prop · GR03123 · 2004-03-24 00:00:00 — I egenskap av myndighet och förvaltare av statens spår- anläggningar har fortfarande en särställning i förhållande till andra infrastrukturförvaltare. Regeringen anser därför att inte heller i fortsättningen behöver ansöka om tillstånd för verksamheten som infrastrukturförvaltare. Däremot finns det inte skäl att undanta från tillståndsplikt i den mån verket avser att bedriva annan verksamhet som omfattas av den nya järnvägslagen, t.ex. trafik i samband med spår- För sådan verksamhet torde dock oftast ett särskilt tillstånd räcka (se avsnitt 11.3.4). Enligt järnvägstrafiklagen (1985:192) är infrastrukturförvaltarna ska- deståndsskyldiga gentemot såväl resande och godstransportkunder som tredje man i händelse av olyckor. Utredningen föreslår därför att ett för- säkringskrav införs vid tillståndsprövningen enligt den nya järnvägs- lagen. Järnvägsföretagen har dock med stöd av bransch- överenskommelser i stor utsträckning tagit över den ansvarsskyldighet gentemot de resande och godstransportkunderna som avses. Regeringen bedömer därför att det inte finns något behov att införa detta krav i den nya järnvägslagen. Regeringen avser återkomma i denna fråga när slutbetänkande om lagstiftningsfrågor före- ligger (se avsnitt 7). Enligt 4 § järnvägssäkerhetslagen krävs tillstånd att driva trafiklednings- verksamhet. Enligt förarbetena till järnvägssäkerhetslagen (prop. 1990/91:1, s. 31) innefattar trafikledning både tidtabellplanering och trafikledning. Sistnämnda verksamhet utövas såvitt gäller järnvägs- trafiken av centralt placerade trafikledare eller av lokalt placerade tåg- klarerare, vilka styr trafiken med hjälp av det s.k. fjärrblockerings- systemet eller är placerade vid olika stationer. Ansvaret för trafik- ledningen skulle, enligt förarbetena, ligga på ett enda subjekt. Innehava- ren av spåranläggningen ansågs vara den som skulle vara ansvarig för trafikledningen. Denne skulle vidare i sin tur ha möjlighet att kunna överlåta uppgiften på en eller flera trafikutövare, om denne eller dessa var någon annan än anläggningens innehavare. De skäl som låg bakom denna uppdelning av ansvar för olika trafik- uppgifter gäller till viss del även . sätter dock gemenskaps- rätten den yttersta ramen för vad som är möjligt i detta avseende. Av artikel 6 i direktiv /440/EEG i dess lydelse enligt direktiv /12/EG framgår att uppgiften att besluta om kapacitetstilldelning på järnvägs- infrastrukturen inte får anförtros företag som tillhandahåller järnvägs- transporttjänster. Detta innebär att en infrastrukturförvaltare alltid är det subjekt som ytterst skall vara ansvarig för bl.a. tilldelning av tåglägen. Regeringen anser att trafikledning skall ingå i förvaltning av infra- struktur även i fortsättningen. Infrastrukturförvaltaren bör dock ha möj- lighet att kunna överlåta andra trafikledande uppgifter än tilldelning av infrastrukturkapacitet till någon annan. Om så sker är den som övertar de trafikledande uppgifterna också att betrakta som infrastrukturförvaltare. Även denne skall alltså ha tillstånd och följaktligen få sin lämplighet och kompetens m.m. prövad av tillsynsmyndigheten. anser att begreppet förvalta järnvägsinfrastruktur omfattar att driva anläggningar som hör till infrastrukturen och att det är onödigt att göra åtskillnad mellan dessa uppgifter. Eftersom det kan före- komma att en mindre del av den totala infrastrukturförvaltningen utförs av annan än huvudförvaltaren är det dock ingen nackdel att det framgår tydligt att även den som endast utför vissa uppgifter av den totala för- valtningen skall ha tillstånd. Regeringens förslag: Tillstånd i form av säkerhetsintyg, särskilt till- stånd och auktorisation samt tillstånd att förvalta järnvägsinfrastruktur skall kunna förenas med de villkor som behövs från säkerhets- synpunkt. skall också kunna besluta om sådana villkor för och Rikstrafiken. Tillståndshavaren skall vara skyldig att till tillsynsmyndigheten anmäla sådana förändringar i verksamheten som kan föranleda omprövning av tillståndet eller villkoren för det. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak i allt väsentligt med regeringens. Remissinstanserna: anför att omprövning av tillstånden kommer att kräva betydligt mer resurser och annan organisa- tion jämfört med . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: En verksamhetsutövare är alltid skyl- dig att se till att denne har erforderliga tillstånd för verksamheten. Arti- kel 11.46 i direktiv /18/EG anger exempel på situationer när ett järn- vägsföretag bör få sitt tillstånd omprövat. Om en förändring inträffar som påverkar verksamhetsutövarens rättsliga ställning, bör denne se till att en förnyad prövning av meddelat tillstånd sker. Exempel på när förnyad prövning bör ske är organisatoriska förändringar (samgående eller över- tagande), eller att verksamhetsutövaren avser att göra betydande änd- ringar av eller utvidga sin verksamhet. Om verksamhetsutövaren har upphört med sin verksamhet eller inte har påbörjat verksamheten inom exempelvis efter det att tillståndet meddelades, bör tillståndet omprövas. Till- synsmyndigheten bör ges möjlighet att under sådana förhållanden kunna återkalla tillståndet för att framtvinga en omprövning. Myndigheten kan givetvis på eget initiativ även i andra fall kontrollera meddelade tillstånd och i sista hand återkalla dem (se avsnitt 16). Det är emellertid alltid ytterst verksamhetsutövaren som skall anmäla sådana förändringar i verksamheten som kan föranleda en ny tillståndsprövning. bör ges möjlighet att i ett enskilt säkerhetsintyg, särskilt tillstånd, auktorisation och tillstånd för infrastrukturförvaltare kunna föreskriva hur den föreslagna järnvägslagens säkerhetskrav skall uppfyllas. I den föreslagna lagen bör vidare finnas stöd för att kunna ändra dessa villkor vid behov. Ansvaret för att verksamheten bedrivs på ett från säkerhetssynpunkt betryggande sätt skall, enligt regeringens upp- fattning, alltid ytterst vila på den som driver verksamheten. Det är såle- des företagets ledning som ansvarar för att de krav som ställs för att få tillstånd är uppfyllda tillståndet gäller. Det är därför viktigt att det klart och entydigt fastställs vem eller vilka personer inom organi- sationen som ansvarar för säkerhetsfrågorna och att dessa har tillräcklig kompetens och de nödvändiga befogenheterna. Möjligheten att besluta villkor bör gälla även dem som inte behöver Prop. 2003/04:123 tillstånd, dvs. I direktiven ges dock ingen möjlighet att förena en licens med sådana villkor. Det finns heller inget behov av detta. I avsnitt 16.2 beskrivs närmare i vilka fall tillstånd kan återkallas. 12 Särskilda redovisningskrav, m.m. Regeringens förslag: Järnvägsföretag skall i förekommande fall särredovisa verksamhet som avser godstransporter och förvaltning av järnvägsinfrastruktur och infrastrukturförvaltare skall i förekommande fall särredovisa tillhandahållande av transporttjänster. Offentligt stöd som betalas ut till en av dessa verksamheter skall endast få användas i den verksamheten. Offentligt stöd som betalas ut till verksamhet som avser persontransport skall redovisas separat i den verksamheten. Bestämmelserna om särskilda redovisningskrav och förbud att över- föra medel skall inte gälla för den som utför trafik med museijärn- vägsfordon eller annan liknande materiel. Regeringens bedömning: Det bör inte införas bestämmelser om skyldighet att upprätta särskilda verksamhetsplaner innehållande inve- sterings- och finansieringsplaner. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I utredningen föreslås dock inget undantag för trafik med museijärnvägs- fordon. Remissinstanserna: Endast () och Rikstrafiken yttrar sig särskilt i denna del. Rikstrafiken anser i och för sig att förslagen är bra, men ställer sig frågande till om inte bestäm- melser med motsvarande innebörd redan gäller enligt förordning (EEG) nr 1192/69 av om införande av enhetliga regler för järnvägsföretagens redovisning. JHRF anser att ideella föreningar som bedriver veterantågstrafik bör undantas från förslaget om järnvägs- företags ekonomiska redovisning. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: påpekar att industrispår- ägare med egen lokomotor bör vara undantagna från kraven. Skälen för regeringens förslag Genom rådets direktiv /440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar infördes bestämmelser som syftade till att underlätta en fram- tida utveckling och effektiv drift av järnvägssystemet i flera avseenden. Direktivet i dess lydelse enligt direktiv /12/EG kräver att järnvägs- företagen skall ha en oberoende ställning i förhållande till staten rörande vissa frågor, att viss verksamhet skall redovisas separat och att allmänna medel som betalas ut till ett visst verksamhetsområde inte överförs till annan verksamhet (artiklarna 4, 6 och 9). Förpliktelser för att i nu aktuellt hänseende skulle uppfylla sina åtaganden enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES) meddelades i förordningen (1993:1326) om järnvägs- företags redovisningar, prisbildningar för internationell godsbefordran på järnväg m.m. Genom denna förordning gällde bl.a. rådets direktiv 91/440/EEG som svensk förordning. Europeiska gemenskapen upphörde förordningen att gälla genom förordningen (1995:436) om behörig myndighet enligt vissa EG- rättsakter rörande järnväg m.m. Utöver rådets direktiv /440/EEG finns det direkt tillämpliga råds- förordningar som behandlar frågor om enhetliga principer för järnvägs- företagens redovisning, redovisningssystem och årsbokslut1. förordningar är endast tillämpliga på vissa särskilt angivna statliga järn- vägsföretag, däribland , och behandlar andra redo- visningsprinciper än de som direktiv /440/EEG kräver skall genom- föras i medlemsstaterna. Det bör därför övervägas hur rådets direktiv 91/440/EEG i dess lydelse enligt direktiv /12/EG i nu aktuellt avse- ende skall genomföras i . Förvaltningsmässigt oberoende till staten Järnvägsföretag i bedrivs affärsmässigt i enlighet med de civil- rättsliga författningar som reglerar sådan verksamhet. 91/440/EEG i dess lydelse enligt 2001/12/EG skall järnvägsföretag vara tillförsäkrade ett förvaltningsmässigt oberoende i förhållande till staten när det gäller frågor som rör administration, ekonomi och bokföring. Efter bolagiseringen av finns något helt offentligrättsligt reglerat järnvägsföretag i . regelverk som gäller för verksamhet som bedrivs på kommersiella grun- der får anses säkerställa direktivets krav på järnvägsföretags förvalt- ningsmässiga oberoende i förhållande till staten. detta regelverk med anledning av nu aktuellt direktiv är därför inte nöd- Enligt artikel 4.2 i dess lydelse enligt direktiv /12/EG skall infra- strukturförvaltare ha ansvaret för sin egen förvaltning, administration och I motsats till vad som gäller för järnvägsföretag finns här inget krav på oberoende ställning. Ett annat krav på självständighet gäller alltså för infrastrukturförvaltare än för järnvägföretag. det endast som i egenskap av förvaltningsmyndighet under regeringen är en offentligrättsligt reglerad infrastrukturförvaltare. ställning som genom regeringsformen har i förhållande till riksdag och regering får anses vara fullt tillräcklig för att kravet på eget 1 Rådets förordning (EEG) nr 1192/69 av om införande av enhetliga regler för järnvägsföretagens redovisning, EGT L 156, 28.6.1969, s. 8, svensk specialutgåva, område 7, volym 1, s. 70 (Celex 31969R1192) och rådets förordning (EEG) nr 2830/77 av om åtgärder som krävs för att göra järnvägsföretagens redovisningssystem och årsbokslut jämförbara, EGT L 334, 24.12.1977, s. 13, svensk specialutgåva, område 7, volym 1, s. 227 (Celex 31977R2830). ansvar för förvaltning, administration och intern kontroll i direktivet skall anses uppfyllda. I likhet med vad som gäller för