prop · GR03140 · 2004-04-28 00:00:00 — att utbildningen organiseras i block som består av en eller flera kurser. För det tredje är det en fördel om betygssystemet också är tillämpbart för gymnasial vuxenutbildning, eftersom det underlättar för elever som vill bygga på sina gymnasiestudier i komvux. För gymnasial vuxen- utbildning är ett bibehållande av kursbetygen angeläget. Principen för vuxenstuderande är att de måste kunna studera endast den del av ett ämne, dvs. den kurs, som de behöver och som är lämp- lig för dem. För det fjärde skall en förändring av betygssystemet ske med så lång framförhållning att det finns förutsättningar för genomförandet. Skolver- ket skall hinna göra betygskriterier och eventuellt allmänna råd. Det skall finnas tid för skolor, skolledare och lärare att bli förtrogna med systemet. Det skall finnas tid för högskolesystemet att anpassa reglerna såvida betygen skall användas för behörighetsbedömningar och urval och för att göra dessa regler kända. Eftersom gymnasieskolan även består av kurser föreslår kommittén, att kursen utgör grunden för betygsättning. blir kurserna mera omfattande än . Detta innebär att betyg på kurs i fler- talet fall också innebär betyg på ämne. Förslagen till struktur och betyg kommer till rätta med merparten av de nackdelar som dagens kursbetyg har. Det blir inte längre en fragmen- tisering och trivialisering av undervisningen. Lärare får bättre underlag för att sätta betyg genom att de träffar eleverna provhysterin kan undvikas och stressen minska. Lärarna får större förut- sättningar att samarbeta. Antalet kursbetyg i elevernas slutbetyg kommer att minska betydligt. Några nackdelar med dagens system kommer dock att kvarstå, om än i minskad grad. Ett slutbetyg kommer att kunna innehålla flera betyg i samma ämne, t.ex. i matematik, men troligen inte så många som . Risken finns att betygsstress och intresse för konkurrenskomplettering blir kvar för elever som siktar på högskoleutbildningar med stor kon- kurrens om platserna. Betygsstegen är Icke Godkänd, Godkänd, Väl godkänd och Mycket väl godkänd. Det finns elever som uppfattar betygen som en bedömning av deras person, vilket är särskilt bekymmersamt då de får betyget Icke godkänd. Kommittén förslår att benämningen på betygen ändras till att sluta på t, dvs. Icke godkänt, Godkänt, Väl godkänt och Mycket väl godkänt. får elever slutbetyg när de gått igenom ett nationellt eller special- utformat program och fått betyg i alla kurser som ingår i elevens studie- väg. Det spelar däremot inte någon roll vilka betygen är. t.ex. vara IG (Icke godkänd). Studieresultaten bland elever som fått slutbetyg kan vara högst skiftande. En elev som gått individuellt program (IV) får slutbetyg efter att ha fullföljt den plan som lagts upp för eleven. Om man saknar betyg i någon kurs som ingår i studieprogrammet får man i stället ett samlat betygsdokument. Om man saknar betyg i någon kurs kan man alltså ha gått alla tre åren men ändå inte ha slutfört gym- nasieskolan. Samlat betygsdokument får man också om man flyttar eller avbryter sina studier. Kommittén föreslår att alla elever oavsett hur många poäng de uppnått skall få avgångsbetyg när de avslutat sina gymnasiestudier. Kommittén vill understryka att det är bättre att elever med skolproblem går kvar i gymnasieskolan och får stöd för att nå så långt som möjligt i stället för att ge upp och avbryta studierna . Eftersom elever kom- mer att få avgångsbetyg med olika antal gymnasiepoäng bör det av avgångsbetyget framgå det totala antalet poäng som utbildningen normalt omfattar, dvs. 2 500 gymnasiepoäng. Samlat betygsdokument bör elever få som avbrutit sin gymnasie- utbildning vid en skola antingen för att flytta till en annan skola eller av andra skäl. Kommittén förordar att elever skall få ett bevis på gymnasieexamen. För den enskilde eleven bör detta kunna bli ett erkännande att ansträng- ningarna under gymnasieåren varit framgångsrika. För arbetsgivare kan examensbeviset underlätta en bedömning