båten släpps ut på marknaden skall den således uppfylla föreskrivna krav och vara CE-märkt. En privatperson kan även bli ansvarig för att en produkt uppfyller föreskrivna krav och förses med CE-märkning efter en omfattande förändring. Regeringens förslag: åläggande att återkalla en produkt från marknaden skall kunna riktas även mot en importör. Tillsynsavgift skall få tas ut när en produkt släpps ut på marknaden eller tas i bruk efter att den har genomgått omfattande förändringar, om produkten då måste uppfylla vissa krav. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag om att tillsynsmyndigheten skall kunna förbjuda att en produkt brukas framförs dock inte av regeringen. Remissinstanserna: Några särskilda synpunkter har inte framförts. Skälen för regeringens förslag: Fritidsbåtsdirektivet är ett s.k. nya metoden-direktiv, vilket innebär att tillsyn av de produkter som omfattas av direktivet skall ske genom marknadskontroll. har bedrivit marknadskontroll av fritidsbåtar och sådan utrustning som omfattas av lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar (fritidsbåtslagen) sedan lagens ikraftträdande . Produkter som är CE-märkta men som ändå kan äventyra hälsan och säkerheten för personer, egendom eller miljö skall enligt artikel 7 i fritidsbåtsdirektivet återkallas från marknaden. Efter att medlemsstaten vidtagit åtgärder skall kommissionen genast underrättas och ett särskilt förfarande vidtas. Eftersom fler produkter än tidigare skall CE-märkas enligt ändringsdirektivet måste 5 § fritidsbåtslagen ändras så att alla de aktuella produkterna omfattas. Vidare föreslår regeringen att det införs en möjlighet att ålägga importören skyldighet att återkalla en produkt från marknaden m.m., för det fall att tillverkaren inte har sitt säte i . finns det enligt 5 § möjlighet för tillsynsmyndigheten att ålägga tillverkaren eller dennes representant att göra detta. Det kan visserligen antas att importören och representanten ofta är densamme, men det förekommer också att produkter importeras utan att tillverkaren har utsett någon representant här i landet. Enligt 5 § första stycket sista meningen får tillsynsmyndigheten helt eller delvis förbjuda att produkterna släpps ut på marknaden eller tas i bruk. I lagrådsremissen föreslogs att tillsynsmyndigheten även skulle få möjlighet att förbjuda att produkter brukades. Tanken var att denna möjlighet skulle kunna användas om en CE-märkt produkt visade sig medföra fara för säkerheten efter att den t.ex. genomgått en omfattande förändring och den redan hunnit släppas ut på marknaden och tas i bruk. Som Lagrådet har påpekat förefaller det emellertid ineffektivt att rikta ett sådant förbud mot tillverkaren, importören eller representanten, och någon möjlighet att rikta förbudet mot köparen/ägaren finns inte. Regeringen väljer därför att inte föreslå någon förändring av stycket i detta avseende. De avgifter för tillsyn och annan kontroll som får föreskriva om enligt 6 § fritidsbåtslagen jämfört med 6 § förordningen (1996:53) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar, bör även få tas ut när en produkt släpps ut på marknaden eller tas i bruk efter att den har genomgått omfattande förändringar. Avsikten med övervakningsdirektivet är att förebygga olyckor och förorening till sjöss och att begränsa olyckors påverkan på den miljön, kustmiljön, näringslivet och lokalbefolkningens hälsa. Direktivet förväntas således få positiva miljöeffekter. Till stor del är direktivets bestämmelser sådana att de gäller genom olika internationella överenskommelser som har ingått, eller genom att de har införts tidigare i det svenska regelverket. De nya bestämmelserna väntas därför inte få några större konsekvenser för de berörda. Att fartyg skall vara utrustade med AIS-system (en särskild utrustning ombord som gör att fartyg identifieras automatiskt), är ett exempel på ett krav som redan gäller enligt föreskrifter. Rederiernas kostnader att anskaffa nödvändig utrustning kan uppskattas till ca per fartyg, men är alltså i första hand inte en direkt följd av övervakningsdirektivet. Likaså finns krav på att fartyg skall vara utrustade med VDR (färdskrivarsystem). Direktivet behandlar även vissa olika anmälningsskyldigheter som skall fullgöras av rederier, befälhavare m.fl. För sjöfartsnäringens del innebär inte heller dessa skyldigheter annat än marginella ändringar i förhållande till vad som redan gäller . Det kan dock nämnas vad som anges i artikel 13 i direktivet om att informationen skall överföras elektroniskt närhelst detta är möjligt. Av direktivets ordalydelse följer att det inte är något absolut krav på rederier att överlämna information på elektronisk väg, men det skall ske om så är möjligt. Rederier behöver då inneha viss teknisk utrustning, dvs. tillgång till Internet. Kostnaden för detta kan uppskattas till ca per fartyg, om utrustningen inte redan finns. Det kan dock antas att huvuddelen av de berörda redan har den datautrustning som krävs. Den myndighet som i första hand berörs av genomförandet av direktivet är . Många av de uppgifter som verket skall utföra enligt direktivet utförs dock , t.ex. övervakningen avseende användning av ruttsystem och av fartygs efterlevnad av sjötrafikinformationstjänster (artiklarna 7 och 8) och utredning av olyckor (artikel 11). När det gäller övervakning av fartyg som passerar in i områden med obligatoriska fartygsrapporteringssystem (artikel 5) finns det inte något sådant av IMO (Internationella sjöfartsorganisationen) antaget område som ansvarar för, men det är mycket möjligt att ett sådant kommer att inrättas . har uppgett att investeringskostnaden för nödvändig datautrustning med anledning av fartygsrapporteringssystemet kommer att uppgå till ca , och den årliga kostnaden för drift m.m. till ca . Regeringens strävan är att i möjligaste mån underlätta för fartygen genom att t.ex. samordna de olika anmälningsrutiner som finns i den utsträckning det är möjligt och lämpligt. En sådan samordning kan också Prop. 2003/04:88 antas leda till kostnadsbesparingar för det allmänna. I fråga om övervakning som skall göras av att fartyg är utrustade på föreskrivet sätt sker detta inom ramen för det inspektionsansvar som ligger på . Vad som sägs i artikel 20 om att utarbeta planer för fartyg i nöd förväntas heller inte medföra några kostnader eller andra konsekvenser av betydelse för verket. Däremot förväntas ett fullgörande av artikel 9 få ekonomiska konsekvenser. Av artikeln följer att skall anskaffa den utrustning och de landbaserade anläggningar som behövs för att ta emot och bearbeta AIS-information med beaktande av nödvändig täckning för mottagning av rapporterna. Den utrustning som behövs finns visserligen redan till stora delar, men det elektroniska systemet är under uppbyggnad såväl administrativt som tekniskt och viss nyinvestering kan bli aktuell. Systemet är tänkt att fungera som en gemensam databas för ett flertal sjöfartsanknutna myndigheter och för berörda intressenter. Kostnaden för datautrustningen samt utveckling av datasystem inklusive nätverk uppgår enligt beräkningar till ca . Denna kostnad delas dock lika mellan och Försvarsmakten, som annars hade behövt etablera ett eget AIS-nät för fullgörande av sina underrättelse- och övervakningsuppgifter. Genom att en dubbelinvestering undviks kan besparingen för samhället uppskattas till ca . Genom ändringsdirektivet införs miljöskyddskrav i syfte att främja en hållbar utveckling. Antalet fritidsbåtar ökar kontinuerligt och de negativa effekterna för miljön som en intensivare båttrafik medför blir därmed allt påtagligare. Genom att nya krav nu införs för fritidsbåtar, vattenskotrar och motorer som driver dessa, förväntas miljömässiga fördelar uppnås, främst i avgas- och bullerhänseenden. De positiva effekterna kommer dock inte att uppnås utan kommer att märkas allt eftersom de äldre båtmotorerna byts ut mot nya, vilket kommer att ta . Svenska tillverkare av fritidsbåtar och andra produkter som omfattas av fritidsbåtsdirektivet har historiskt hållit och håller alltjämt en hög standard ur tekniskt och säkerhetsmässigt perspektiv. Fritidsbåtsdirektivet har dock inneburit att en administrativ börda har lagts på tillverkarna i form av dokumentationsplikt och kontroll av tredjepartsorgan, vilket har lett till kostnadsökningar vid tillverkningsprocessen. De tillkommande kraven i fråga om buller och avgaser skall dokumenteras på samma sätt som de tidigare kraven. Ändringarna i direktivet har betydelse för svenska fritidsbåtstillverkare, tillverkare av motorer till fritidsbåtar, ombyggnadsvarv samt importörer av fritidsbåtar och vattenskotrar till den svenska marknaden. Några tillverkare av vattenskotrar och utombordsmotorer finns inte i . De svenska fritidsbåtstillverkarna har en relativt liten produktion i jämförelse med konkurrenterna inom EU och . De svenska motortillverkarna är däremot relativt stora inom EU och på världsmarknaden, men produktionen omfattar endast inombordsmotorer, huvudsakligen i de högre prisklasserna. När det gäller Prop. 2003/04:88 ombyggnadsvarven kan det antas att dessa i hög grad kommer att få hjälp med underlagsdokumentation från motortillverkarna. Det kan även nämnas att det i finns ett litet antal tillverkare av motorer med äldre konstruktion vars produktion är inriktad på historiska båtar, vilka är undantagna från direktivets krav. De harmoniserade reglerna innebär dock inte bara betungande rutiner för företagen, utan medför även en administrativ förenkling för dessa eftersom tillverkare på ett enklare sätt får sina produkter godkända för avsättning på en större marknad. För båtägare innebär de skärpta kraven att det vid eventuella ombyggnader av framdrivningssystemet finns begränsningar när det gäller motorstyrkan. Vid omfattande ombyggnader kommer även delar av certifieringen att behöva göras om. Ur konsumentperspektiv kan det antas en presumtiv köpare av t.ex. en fritidsbåt eller vattenskoter på ett enklare sätt kan jämföra och dra slutsatser om produkternas kvalitet när de är CE-märkta. Konsumenten vet då att produkten i vart fall för CE-märkningen uppfyllde väsentliga krav i säkerhets- och miljöhänseende. De produkter som omfattas av lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar kontrolleras genom marknadskontroll. När