järnvägsföretag bedriver övriga svenska infrastrukturförvaltare verksamhet enligt det civilrättsliga regelverk som gäller för sådan verksamhet. Detta regelverk får anses till- räckligt för att uppfylla direktivets krav på infrastrukturförvaltares ansvar för egen förvaltning, administration och interna kontroll. Särskilda redovisningskrav och förbud att överföra medel Direktiv /440/EEG ålägger medlemsstaterna en allmän skyldighet att se till att järnvägsföretag drivs enligt de bestämmelser som gäller för företag som drivs affärsmässigt. Detta skall också gälla deras åtaganden i fråga om offentliga tjänster som ålagts dem av staten och för de kontrakt om offentliga tjänster som de sluter med behöriga myndigheter (arti- kel 5). Därutöver ställs i artikel 6.1 i dess lydelse enligt direktiv /12/EG krav på att separata resultat- och balansräkningar skall föras och offentliggöras för dels transportverksamhet, dels verksamhet som avser förvaltning av infrastruktur. Vidare anges att allmänna medel som utbetalas till ett av dessa verksamhetsområden inte får överföras till det andra verksamhetsområdet och att bokföringen för de två verksamhets- områdena skall återspegla detta förbud. Av artikel 9.4 i dess lydelse enligt direktiv /12/EG framgår att järnvägsföretag skall upprätta och offentliggöra resultaträkningar och antingen balansräkningar eller års- redovisning av tillgångar och skulder för verksamhet som avser till- handahållande av godstransporter. Vidare framgår att järnvägsföretaget i tillämplig bokföring skall särredovisa medel som avser persontransport i allmänhetens tjänst, om medel utbetalas till denna verksamhet. Enligt artikeln får dessa medel inte överföras till verksamheter som rör andra transporttjänster eller annan verksamhet inom företaget. Det skall i sammanhanget erinras om kommissionens direktiv /723/EEG av om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag samt i vissa företags eko- nomiska verksamhet, senast ändrat genom kommissionens direktiv /52/EG (transparensdirektivet), vilket innehåller bl.a. redo- visningsregler som syftar till att skall kunna få till- gång till ekonomisk information som behövs för att kontrollera att före- tag inte får statliga stöd eller andra fördelar av en medlemsstat som stri- der mot . Här behandlas dock endast sådana regler som direktiv /440/EEG kräver skall genomföras i svensk rätt. Järnvägsföretag är i likhet med andra privata juridiska personer skyldiga att, med vissa undantag som inte är av intresse här, utforma sin ekonomiska redovisning enligt bestämmelserna i årsredovisningslagen (1995:1554) och bokföringslagen (1999:1078). I dessa lagar finns dock inte några bestämmelser som motsvarar de krav som anges i direktiv /440/EEG i dess lydelse enligt direktiv /12/EG. Regeringen före- slår därför att särskilda bestämmelser om särredovisning införs i den nya järnvägslagen. Dessa bestämmelser skall gälla utöver årsredovisnings- lagens och bokföringslagens bestämmelser. I den föreslagna järnvägs- lagen bör vidare införas bestämmelser om hur sådant offentligt stöd som avses i artiklarna 6.1 och 9.4 i direktivet skall hanteras i företagens bok- föring för att undvika s.k. korssubventionering mellan olika verksam- De föreslagna bestämmelserna bör inte omfatta järnvägsföretag . 2003/04:123 som bedriver museijärnvägs- eller veterantågstrafik. Inom ramen för den allmänna politik som fastställs av staten skall infra- strukturförvaltare, enligt artikel 7.4 i direktivet, upprätta en verksamhets- plan som innehåller investerings- och finansieringsplaner. Planen skall utformas för att säkerställa en optimal och effektiv användning och utveckling av infrastrukturen, som ekonomisk balans säker- ställs och medel tillhandahålls som gör det möjligt att uppnå dessa mål. Genom de instrument som står till regeringens förfogande för kontroll och styrning av myndigheter under regeringen kan regeringen, i den mån det behövs, kräva att redovisar