prop · GS0339 · 2004-11-02 00:00:00 — En inte alltför ovanlig situation torde vara den att en person anger sitt namn i skriftlig eller muntlig anmälan till tillsynsmyndigheten men framför önskemål om att få vara anonym gentemot andra än tillsynsmyndighetens tjänstemän. Om namnet finns intaget i en allmän handling t.ex. en inkommen anmälan eller en handling som upprättats hos myndigheten (se 2 kap. 3, 6 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen) kan namnet inte hemlighållas utan stöd i sekre- tesslagen (1980:100). Inom t.ex. verksamhet kan uppgift om vem som gjort en anmälan under vissa omständigheter sekretess- beläggas (se 7 kap. 6 § sekretesslagen). Den föreslagna anmälningsskyldigheten kräver ingen ändring i sekre- tesslagen, eftersom anmälan i första ledet stannar inom samma myndig- het och när det gäller anmälan till tillsynsmyndighet, lagstöd för sekre- tessgenombrott redan finns i 14 kap. 1 § sekretesslagen. Regeringen anser i likhet med flera remissinstanser att det finns anled- ning att i LSS, liksom i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och skol- lagen (1985:1100), göra en erinran om bestämmelserna i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen angående anmälningsskyldighet rörande barn. Syftet är att stärka skyddet av barn i utsatta situationer genom att olika yrkes- grupper som kommer i kontakt med barn i deras vardag omfattas av en skyldighet att anmäla till om de misstänker eller får känne- dom om att ett barn far illa. Regeringens bedömning: Förslagen bör inte medföra några ökade kostnader för kommunerna, landstingen eller staten. Bestämmelserna om dokumentation i enskild verksamhet medför vissa kostnader, men de bedöms vara motiverade för att tillförsäkra de syften som finns för att införa dessa. Förslagen innebär också ett behov av informations- och utbildningsinsatser framför allt gentemot den kommunala sektorn, men också gentemot enskilda verksamheter. Detta behov torde kunna tillgodoses genom normering och länsstyrelsernas rådgivning till allmänheten och kommunerna. En viktig utgångspunkt för verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) är att verksamheten skall vara av god kvalitet och att den enskilde genom insatserna tillför- säkras goda levnadsvillkor. För att säkerställa en kvalitativt god verk- samhet och för att stärka den enskildes rättssäkerhet och trygghet samt för att åtgärda vissa oklarheter i tillämpningen mellan LSS och social- tjänstlagen (2001:453) har i denna proposition lämnats förslag till olika ändringar i LSS. Kommun, landsting och Den föreslagna ändringen i 6 § LSS att verksamheten skall vara av god kvalitet innebär inte någon ny tolkning av kvalitetsbegreppet i LSS utan skall ses som ett förtydligande av de kvalitetsaspekter som finns i olika bestämmelser i t.ex. 6 och 7 §§. Den personal som arbetar med stöd och service enligt LSS har i många fall också uppgifter som följer av socialtjänstlagen. Då kvalitetsfrågorna regleras på olika sätt i de olika lagarna uppstår osäkerhet i verksamheterna om vad som gäller. Syftet med ändringen i 6 § LSS är att undanröja denna osäkerhet. Det nya i förslaget är att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande skall utvecklas och säkras. Även detta är uppgifter som kan anses vara en naturlig del av ansvaret att följa upp att verksamheten bedrivs enligt lagens intentioner. Regeringen förutsätter att det redan bedrivs någon form av fortlöpande arbete med att utveckla och säkra kvaliteten i den egna LSS-verksamheten. Kommunerna skall enligt 3 kap. 3 § socialtjänstlagen systema- tiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i . Even- tuellt merarbete på grund av detta är beroende av hur verksamhet enligt LSS och verksamhet enligt socialtjänstlagen är organiserat, t.ex. om det är samma tjänstemän som administrerar verksamheterna eller om styr- ningen av verksamheterna sker genom samma nämnd eller nämnder. Regeringen anser att den fortlöpande utveckling och säkring av kvali- teten i verksamhet enligt LSS som föreslås torde kunna samordnas med det kvalitetsarbete som redan skall bedrivas enligt 3 kap. 3 § socialtjänst- lagen. Även om LSS-verksamheten är organiserad på olika sätt i olika kommuner så är den alltid på något sätt samordnad med särskilt vad gäller förvaltning och politisk styrning i nämnder. Men även den direkta verksamheten bedrivs på flertalet håll i direkt anslutning till motsvarande insatser enligt socialtjänstlagen. Därför bör de rutiner och metoder som utvecklats för utveckling och säkring av kunna utnyttjas även för verksamhet enligt LSS. Regeringen anser att eventuella kostnader blir ytterst begränsade genom samordningen med och borde kunna uppvägas av den nytta som kommunen och torde