av den arbetssökandes kompe- tens och för högskolor både i och utomlands ett bevis på att vederbörande uppfyller de grundläggande förutsättningarna för att kunna bli antagen. Kommittén har övervägt vilka krav som bör ställas för gymnasie- examen och menar att det är rimligt att eleven fått godkänt resultat på åtminstone av de 2 500 gymnasiepoäng som utbildningen omfattar. Eleven bör således för att få gymnasieexamen ha fått minst godkänt i lägst 2 250 gymnasiepoäng, däribland godkänt betyg på Gym- nasiearbetet. Individuell studiegång i gymnasieskolan omfattar det individuella programmet för merparten av eleverna , trots att de saknar godkänt betyg från i endast ett eller ett par ämnen. Alltför många lämnar gymnasieskolan för gott på det individuella programmet, som endast delvis kommit att fungera som tänkt. Elevernas rättsliga ställning har varit för svag, bl.a. deras möjligheter att påverka studiernas omfattning. Till skillnad från vad som gäller för övriga program saknas regler om garanterad undervis- ningstid. Elever som saknar behörighet i ett eller ett par av de behörighets- givande ämnena, skall få en individuell studiegång som gör det möjligt att läsa in det eller de saknade ämnena från och successivt påbörja de ordinarie gymnasiestudierna på sektorn. Kommit- tén vill skapa en struktur som uppmuntrar alla elever att lära sig så mycket som möjligt. I vilken takt och omfattning eleverna kan följa sektorns reguljära studiegång kommer att skifta från elev till elev. Det kommer att ställa höga krav på skolledningens förmåga att organisera utbildningen, men innebär att eleverna inte utestängs från möj- ligheten att ta del av gymnasiekurser. Alla elever, såväl behöriga som obehöriga, skall ha rätt till heltids- studier. Obehöriga elever skall ha en rätt att bli preliminärt antagna på vald sektor. När de läst in det eller de behörighetsgivande grundskole- ämnen där de saknar godkända betyg övergår den preliminära antagning- en till att bli definitiv. Arbetslagen i gymnasieskolan måste förstärkas med den breda kompetens som finns på de individuella program- men. Det flexibla arbetssätt och de otraditionella pedagogiska metoder som utvecklats där måste fortsätta att utvecklas inom ramen för sekto- rerna. Kommittén är medveten om att det finns behov av särlösningar för ett fåtal elever, t.ex. elever som kommit till och behöver undervisning i svenska. För dessa elever måste det, liksom , finnas möjlighet till sådan undervisning inom ramen för gymnasieskolan. Det finns andra elevgrupper som kan ha behov av mer permanenta särlösningar. För dessa elever gäller att skolan ensam eller tillsammans med andra samhällsorgan, exempelvis socialtjänst, hälso- och sjukvård eller arbetsmarknadsmyndigheter, finner lämpliga lösningar. Viktigt är att även dessa elever omfattas av gymnasieskolans uppdrag och erbjuds en verksamhet med hög kvalitet. För ungdomar som av olika skäl lämnat eller aldrig påbörjat studier i gymnasieskolan bör kommunens uppföljningsansvar förtydligas så att det i skollagen klart framgår skyldighet för kommunen att informera sig om var ungdomar som inte påbörjat eller avbrutit gymnasiestudierna befin- ner sig och vad de är sysselsatta med. Dessa ungdomar skall konti- nuerligt erbjudas utbildning i gymnasieskolan. Att lära i arbetslivet Enligt direktiven skall kommittén föreslå hur samverkan mellan skola och arbetsliv kan utvecklas samt hur ett ökat inslag av lärande i arbets- livet i gymnasieskolan bör utformas. En ökad integration mellan arbete och lärande kan, utöver att förmedla kunskaper och färdigheter inom yrkesområdet, även bidra till en fortsatt socialiseringsprocess och skapa motivation för den aktuella utbildningen hos eleverna. APU innebär att delar av den yrkesförberedande utbildningen sker på en arbetsplats. Av dagens program har 13 krav på APU. Skolhuvud- mannen ansvarar för att anskaffa och för att de uppfyller kvalitetskraven. Även på de fyra övriga programmen får utbildningen arbetsplatsförläggas efter