användningen av statens medel i enlighet bestämmelsen i artikel 7.4 i direktivet. När det gäller Inlands- banan och andra privaträttsliga infrastrukturförvaltare som på uppdrag av stat eller kommun förvaltar offentligt ägd järnvägsinfrastruktur, bör den planeringsskyldighet som framgår av direktivet kunna regleras i avtal mellan dessa parter. Järnvägsinfrastruktur som är privatägd kan vara helt eller delvis finansierad med offentliga medel. I den mån offentliga medel finansierar infrastrukturen brukar staten eller berörd kommun begära att infrastrukturförvaltaren, som villkor för finansieringen, redo- visar hur de offentliga medlen skall användas. När förvaltningen av pri- vatägd järnvägsinfrastruktur inte är offentligt finansierad torde det inte finnas något större behov för staten eller kommun att inhämta redo- visning av planerad verksamhet på det sätt som direktivet kräver. Särskilt inte i de fall det rör sig om planer för privatägd järnvägsinfrastruktur med lågt kapacitetsutnyttjande och begränsad geografisk utsträckning. Mot bakgrund av det ovan anförda anser regeringen att det inte föreligger något behov av att i lag införa särskilda bestämmelser om infrastruktur- förvaltares skyldighet att upprätta verksamhetsplaner enligt artikel 7 i direktivet. 13Rätt att utföra och organisera trafik på järn- vägsnät Regler om vem som skall ha tillträde till marknaden för järnvägs- transporter eller s.k. trafikeringsrätt finns i förordningen (1996:734) om statens spåranläggningar och i lagen (1997:756) och förordningen (1997:757) om tilldelning av spårkapacitet. Förordningen om statens spåranläggningar reglerar trafik på de spåranläggningar som ägs av staten och som drivs och förvaltas av . Lagen om tilldelning av spår- kapacitet reglerar enbart trafik som bedrivs av internationella samman- slutningar av järnvägsföretag och internationella kombinerade gods- transporter på andra spåranläggningar än statens. Lagen omfattar även Prop. 2003/04:123 tillträde till industri- och hamnspår samt terminalspår. I fråga om det s.k. kapillära nätet (dvs. spår och växlar längst ut i bannätet) finns ett regeringsbeslut (N1999/943/IRT) som fastställer en överens- kommelse träffad mellan och dåvarande SJ om överföring av ansvaret för s.k. gemensamma funktioner från SJ till verket. Beslutet innebär bl.a. att de terminalspår som och äger skall upplåtas på konkurrensneutrala villkor till alla som fått tåglägen. Regeringens förslag: En internationell sammanslutning av järnvägs- företag med säte i olika stater inom EES jämte , med ändamål att utföra internationella transporter mellan medlemsstaterna, skall ha rätt att utföra genomgående persontrafik på svenska järnvägsnät, om trafiken sker mellan de stater inom EES jämte där företagen har sitt säte. Regeringen skall kunna föreskriva om vem som därutöver skall ha rätt att utföra eller organisera persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av sta- I fråga om andra järnvägsnät skall infrastrukturförvaltaren bestämma vem som, utöver de nämnda internationella sammanslutningarna, skall ha rätt att utföra eller organisera endast persontrafik på järnvägsnät förvalta- ren råder över. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- Utredningen använde dock begreppet statens spåranläggningar i stället för järnvägsnät som förvaltas av staten. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig särskilt i frå- gan stöder utredningens förslag eller har inte något att erinra. trafiken påpekar att det är angeläget att ta ställning till frågor om trafike- ringsrätt för persontrafik i andra fas. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- I utkastet användes dock uttrycket järnvägsnät som till- hör staten i stället för järnvägsnät som förvaltas av staten. Remissinstanserna: och invänder mot att sär- skilda regler skall finnas för järnvägsnät som tillhör staten, eftersom även nät, som visserligen ägs av staten, men förvaltas av någon annan inne- Skälen för regeringens förslag: Internationella sammanslutningar av järnvägsföretag med säte i olika stater inom EES jämte behåller oförändrat sin rätt att utföra genomgående persontrafik på järnvägsinfra- Denna rätt regleras i direktiv /440/EEG som inte ändrats i detta avseende sedan det trädde i kraft. Järnvägsmarknaden för persontrafik har inte på samma sätt som den för godstrafik utsatts för konkurrens. På järnvägsinfrastruktur som för- valtas av staten har i princip företräde till rätten att bedriva inter- regional persontrafik och har även ensam trafikeringsrätt för kommersiell persontrafik på stomjärnvägarna. trafikeringsrätt på del av stomnätet. rätt för lokal och regional persontrafik på stomjärnvägarna i länet. regeringsbeslut kan en trafikhuvudman under vissa förutsättningar få Prop. 2003/04:123 trafikeringsrätt på stomjärnvägarna i angränsande län. upphandlat persontrafik av har trafikeringsrätt för den upphandlade trafi- ken. På andra delar av järnvägsnätet som t.ex. och är nationell persontrafik oreglerad i fråga om marknads- tillträde. Det är därför den enskilde infrastrukturförvaltaren som bestäm- mer till vem han upplåter banan. Rätten för andra än internationella sammanslutningar att trafikera järn- vägsnät som förvaltas av staten bör fortsatt regleras i förordning. Som påpekats av flera remissinstanser bör förordningen inte omfatta alla järn- vägsnät som tillhör eller ägs av staten, eftersom då även t.ex. Arlanda- banan och formellt skulle omfattas av förordningen, trots att det är någon annan än staten som är infrastrukturförvaltare. Järnvägs- utredningen har uppmärksammat behovet av att se över de regler som avser trafikeringsrätt för nationell persontrafik. Nuvarande regler är otydliga när det gäller det närmare innehållet i trafikeringsrätten. Att flera kan ha trafikeringsrätt på en och samma sträcka skapar osäkerhet kring de ekonomiska förutsättningarna för att bedriva och utveckla trafi- ken. Om t.ex. av staten upphandlad trafik och kommersiell trafik bedrivs parallellt behövs klargöranden om de rättigheter trafikeringsrätten med- för när det gäller att ta upp och släppa av passagerare m.m. Denna och andra frågor redovisas i huvudbetänkande för resenärer och gods (SOU 2003:104) och behandlas inte i denna lag- rådsremiss. Regeringens förslag: Ett järnvägsföretag med säte inom EES eller i skall ha rätt att utföra godstrafik på svenska järnvägsnät. järnvägsföretag med säte i en annan stat än skall dock ha rätt att befordra gods, som både lastas och lossas inom landet (cabotage), endast om motsvarande rätt ges i den andra staten för ett järnvägsföretag med Den som har auktorisation och hemvist eller säte inom EES eller i skall ha rätt att organisera trafik på svenska järnvägsnät för Den som har hemvist eller säte i en annan stat än har dock denna rätt endast om motsvarande rätt ges i den andra staten för den som har hemvist eller säte i . Rätten att utföra eller organisera trafik skall inte gälla på fristående lokala och regionala järnvägsnät avsedda enbart för persontrafik eller på järnvägsnät som inte förvaltas av staten och som endast används av äga- ren för egen godstrafik. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- Remissinstanserna: Flera av de remissinstanser som uttalat sig i frå- gan stöder i princip utredningens förslag eller har inte något att erinra. () tillstyrker förslaget att låta internationell godstrafik trafikera hela det svenska ställer sig däremot tveksamt till att i lag införa reg- ler om att skall tillämpa ömsesidighetsprincipen. förordar i stället en mer aktiv marknadsövervakning för att komma tillrätta med problem förknippade med att andra länder ännu inte öppnat sina markna- der i lika stor utsträckning som . tillstyrker för- slaget att införa cabotage i . Verket anser inte att rätten att utföra cabotage skall villkoras genom en ömsesidighetsprincip. tillstyrker förslaget att införa cabotage.