ha av att kunna få bättre instrument för att planera och organisera sina verksamheter. Förslagen om dokumentation och gallring etc. i verksamhet som be- drivs av kommun eller landsting är i allt väsentligt ett förtydligande av vad som redan gäller enligt förvaltningslagen (1986:223) och allmänna förvaltningsrättsliga principer och medför därför inga ökade kostnader för kommunerna eller landstingen. Regeringen anser inte heller att förslaget om anmälningsplikt för var och en som fullgör uppgifter enligt LSS i fråga om ett allvarligt missför- hållande som rör enskild som får insats enligt LSS medför ökade kost- nader för kommunerna, landstingen eller . Tillhandahållandet av insatser enligt lagen är ytterst ett ansvar för kommunen eller . Enskilt bedriven verksamhet enligt LSS förutsätter i de flesta fall avtal med kostnadsansvarig kommun eller I fråga om personlig assistans kan den enskilde välja utförare. Regeringen förutsätter att kommuner och landsting, för att kunna fullgöra sitt ansvar för tillhandahållande av insatser och tillsynsansvar, i avtal reglerar frågor såsom kvalitet och dokumentation. Bestämmel- serna om dokumentation kommer att påverka enskild verksamhet och medföra vissa kostnader. Regeringen kan inte uppge exakt hur många enskilda verksamheter som är berörda av den föreslagna dokumenta- tionsskyldigheten. Det kan dock här nämnas att enligt Rapporten tillsyn 2002 finns enskild verksamhet i varje län och att enligt Regeringens skrivelse 2003/04:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn finns totalt 536 tillstånd för enskild verksamhet omfattande 4 885 platser. Med förslagen följer t.ex. skyldighet att dokumentera sådant som rör genomförandet av insatserna; det kan röra sig om planering av insatser och personalbemanning, hur insatsen utformas för den enskilde t.ex. uppgift om behov av visst stöd och t.ex. egenvård. Verksamheternas och insatsernas art skiljer sig mycket åt och detta påverkar omfattningen av den dokumentation som skall göras. I likhet med gäller i fråga om verksamhet enligt LSS att det som är av betydelse skall doku- menteras. Av detta följer att insatser av mindre betydelse kan dokumen- teras summariskt. På grund av att de enskilda verksamheterna ser så olika ut, kan inte tiden eller kostnaderna för de nya skyldigheterna närmare beräknas men några större investeringar lär emellertid inte behövas. Regeringen anser att bestämmelserna om dokumentation sammanfatt- ningsvis är motiverade för att tillförsäkra de syften som finns för att införa dessa. Förslaget om anmälningsplikt för var och en som fullgör uppgifter enligt LSS i fall då ett allvarligt missförhållande föreligger be- döms inte medföra ökade kostnader för enskilt bedriven verksamhet. Förslagen bedöms underlätta för tillsynsmyndigheterna och länsstyrelserna eftersom lagregleringen av verksamhet enligt LSS blir mer likformad med den som följer av socialtjänstlagen. En del oklar- heter i tillämpningen bedöms ha åtgärdats med dessa förslag. Förslagen bedöms initialt kunna medföra ökade krav på information till såväl kom- muner som enskilda. Den ökade befogenheten för länsstyrelserna att be- sluta om omhändertagande av personakter i enskild verksamhet bedöms rymmas inom befintliga anslag. Regeringen anser att det är angeläget att som stöd till kommunerna och landstingen ser över be- hovet av normering t.ex. föreskrifter eller allmänna råd om den före- slagna lagstiftningen. De allmänna förvaltningsdomstolarna och polismyndigheten Förslagen om möjlighet att överklaga beslut om avslag på begäran om ut- lämnande av en handling i en personakt i enskild verksamhet och läns- styrelsens beslut om omhändertagande av personakt bedöms inte föran- leda mer än ett obetydligt antal överklaganden till domstolarna. Even- tuella kostnadsökningar bedöms därför rymmas inom befintliga anslag. Förslaget om eventuell hjälp från polismyndighet att verkställa beslut om omhändertagande av personakt bedöms även rymmas inom befintliga an- Prop. 2004/05:39 slag. Lagförslagen är könsneutralt utformade och gäller lika för kvinnor och män. Genom att arbeta med kvalitetssäkringssystem och uppföljningar kan förutsättningarna öka för att uppnå en likabehandling oberoende av kön. Ändringarna i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade (LSS), socialtjänstlagen (2001:453) och sekretesslagen (1980:100) föreslås trädda i kraft . 8.1Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om särskilt stöd och service till vissa funktionshindrade 2, 7, 1113, 23 §§ Bestämmelserna ändras redaktionellt på så sätt att hänvisning till första stycket i 9 § tas bort. Förslaget behandlas i avsnitt 5.1. I första stycket föreskrivs att verksamheten skall vara av god kvalitet i de insatser som ges. Rätten till insatserna prövas på grundval av de regel- system som finns för insatserna. Avsikten är att garantera kvalitet i den verksamhet som bedrivs. I första stycket föreskrivs också att kvaliteten systematiskt och fortlöpande skall utvecklas och säkras. Innebörden är att uppföljning och utvärdering av verksamhetens kvalitet och resultat skall göras av den eller de nämnder som avses i 22 §. Kommuner och landsting har, genom avtal och tillsynsansvar som följer av 23 § andra stycket, att säkerställa att kravet på god kvalitet uppfylls och att system finns för fortlöpande säkring och utveckling av kvaliteten även för en- skild verksamhet. Detta eftersom tillhandahållandet av insatser enligt lagen ytterst är ett ansvar för kommunen eller och förutsätter avtal med kostnadsansvarig kommun eller landsting. Paragrafen har ut- formats med 31 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 3 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitten 5.2.15.2.2. I första stycket uttrycks den grundläggande bestämmelsen om dokumentationsskyldighet. All handläggning av ärenden som rör en- skilda och genomförandet av beslut om insatser enligt LSS skall doku- menteras. Med handläggning avses alla åtgärder från det att ett ärende anhängiggörs till dess att det avslutas genom beslut. Utöver handläggning av ärenden skall dokumentation ske av sådant rent faktiskt handlande som utgör genomförande av beslut om insatser. I fråga om insatser enligt LSS är mycket sådant som kan hänföras till faktiskt handlande, dvs. Vidare bör vid dokumentation, såsom vid andra åtgärder enligt LSS, beaktas att verksamheten bl.a. skall vara grundad på respekt för den en- skildes integritet, se 6 §. Vidare anges närmare vad dokumentationen skall utvisa, beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska om- ständigheter och händelser. Denna information behövs för att säkerställa olika intressen. Av primärt intresse för den enskilde är att få en korrekt handläggning av ärendet och att verksamheten t.ex. genomsyras av inten- tionerna i LSS såsom respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet samt att den enskilde i största möjliga utsträckning ges in- flytande och medbestämmande över insatsen. Vidare är av intresse för den enskilde att en insats är av god kvalitet. Dokumentationen skall kunna användas av personal inom verksamhet enligt LSS som ett arbets- instrument för den individuella planeringen, för handläggning av ärendet, för genomförandet och för uppföljning av ärendehandläggningen och in- satsen. Uppgifterna utnyttjas också i flera andra sammanhang, t.ex. som underlag för kvalitetssäkring och forskning. För att skyldigheten att dokumentera skall kunna fylla sina huvud- uppgifter krävs att dokumentationen innehåller tillräcklig, väsentlig och korrekt information. Vad som kan utgöra tillräcklig och väsentlig infor- mation kan variera beroende på vilken insats enligt LSS det är fråga om. I avsnitt 5.2.2 anges vidare sådana uppgifter som kan vara av betydelse. Regeln i andra stycket är av betydelse som ett komplement till reglerna om sekretess. På samma sätt som sekretessreglerna syftar den här regeln till att skydda den som vänder sig till en kommuns eller ett landstings nämnd från obehörig insyn i hans eller hennes privatliv. Den tar alltså närmast sikte på sådana handlingar för vilka det gäller sekretess. Obehöriga får anses vara envar som inte har legitim anledning att ta del av handlingen i sin tjänsteutövning. Paragrafen har utformats med 11 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2.3. I första meningen i paragrafen föreskrivs att dokumentationen skall ut- formas med respekt för den enskildes integritet. Personakter kan innehålla dels handlingar och anteckningar som till- kommit i verksamheten enligt LSS, dels handlingar som har givits in dit. Beträffande de sistnämnda handlingarna är det naturligtvis inte möjligt att ställa upp krav på innehåll och utformning. När det däremot gäller de handlingar och anteckningar som tillkommer inom verksamhet enligt LSS kan sådana krav ställas. Anteckningar som görs skall bygga på respekt för den enskildes inte- gritet. Härmed förstås bl.a. att den enskilde skall behandlas med aktning. Utgångspunkten är således att uppgifterna i dokumentationen skall vila på ett korrekt underlag och inte vara av nedsättande eller kränkande karaktär. Återhållsamhet bör iakttas när det gäller uppgifter om den en- skildes privatliv, om inte uppgifterna är nödvändiga för bedömningen i ärendet eller vid utförandet av insatserna. Skyldigheten att dokumentera omfattar bl.a. de åtgärder som har vid- tagits i ärendehandläggningen och i genomförandet av insatser, men ock- så de bedömningar som legat till grund för åtgärderna. Vad som är inte- gritetskränkande kan uppfattas på olika sätt av en enskild. Man kan inte kräva att uppgifter som skulle kunna uppfattas som kränkande aldrig skall få förekomma i dokumentationen. Uppgifterna kan ju vara befogade i det enskilda fallet. Något som alltid måste krävas är att uppgifterna grundas på ett riktigt underlag och är av verklig betydelse för ställnings- taganden inom verksamheten. Ovidkommande värdeomdömen av all- mänt nedsättande eller kränkande karaktär får inte förekomma. I paragrafen föreskrivs också att den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom eller henne. Det är viktigt att anpassa informationen som förmedlas och dokumentationen så att den person som har ett funktionshinder kan förstå det som sägs eller skrivs. Det finns anledning att även beakta 7 § förvalt- ningslagen (1986:223) som bl.a. anger att myndigheten skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. I paragrafen föreskrivs i sista meningen, som en markering av att dokumentationen skall ske under full öppenhet mot den enskilde, att det skall antecknas om den enskilde anser att någon uppgift i dokumenta- tionen är oriktig. Det kan t.ex. avse att den enskilde har en annan uppfatt- ning än handläggaren om någonting som denne har antecknat. Denna regel ansluter till insynsbestämmelsen i andra meningen i paragrafen, men också till den obligatoriska rätten till partsinsyn enligt förvaltnings- lagen. Vidare gäller även bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204) om t.ex. rättelse av personuppgifter (se avsnitt 5.2.3). Paragrafen har utformats med 11 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2.4. I första stycket anges en gallringsplikt beträffande personakter. Anteckningar och andra uppgifter i en personakt hos den eller de nämnder som avses i 22 § som tillhör sådan sammanställning av upp- gifter som avses i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom skall gallras efter det att sista anteckningen gjordes i akten, dvs. sista kontakten med ifrågavarande nämnd. Datum för sista anteckningen i akten bildar utgångspunkt för beräknande av gallringsfristen. Syftet med gallringsreglerna är att handlingar om den enskilde skall gallras, sedan kontakten med nämnden har avbrutits. Upp- gifterna skall dock inte gallras så länge uppgifterna om samma person inte har gallrats av nämnden enligt andra stycket, dvs. vad som gäller för sammanställning av uppgifter. Även har gått efter sista anteckning i en personakt skall den alltså inte gallras så länge uppgifter om personen finns kvar i en sammanställning av personuppgifter som av- ses i lagen om behandling av personuppgifter inom . Beteckningen personregister förlorade sin betydelse i och med person- uppgiftslagens (1998:204) inträde. används i stället begreppet sammanställning av personuppgifter och det ansluter till personuppgifts- lagen och lagen om behandling av personuppgifter inom (jfr prop. 2000/01:80 s. 169). I andra stycket anges en gallringsplikt avseende uppgifter i en sammanställning som avses i lagen om behandling av personuppgifter inom . Sådana uppgifter skall gallras efter det att de förhållanden som uppgifterna avser har upphört. Innebörden är att en uppgift i en sammanställning om en bestående åtgärd, t.ex. insats i form av särskilt boende, inte skall gallras förrän efter det att insatsen upphört. Först då får personakten gallras, om dessutom har gått från sista anteckningen i personakten. Eftersom det vid en bestående åt- gärd oftast torde behövas löpande anteckningar i personakten kan regeln i första stycket andra meningen få begränsad betydelse. Av tredje stycket följer att gallringen skall vara avslutad senast kalenderåret efter det att gallringsskyldigheten inträdde. Paragrafen har utformats med 12 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2.4. I första stycket anges att handlingar som kommit in eller upprättats i samband med att en insats i form av boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn och ungdomar som behöver bo utanför för- äldrahemmet lämnas skall undantas från gallring (9 § 8). I andra stycket ges en bestämmelse om att vissa handlingar skall undantas från gallring av hänsyn till forskningens behov i ett representa- tivt urval av kommuner och landsting och i övriga kommuner och landsting beträffande ett representativt urval av personer. Avsikten är att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, genom verk- ställighetsföreskrifter närmare skall föreskriva vilka urval och undantag som skall göras för detta ändamål, se avsnitt 5.2.4 Paragrafen har utformats med 12 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitten 5.2.1, 5.2.3 och 5.2.4. Paragrafen innehåller den föreskrift som gör att dokumentationsbe- stämmelserna 21 a och 21 b §§ skall tillämpas i enskild verksamhet, i de delar som kan bli aktuella i sådan verksamhet. Den innehåller också den nödvändiga regleringen av hur länge dokumentationen i enskild verk- samhet måste bevaras. Denna tid kan dock förlängas genom avtal mellan den som bedriver verksamheten och en uppdragsgivande kommun. Paragrafen har utformats med 7 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) som förebild. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2.3. I första stycket ges bestämmelser om hur en enskild kan få ta del av en personakt som gäller honom eller henne hos den som bedriver enskild verksamhet. Rätten att få del av akten gäller bara den som akten rör och vid gemensamma akter i princip bara de delar som gäller denne själv. Utlämnandet är villkorat av att det inte strider mot bestämmelsen om tystnadsplikt i 29 §. I andra stycket finns regler om hur utlämnandet skall prövas. Paragrafen har utformats med 7 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453) Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2.5. I första stycket anges de situationer då får besluta att personakt hos den som bedriver enskild verksamhet får tas om hand. Enligt första stycket 2 anges att omhändertagandebeslut meddelas om det på sannolika skäl kan antas att personakten inte kommer att handhas enligt föreskrift i lagen eller enligt föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Härvid avses främst bestämmelser om hantering och förvaring. En fråga om omhändertagande enligt första stycket 1 eller 2 kan tas upp av när det finns anledning till det. Någon formell an- mälan eller ansökan behövs inte. Ägaren till personakterna, vilket nor- malt är den som driver den verksamhet i vilken personakterna förts, skall emellertid i regel få tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Detta framgår av 17 § förvaltningslagen (1986:223). I vissa fall, såsom när avgörandet inte kan uppskjutas, kan dock beslut få meddelas utan att berörd part fått tillfälle att yttra sig. Så kan t.ex. vara fallet när ansvarig person inte kan nås inom rimlig tid och akterna måste tas om hand för att de inte skall bli förstörda eller för att förhindra att innehållet i handlingarna sprids till obehöriga. I första stycket 3 öppnas en möjlighet för att besluta att personakter skall tas om hand utan att det finns sådana skäl som anges i de föregående punkterna. För detta krävs dock att den som ansvarar för personakterna ansökt om att akterna skall omhändertas. Avsikten är inte att varje ansökan om omhändertagande skall bifallas. Det är den som be- driver en enskild verksamhet och som därmed står under och kommunens tillsyn som ansvarar för förvaringen av personakterna. I vissa fall kan det dock vara motiverat att dessa tas om hand för förvaring. I lagtexten har kravet på prövning uttryckts så att det skall finnas ett påtagligt behov av att akterna tas om hand. Andra stycket reglerar när en omhändertagen personakt skall åter- lämnas. En första förutsättning för detta är att ett återlämnande alls är möjligt, dvs. att handlingarna inte har förstörts efter utgången av minsta tid för bevarande. Vidare förutsätts för beslut om återlämnande att det inte finns skäl för omhändertagande enligt första stycket. Detta kan t.ex. gälla om en nedlagd enskild verksamhet återupptas av den ursprungliga ägaren. Beslut i fråga om återlämnade skall meddelas av efter an- sökan. Ansökan kan göras av den som vid beslutet om omhändertagande av en personakt ansvarade för denna. I tredje stycket anges hur en omhändertagen personakt skall förvaras. Vilka som är arkivmyndigheter i kommuner, om inte annat bestämts av fullmäktige, framgår av 8 § arkivlagen (1990:782). Vidare anges i tredje stycket att omhändertagna personakter skall hållas avskilda hos arkivmyndigheten. Personakter som kommer från en- skild verksamhet bör inte få blandas samman med personakter som har överlämnats från den offentliga verksamheten enligt LSS, med hänsyn till att det kommer att gälla olika sekretessregler för uppgifter i om- händertagna personakter och i akter från den offentliga verksamheten. Dessutom bör inte heller en akt som omhändertagits med stöd av LSS blandas med en akt som omhändertagits med stöd av socialtjänstlagen, oavsett om akterna gäller samma person. Det sistnämnda för att det inte skall råda oklarhet om vilka beslutsunderlag och övriga anteckningar som hör till vilket ärende. Det anges också en minsta tid för bevarande av omhändertagna person- akter. Utgångspunkten för beräkningen av är den tidpunkt då akten kom in till arkivmyndigheten. Efter utgången av den angivna tiden kan handlingarna i personakten förstöras. Något särskilt krav på gallring finns dock inte.