lokalt beslut. (Lärande i arbetslivet) är ett nytt koncept för att lära i arbetslivet som genomförs som försöksverksamhet. I huvudsak innebär för- söksverksamheten att utbildning i yrkesämnen motsvarande 700 poäng förläggs till en arbetsplats. Alla elever i gymnasieskolan bör få möjlighet att lära i arbetslivet genom APU eller annan verksamhet som planeras i samråd med det lokala arbetslivet. Kontakter med arbetslivet bör förekomma redan under det inledande sektorsblocket, dvs. innan eleverna valt yrkes- respektive mer studieförberedande inriktningsblock. Elever som väljer yrkesför- beredande inriktnings- och fördjupningsblock bör sammantaget få minst För övriga elever anges inte någon bestämd omfattning. Utlandsförlagda praktik- och utbildningsinslag bör stimuleras. Kvaliteten i yrkesutbildningen bör stärkas genom att APU och fortsätter att utvecklas parallellt. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot handledarfrågan. Både rekrytering och utbildning samt villkor för hand- ledare bör övervägas. Lärarnas möjligheter att besöka eleverna på arbets- platserna är en viktig kvalitetsfaktor. Skolhuvudmännen bör stödja denna strävan. Om erfarenheterna av försöksverksamheten med blir goda, bör integreras i den struktur som kommittén föreslår. Möjligheten att integrera APU och i en enhetlig, men flexibel form för lärande i ar- betslivet bör övervägas . Den möjlighet som finns inom ramen för det individuella pro- grammet att genom lärlingsutbildning förena en anställning som syftar till yrkesutbildning med studier av kurser i gymnasieskolan bör finnas kvar. Lokalt samråd med arbetsmarknadens parter om utbildning inom studievägar med yrkesämnen bör göras obligatoriskt, men formerna för detta bör inte bindas nationellt. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning Kommittén har övervägt hur alla studievägar kan göras tillgängliga för elever i hela landet och de ekonomiska konsekvenserna av detta. Kom- mittén har även haft i uppdrag att skapa incitament för ökad samverkan inom gymnasieskolan. skall kommunen erbjuda ett allsidigt urval av nationella program. Antalet platser på de olika programmen och deras inriktningar skall an- passas med hänsyn till elevernas önskemål. Kommunens erbjudande om nationella program kan antingen ske genom att den anordnar utbildning- en själv eller genom samverkansavtal med en annan kommun. En elev har rätt att söka alla nationella program, men är inte garanterad plats. av eleverna får sitt förstahandsval av program tillgodosett. Utgångspunkten för kommittén har varit att skapa en större valfrihet för eleverna att få gå önskad utbildning utan att detta inkräktar på andra elevers rätt att få utbildning. Elevernas önskemål om utbildning skall i största möjliga utsträckning styra gymnasieskolans organisation. Elever- nas val från avser val av sektor. Enligt kommitténs förslag är hemkommunen skyldig att se till att eleven får plats på vald sektor. Eftersom det inte är troligt att alla kommuner kommer att kunna anordna alla sektorer själva måste det ske i samverkan med andra kommuner. Detta förutsätter också en tydlig informationsplikt gentemot eleven. Kommuner kan också sluta avtal med fristående skolors huvudmän. En elev skall alltid kunna söka utbildning också utanför hemkommun eller samverkansområde, även om utbildningen finns hemma. En sådan sökande tas emot endast i mån av plats. Eleverna väljer inriktningsblock under det första årets andra termin. Varje elev har rätt att två söka samtliga nationella inriktnings- block som kan vara en lämplig fortsättning på den sektor han/hon börjat på. Huvudmannen skall anpassa sitt utbud med hänsyn till elevernas önskemål och garantera att elever som inte får plats på det sökta inrikt- ningsblocket får plats på annat inriktningsblock inom kommunens gym- nasieskola. Elev som påbörjat sina studier på en sektor har rätt att liksom fullfölja utbildningen där hon eller han blivit antagen. Om det önskade inriktningsblocket inte finns i hemkommunen eller samverkans- området, får eleven söka utbildningen i en kommun där inriktnings- blocket anordnas och skall då i fråga om rätt till utbildningen jämställas med eleverna i den kommunen eller dess samverkansområde. Med dessa jämställs även elever från en annan kommun som redan påbörjat sin utbildning inom anordnarkommunen eller dess samverkansområde. Ytterligare specialisering skall ske genom val av fördjupningsblock. Elever bör ha möjlighet att välja bland de fördjupningsblock som kan vara en lämplig fortsättning på valt inriktningsblock. Kommunerna bör anpassa utbudet med hänsyn till elevernas önskemål, men har ingen skyl- dighet att garantera plats på valt block. Om en elev efter genomgånget sektors- eller inriktningsblock fortsätter sin utbildning hos annan huvudman övergår ansvaret för eleven till den nye huvudmannen. Ett drygt 100-tal specialutformade program och lokala inriktningar på nationella program har genom beslut av regeringen fått ställning som riksrekryterande utbildningar. Kommittén föreslår att vissa utbildningar eller delar av utbildningar i den föreslagna strukturen skall kunna göras riksrekryterande i särskild ordning efter beslut av regeringen eller Skol- verket. Beslutet bör gälla i taget och avse väsentligt färre utbildningar än . När en ny gymnasiestruktur införs bör alla gamla beslut om riksrekrytering upphöra att gälla. Den riksrekrytering som f.n. finns beträffande utbildning som är speciellt anpassad för ungdomar med svåra rörelsehinder (Rh-anpassad utbildning) bör gälla även fortsättningsvis. Motsvarande gäller för utbild- ning för döva och hörselskadade. Kommittén ser heller ingen anledning att ändra de regler som ger möjlighet att efter samråd med besluta om riksrekryterande idrottsutbildningar. Fristående skolor bör även omfattas av riksrekrytering. Den ökade möjligheten att söka utbildning i annan kommun, även om utbildningen finns i elevens hemkommun, bör föranleda en begränsning i kostnaden för den kommun vars elev väljer, och kommer in på, en utbild- ning utanför samverkansområdet. Begränsningen bör utformas så att er- sättningen till den anordnande kommunen högst uppgår till den kostnad som hemkommunen själv har för motsvarande utbildning. Kommunerna bör samverka regionalt för att garantera eleverna ett stort och allsidigt utbud med ansvar speciellt för lågfrekventa utbildningar. Det är också troligt att samverkan kan leda till högre kvalitet i utbild- ningen genom att olika kommuner kan specialisera sig på vissa komplexa eller dyrbara utbildningar och fördela dessa mellan sig. Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier Regeringens långsiktiga mål är att av en årskull skall ha på- börjat högskolestudier . Behovet av en breddad rekryte- ring till högskolan har varit en utgångspunkt för kommitténs förslag. Det visar sig att den sociala snedrekryteringen till högskolestudier börjar med valen av studieväg i gymnasieskolan. måste elever redan i - vid valet av gymnasiepro- gram - avgöra om de skall sikta på högre studier eller förvärvsarbete direkt efter gymnasieskolan. Kommitténs strukturförslag innebär att detta val skjuts upp och att det därefter kan korrigeras, om eleven får en förändrad syn på sin förmåga och sina intressen. Genom förslaget till struktur kommer det att finnas många kungsleder genom gymnasie- skolan till högskolan. Den framtida gymnasieskolan kommer liksom den nuvarande att inne- bära att alla elever kommer att ha möjlighet oberoende av studieväg att uppnå vad som kallas grundläggande behörighet. Kommitténs förslag till struktur innebär att elever på alla sektorer skall kunna göra sådana val att de fyller kraven för det som kallas särskild behörighet inom respektive utbildningsinriktning. I vissa fall måste de dock förlänga sina gymnasiestudier. Förslagen innebär ökade möjligheter jämfört med dagens gymnasieskola. Kommittén anser att kraven för grundläggande behörighet bör kvarstå oförändrade när det gäller nivå. Det är viktigt att alla gymnasieelever får klart för sig att man måste ha en bredd i sina kunskaper både för det fort- satta livet som människa och samhällsmedborgare och som högskole- studerande. Kommittén föreslår att den som avlagt gymnasieexamen skall anses ha grundläggande behörighet för högskolestudier. Kommittén föreslår att systemet med särskilda behörighetskrav för högskolestudier för nybörjarstuderande ses över i en särskild utredning med utgångspunkt i den föreslagna strukturen för gymnasieskolan. Kommittén anser att också bestämmelserna om meritvärdering vid urval bör ses över. Dagens bestämmelser leder till taktikval i gymnasie- skolan och uppmuntrar till konkurrenskomplettering i komvux. Kommittén har bedömt att arbetslivet kommer att ställa krav på längre utbildning och därmed höjd kompetens. Det kan inte till- godoses genom en förlängning av gymnasieutbildningen och inte heller genom enbart högskolestudier. Ett reguljärt system av eftergymnasial yrkesutbildning med olika specialiseringsgrad och längd bör övervägas. Vuxenutbildning på gymnasial nivå Gymnasieskolans program med programmål har haft ringa betydelse för den gymnasiala vuxenutbildningen. Inte heller den framtida gymnasie- skolans struktur med sektorer och block kommer att prägla framtidens vuxenutbildning. Sektorsmålen bör endast gälla i tillämpliga delar för komvux. Vuxna studerande behöver kunna skapa sin egen väg genom utbild- ningen och kombinera kurser utifrån det egna behovet. kommer de vuxna studerande att vilja studera en kurs. Kommitténs förslag innebär att kurserna bör vara mera omfattande än . Dagens bestämmelse i förordningen om vuxenutbildning om delkurser bör därför finnas kvar. Delkurser är viktiga i förhållande till individuella kunskaps- mål. I den individanpassade vuxenutbildningen, där validering av kun- skaper och kompetenser kommer att få en allt viktigare roll krävs ett mycket flexibelt kurssystem. söker många unga till komvux för att komplettera sina gymnasie- betyg, både för att studera kurser de saknar och för att få högre betyg i kurser som de redan har ett betyg i. Det finns ingen likvärdighet då det gäller möjligheten för ungdomar att konkurrenskomplettera sina betyg efter gymnasieskolan. Hur unga sökande prioriteras i olika kom- muner påverkar utrymmet för vuxna. Det är alltså även för vuxen- utbildningen av stor vikt att behörighet, urval och konkurrenskomplet- tering utreds. Även de som studerat i gymnasial vuxenutbildning bör kunna få gym- nasieexamen. Reglering av studietid m.m. Gymnasieskolan är både mål- och tidsstyrd. I en mål- och resultatstyrd skola är den tidsstyrning, som den garanterade undervisningstiden utgör, artfrämmande. bör den avskaffas. En granskning av hur kommu- nerna hanterar den garanterade undervisningstiden tyder emellertid inte på att staten f.n. kan avstå från en reglering av den garanterade undervis- ningstiden. Kommittén föreslår därför att en sådan skall finnas också . Oberoende av om gymnasieskolan är endast mål- och resultatstyrd eller tidsstyrd förutsätter det en medvetenhet hos kommuner och skolor om att tidsanvändningen är en påverkbar resurs som har betydelse för elevernas studieresultat. Förslaget till struktur för gymnasieskolan innebär att merparten av det första årets studier är gemensam för eleverna i respektive sektor oberoen- de av om de valt inriktnings- respektive fördjupningsblock med sikte på att bli anställningsbara inom ett yrkesområde direkt efter skolan eller på att bedriva högskolestudier. Detta innebär att det inte går att behålla den skillnad i garanterad undervisningstid som finns mellan program med yrkesämnen och övriga program. Kommittén föreslår att den minsta garanterade undervisningstiden skall vara för alla sektorer. Kommittén föreslår att regleringen av läsåret i skollagen och gymna- sieförordningen förenklas. Kommittén föreslår att den individuella studieplanen bör innehålla uppgift om elevens val av sektor och successivt kompletteras med upp- gifter om inriktningsblock, fördjupningsblock, individuella val och ämnet för Gymnasiearbetet. Dessutom bör framgå om eleven har behov av sär- skilt stöd för att kunna fullfölja sina studier och i förekommande fall åtgärdsprogram samt eventuella överenskommelser mellan skolan och eleven. Kommitténs förslag innebär en vidareutveckling av gymnasieskolan. Erfarenheterna av hur den förra gymnasiereformen infördes kan tjäna som en utgångspunkt för övervägandena om hur förändringarna nu bör förberedas. De bör förberedas på både nationell och lokal nivå. Förändringarna kan genomföras tidigast /07. De förbe- redelser som krävs är kursplanearbete, som beräknas ta i anspråk och implementeringsinsatser riktade till lokala beslutsfattare, skolledare, lärare, studie- och yrkesvägledare och annan skolpersonal, liksom till arbetslivets företrädare på nationell och lokal nivå. Förändringarna kommer att genomföras då elevantalet i gymnasiesko- lan är osedvanligt stort. Detta kommer att ställa stora krav på kommuner- nas planering av såväl lokaler som behovet av lärare och studie- och yrkesvägledare. Att elevantalet därefter kraftigt minskar i många kom- muner torde göra planeringen ännu mera komplicerad. Kompetensutvecklingen av lärarna inför den förra gymnasiereformen var klart otillräcklig. Det som framför allt är betydelsefullt är att lärare med olika ämneskompetens kan utveckla sitt samarbete inom blocken, som är det mest betydelsefulla inslaget i förändringarna för att skapa sammanhang och förståelse i undervisningen. Utbildningen i gymnasieskolan vänder sig till ungdomar som avslutat sin utbildning i eller motsvarande. Bestämmelserna i detta kapitel gäller endast ungdomar som enligt 21 kap. 1 § är bosatta i landet eller likställs med ungdomar bosatta i landet. Regeringen får föreskriva att bestämmelserna i kapitlet skall tillämpas även på andra ungdomar. Utbildningen i gymnasieskolan skall ge eleverna förutsättningar att utveckla kunskaper, bidra till deras personliga utveckling, ge en grund för fortsatt utbildning på högskolenivå, ge en grund för yrkesverksamhet, främja en social gemenskap eleverna emellan, samt ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Studiernas omfattning räknas i gymnasiepoäng och utbildningen om- fattar totalt 2 500 gymnasiepoäng. För elever som är preliminärt an- tagna enligt 15 § första stycket omfattar utbildningen därutöver även de ämnen enligt 14 § som de saknar betyg i. I det fall en elev önskar kurser utöver 2 500 poäng, och syfte är att uppnå särskild behörighet till en viss utbildning på högskolan, är huvud- mannen skyldig att erbjuda detta, även om det innebär att utbildningen förlängs . Utbildningen i gymnasieskolan är avsedd att kunna genomgås på tre läsår. Huvudmannen får besluta att utbildningen på en viss sektor får fördelas än tre läsår. Efter regeringens medgivande får huvudmannen även besluta att utbildningen får fördelas än tre läsår. Regeringen får föreskriva att utbildningen på en sektor får fördelas på fler än tre läsår när det gäller utbildning för elever som är döva eller har en hörselskada samt för elever med svåra rörelsehinder. Huvudmannen är skyldig att erbjuda varje elev i gymnasieskolan minst (garanterad undervisningstid). Elever som är preliminärt antagna enligt 15 § första stycket skall därutöver erbjudas undervisningstid så att han eller hon har möjlighet att nå målen i de behörighetsgivande ämnena. Sektorernas struktur, mål och innehåll Utbildningen i gymnasieskolan omfattar åtta sektorer: individ- och samhällssektorn, kultur- och kommunikationssektorn, ekonomi- och samhällssektorn, bygg- och fastighetssektorn, natur- och samhällssektorn, teknik och produktionssektorn, samt teknik- och designsektorn. Utbildningen i gymnasieskolan omfattar för preliminärt antagna elever enligt 15 § första stycket även de ämnen i 14 § som de saknar betyg i. Utbildningen på sektorn består av ett inledande sektorsblock under det första läsåret. Sektorsblocket följs av inriktnings- och fördjupningsblock samt av individuella val och gymnasiearbete.