de nya bestämmelserna träder i kraft kommer fler marknadskontroller än tidigare att behöva utföras eftersom antalet produkter som omfattas av lagen ökar. , kommer även att behöva kontrollera fler olika egenskaper hos produkterna . Av detta följer att resurser kommer att behöva tas i anspråk i något högre grad . Vidare kommer den tekniska utvecklingen på området att behöva följas noga, och den snabba utvecklingen kan antas leda till att ytterligare ändringar i fritidsbåtsdirektivet kommer att bli nödvändiga . Enligt artikel 29 i övervakningsdirektivet skall medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Eftersom detta nu inte kan åstadkommas för svensk del föreslås i stället att ändringarna i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg och i fartygssäkerhetslagen (2003:364) skall träda i kraft möjligt, dvs. Ändringarna i fritidsbåtsdirektivet skall vara genomförda i medlemsstaternas nationella lagstiftning , men skall tillämpas först . Avsikten är därför att de föreslagna ändringarna i lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar skall utfärdas före utgången av juni månad 2004 för att sedan träda i kraft . Av artikel 3.2 i ändringsdirektivet framgår att vissa angivna produkter skall tillåtas att släppas ut på marknaden och/eller tas i bruk till och med ett senare datum, under förutsättning att de uppfyller de nationella bestämmelser som gäller vid dagen för ändringsdirektivets ikraftträdande, dvs. Eftersom med stöd av 2 § andra stycket fritidsbåtslagen jämfört med 3 § förordningen (1996:53) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar (som regeringen avser att komplettera) meddelar närmare föreskrifter om vilka krav som skall uppfyllas, har därigenom möjlighet att genomföra artikel 3.2. De ändringar i fartygssäkerhetslagen (2003:364) och lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg som föreslås i denna proposition är föranledda av och rådets direktiv /59/EG om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen och om upphävande av rådets direktiv /75/EEG, det s.k. övervakningsdirektivet. När det gäller lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar är de ändringar som föreslås ett led i genomförandet av och rådets direktiv /44/EG om ändring i direktiv /25/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar i fråga om fritidsbåtar. 8.1Förslaget till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364) En ny punkt har lagts till i uppräkningen av de omständigheter som kan föranleda reseförbud för ett fartyg. Den nya punkten har tillkommit som ett led i genomförandet av artikel 18 i övervakningsdirektivet, och innebär att ett fartygs resa får förbjudas på grund av ogynnsamma väder- och sjöförhållanden. Genom tillägg i punkt 5 bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att lämna uppgifter dels inför ett fartygs ankomst till en hamn eller ankarplats, dels i situationer där väder- eller sjöförhållandena är så ogynnsamma att de innebär allvarliga risker för människor eller miljön. Enligt artikel 4 i övervakningsdirektivet skall fartygsoperatören, agenten eller befälhavaren på ett fartyg som är på väg till en hamn i en medlemsstat lämna vissa uppgifter. Även om det i svensk lagstiftning inte finns någon definition av begreppet redare får vad som i direktivet avses med fartygsoperatör anses täckt av det begreppet, särskilt med tanke på att vad som sägs om redare även skall gälla den som i redarens ställe utövar ett avgörande inflytande över fartygets drift (se 1 kap. 2 § andra stycket). Däremot har det i punkt 5 lagts till en möjlighet att föreskriva om skyldigheter för den som befullmäktigats att på redarens vägnar lämna information, vilket enligt artikel 3 c) i övervakningsdirektivet är liktydigt med en agent. De övriga ändringar som har gjorts i paragrafen är endast redaktionella. Enligt artikel 25.2 i övervakningsdirektivet skall ett påföljdssystem införas för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas för att genomföra direktivet. Punkt 13 i paragrafen anpassas därför till de nya bemyndiganden som med anledning av direktivet har införts i 7 kap. 2 § 5 c) och d). Det innebär att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet försummar en föreskriven skyldighet att lämna uppgifter inför ett fartygs ankomst till en hamn eller ankarplats respektive vid ogynnsamma väder- och sjöförhållanden kan dömas till böter. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Enligt artikel 18 i övervakningsdirektivet skall behöriga myndigheter i vissa angivna situationer ha möjlighet att bl.a. förbjuda ett fartyg att anlöpa eller lämna en hamn. Myndigheterna skall även vidta lämpliga åtgärder för att så långt som möjligt begränsa eller, om det behövs, förbjuda bunkring till sjöss. Åtgärderna skall vidtas inte bara i situationer när den egna statens havs- eller kustområden riskerar att förorenas, utan även när det föreligger sådana risker för andra staters områden. För att möjliggöra att hänsyn tas även till andra staters intressen har ett nytt andra stycke angående detta lagts till i paragrafen. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar