prop · GS0353 · 2004-12-22 00:00:00 — Om andra juridiska personer skulle kunna för- värva lantbruksegendom av dödsbon utan andra krav än de som gäller i glesbygd och omarronderingsområden skulle detta kunna utnyttjas för att kringgå de bestämmelser som begränsar juridiska personers förvärv och därmed kunna leda till en förskjutning av ägarbalansen. Juridiska perso- ners förvärv av dödsbon bör därför likställas med juridiska personers förvärv av fysiska personer. Genom förslaget får juridiska personer möjlighet att förvärva lant- bruksegendom av andra juridiska personer, förutom av dödsbon, utan andra krav på tillstånd än de som gäller för alla förvärv inom glesbygd och omarronderingsområden. Möjligheten att förvärva utan att behöva uppfylla de särskilda bestämmelserna om juridiska personers förvärv kommer t.ex. att göra det enklare för skogsbolag att förvärva mark av varandra. Härutöver innebär förslaget att utländska bolag som vill eta- blera sig på den svenska marknaden i enlighet med sina EG-rättsliga rättigheter får möjlighet att förvärva mark av andra juridiska personer utan att behöva uppfylla kravet på lämnande av kompensationsmark eller förutsättningarna för kompensationsfria förvärv. Förslaget medför därför en anpassning till de EG-rättsliga kraven. De remissinstanser som varit kritiska till förslaget anser i huvudsak att endast de juridiska personer som bedriver skogindustriell verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövs skall kunna förvärva till- ståndsfritt av annan juridisk person. Enligt dessa remissinstanser finns det ett behov av att kunna styra utvecklingen av juridiska personers för- värv för att kunna undvika en utveckling där skogsmark kommer i oönskad ägo, vilket bl.a. kan leda till en instabil prisutveckling. Dessa problem får enligt regeringens uppfattning dock anses tillräckligt till- godosedda genom att ägarbalansen upprätthålls. Dessutom gäller, liksom påpekats ovan, de särskilda bestämmelserna om förvärv i glesbygd även dessa förvärv. Regeringens förslag: Förvärv genom fusion skall inte längre omfattas av lagens tillämpningsområde. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Utredningens förslag utgår dock från att glesbygdsbestämmelserna upp- hävs. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Jordförvärvslagens bestämmelser gäller utöver förvärv som sker genom köp, byte eller gåva, tillskott till bolag eller förening och utdelning eller skifte från bolag eller förening även förvärv som sker genom fusion enligt 14 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385). Enligt utredningen är det inte rimligt att fusioner enligt aktiebolags- lagen fortfarande omfattas då juridiska personer i övrigt fritt skall kunna förvärva fastigheter av varandra. Utredningens förslag i denna del utgår dock från att bestämmelserna om förvärv i glesbygd upphävs och att bestämmelsen således annars endast skulle vara tillämplig vid förvärv i omarronderingsområden. Det kan antas att bestämmelsens huvudsakliga betydelse bestått i att förhindra kringgåenden av bestämmelserna om juridiska personers för- värv. Genom att överta ett annat aktiebolags tillgångar genom fusion hade juridiska personer annars kunnat förvärva mark av varandra utan att uppfylla t.ex. bestämmelsen om lämnande av kompensationsmark. Då förvärv mellan juridiska personer inte längre skall kräva särskilt tillstånd framstår det liksom utredningen påpekat inte som rimligt att be- hålla en särbestämmelse om att fusioner enligt aktiebolagslagen omfattas. 2004/05:53 Bestämmelsen syftar inte särskilt på förvärv i glesbygd eller omarronde- ringsområden och kan antas ha haft en endast marginell betydelse för bosättning, sysselsättning eller omarrondering. Härtill kommer att det inte finns skäl att anta att förvärv genom fusion medför en särskild risk för exploaterande förvärv. Med hänsyn till vad som anförts och då ett upphävande av bestämmelsen skulle medföra en förenkling för de aktie- bolag som överväger sammanslagning genom fusion kan bestämmelsen enligt regeringens mening upphävas trots att utredningens förslag om upphävande av glesbygdsbestämmelserna inte genomförs. Regeringens förslag: Lantbruksegendom som förvärvaren avstår, kan antas komma att avstå eller har avstått till en fysisk person eller till staten för naturvårdsändamål skall godtas som kompensationsmark förutsatt att egendomen i fråga om produk- tionsförmåga ungefär motsvarar den egendom som avses med för- Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår dock att en juridisk person som avstått mark till staten för naturvårdsändamål skall kunna åberopa detta som ett särskilt skäl för att få göra kompensationsfria förvärv. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget eller lämnar det utan invändningar. avstyrker förslaget och anser att kompensationsprincipen i stället bör skärpas. Även i avstyrker för- skall leva ifrågasätter om som kompensationsmark skall kunna tillgodo- räknas avståenden i andra delar av landet. Samarbetsorgan (), och Föreningen föreslår att avståenden som gjorts skall få tillgodoräknas. och Föreningen anser att juri- diska personer skall få räkna även till staten för naturvårdsändamål överlåten produktiv skogsmark som kompensationsmark. Skälen för regeringens förslag: gäller för juridiska personer, i de fall förvärvet inte kan ske kompensationsfritt, att kompensationsmark motsvarande förvärvet måste lämnas. En följd av att förvärv mellan juri- diska personer, med undantag av dödsbon, görs tillståndsfria är att bestämmelsen om kompensationsmark endast blir tillämplig vid juridiska personers förvärv av fysiska personer och dödsbon. bestämmelsen medverkar således till att balansen mellan olika ägarkate- industrier har föreslagit att juridiska personer skall få åberopa även till staten för naturvårdsändamål överlåten produktiv skogsmark som kompensationsmark, eftersom sådana avståenden förenklar och stimule- rar bildandet av naturreservat och nationalparker på skogsmark ägd av Regeringen instämmer i att dessa avståenden är angelägna. 2004/05:53 Eftersom den mark som är aktuell för skapandet av naturreservat och nationalparker utgör en försumbar del av den totala jord- och skogs- marken kommer balansen mellan olika ägarkategorier inte att påverkas om även dessa avståenden anses som kompensationsgrundande. En juri- disk person bör därför kunna tillgodoräkna sig avståenden till staten för naturvårdsändamål som kompensationsmark under samma förutsätt- ningar som avståenden till fysiska personer. godtas endast mark som behövs för jord- och skogsbrukets ratio- nalisering som kompensationsmark. Då de rationaliseringsaspekter som var utmärkande för lagen tonats ner finns det inte anledning att behålla en bestämmelse om att endast mark som behövs för jord- eller skogsbrukets rationalisering kan godtas som kompensationsmark. Denna inskränkning av juridiska personers möjligheter till förvärv kan därför upphävas. Därmed elimineras vidare huvuddelen av de tillämpnings- problem som bestämmelsen gett upphov till. Vid bedömningen av vilken mark som är kompensationsgrundande gäller även att den egendom som avståtts eller kan antas komma att avstås i storlek eller värde ungefär skall motsvara den egen- dom som avses med förvärvet. Med värde avses i fråga om skogsmark markens produktionsförmåga. Utredningen konstaterar att det således är möjligt att välja mellan värde och areal som beräkningsgrund och att det därmed t.ex. går att åberopa arealprincipen efter försäljning av lågavkas- tande mark vid köp av högavkastande mark. Regeringen delar utredning- ens bedömning att bestämmelsen blir mer förutsebar och enklare att tillämpa om kompensationen istället alltid beräknas efter markens produktionsförmåga. Kompensationskravet behöver, liksom enligt nu gällande bestäm- melser, inte uppfyllas i omedelbar anslutning till förvärvet utan kan ha uppfyllts tidigare eller uppfyllas . För att tillämpningen skall vara förutsebar och lika i hela landet bör en gräns för hur långt bak i tiden ett avstående får tillgodoräknas finnas. En lämplig avgränsning är därvid, som utredningen föreslagit, att avståenden som gjorts får godtas. När det gäller kommande avståenden bör endast avståenden som är överblickbara vid tiden för förvärvet få tillgodoräknas. Regeringens förslag: Kompensationsmark skall inte krävas om för- värvet huvudsakligen avser skogsmark och förvärvaren på orten bedriver sådan industriell verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövs. Bestämmelsen om att fysiska personer i vissa fall skall ha företräde vid förvärv framför juridiska personer som bedriver skogsindustriell verk- samhet skall upphävas. Kompensationsmark skall inte heller krävas då egendomen är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk eller om det finns andra särskilda skäl. Bestämmelsen om att förvärvstillstånd får lämnas om förvärvet medför att egendom som redan tillhör förvärvaren blir mer ändamålsenlig skall pphävas. Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslaget utan invändningar eller tillstyrker det. Egendomsnämndernas Samarbetsorgan () och Föreningen avstyrker förslaget om att bestämmelsen om s.k. rationaliseringsförvärv upphävs. avstyrker förslaget utom i den del det avser att bestäm- melsen om s.k. rationaliseringsförvärv upphävs. Länsstyrelserna i , och , kommun, samt Föreningen och anser att det är oklart vad som avses med begreppet på orten. i avstyrker vidare förslaget om att fysiska personer inte längre skall ha företräde framför juridiska personer som behöver egendomen för skogsindustriell verk- samhet. i påpekar att begreppet industriell verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövs bör få en vidare tolkning än vad som varit fallet. Ett antal remissinstanser har vidare lämnat synpunkter på när särskilda skäl för att förvärvet skall få ske kompensationsfritt skall anses föreligga. Skälen för regeringens förslag: behöver inte kompensations- mark lämnas bl.a. om förvärvet avser skogsmark och förvärvaren bedri- ver skogsindustriell verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövs. som redan bedriver skogsindustriell verk- samhet av betydelse för sysselsättningen på en ort kan dock ges företräde vid sådana förvärv framför andra träförädlande företag. Det sistnämnda gäller dock endast om inte egendomen i stället med hänsyn till orts- förhållandena bör ägas av en på orten bosatt fysisk person. Bestämmel- sen tar bl.a. sikte på mindre träförädlande företag som i glesbygd har stor betydelse för sysselsättningen på orten och som har intresse av att för- värva skogsmark för att få en bättre bas för sin verksamhet. Genom be- stämmelsen har även skogsindustriernas markinnehav i viss mån kunnat styras till sådana områden där enskildas efterfrågan på mark varit mindre. Genom att juridiska personer får förvärva egendom av varandra, med undantag av dödsbon, utan andra krav än de som gäller enligt de sär- skilda bestämmelserna om förvärv i glesbygd och omarronderings- områden ökar de skogsindustriella bolagens möjligheter att tillgodose sitt behov av råvaruunderlag. Trots detta kan det finnas situationer då det är befogat att göra undantag från principen att balansen mellan olika ägar- kategorier skall upprätthållas och låta juridiska personer med viss industriell verksamhet få förvärva skogsmark av fysiska personer utan krav på kompensation. Bestämmelsen bör därför behållas, men renodlas och anpassas till övriga lagförslag. För att förenkla bestämmelsen och renodla den utefter dess syfte bör möjligheten att göra kompensationsfria förvärv knytas till den ort där den juridiska personens verksamhet är etablerad. Den inskränkning ändringen innebär för de skogsindustriella företag som inte är etablerade på orten får anses uppvägas av de övriga lättnader som föreslagits för juridiska Mot bakgrund av att rationaliseringsaspekten i övrigt Prop. 2004/05:53 tonats ner finns det inte heller anledning att i detta sammanhang behålla en bestämmelse som ger fysiska personer företräde vid förvärv. Som utredningen föreslagit bör undantaget gälla för alla slags industri- ella verksamheter som kontinuerligt har behov av egendomens virkes- avkastning. Den uppräkning av verksamheter som gjorts i tidigare för- arbetsuttalanden bör därmed, liksom i påpekat, inte anses som uttömmande. Flera remissinstanser har påpekat att det är oklart vad som i detta sammanhang avses med begreppet på orten. Enligt utredningen menas med begreppet den aktuella verksamhetens naturliga fångstområde. Det är naturligt att verksamhetens fångstområde varierar beroende på vilken slags verksamhet som bedrivs. Med hänsyn till att det enbart är industri- ella verksamheter som avses finns det enligt regeringens mening dock inte grund för farhågorna att ortsbegreppet blir alltför omfattande. Begreppets närmare innebörd får emellertid klargöras vid tillämpningen av bestämmelsen. Liksom tidigare bör juridiska personer få förvärva egendom från fysiska personer utan krav på kompensationsmark då egendomen är av- sedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk eller då det annars finns särskilda skäl. Regeringen återkommer i författningskommentaren till innebörden av det senare begreppet. Enligt nu gällande bestämmelser behöver kompensationsmark inte heller lämnas om förvärvet medför att egendom som tillhör förvärvaren blir mer ändamålsenlig. Bestämmelsen avser fall då förvärvet är lämpligt med hänsyn till att det avser enklaver och andra ur rationaliserings- synpunkt lämpliga förvärv av mindre omfattning. Enligt utredningen har även denna bestämmelse gett upphov till tolkningsproblem, vilket kom- mit till uttryck genom en glidning av praxis där allt större förvärv god- tagits enligt bestämmelsen. Utöver de slags förvärv som regleras enligt jordförvärvslagen kan egendom som avses med lagen även överföras till en ny ägare genom fastighetsreglering enligt fastighetsbildningslagen (1970:988). Enligt 5 kap. 8 § fastighetsbildningslagen kan mindre markområden som gör att förvärvarens egendom blir mer ändamålsenlig överföras genom fastig- hetsreglering utan att förändringen behöver underställas prövning enligt jordförvärvslagens bestämmelser (jfr. 5 kap. 20 § fastig- hetsbildningslagen). Då mindre enklaver och andra ur rationaliserings- synpunkt lämpliga förvärv av mindre omfattning således kan överföras tillståndsfritt genom fastighetsreglering instämmer regeringen i utred- ningens bedömning att det inte finns anledning att behålla motsvarande bestämmelse i jordförvärvslagen. Denna bestämmelse kan därför upp- hävas. De tolkningsproblem som utredningen pekat på kan därmed också undvikas. Regeringens förslag: skall inte i samband med tillståndsprövningen kunna ålägga förvärvaren att ansöka om fastighetsbildning eller vidta åtgärd som behövs med hän- syn till naturvården eller skogsvården. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt över för- Skälen för regeringens förslag: Enligt 11 § jordförvärvslagen kan tillståndsmyndigheten i beslut om förvärvstillstånd ålägga förvärvaren att ansöka om viss fastighetsbildning som berör den egendom som avses med förvärvet eller att vidta åtgärd som behövs med hänsyn till naturvården eller skogsvården. Ett sådant föreläggande gäller även mot ny ägare. Om förvärvaren inte fullgör vad som åligger honom kan vidare förelägga honom vite. Bestämmelsen är ett utslag för den rationaliseringspolitik som var utmärkande för lagen. Då denna utanför omarronderingsområden utmönstrats ur lagstiftningen finns det inte anledning att behålla en sär- skild bestämmelse om ålägganden för förvärvaren ur rationaliserings- synpunkt. De hänsyn som bestämmelsen i övrigt värnar om tillgodoses vidare genom bestämmelser i annan lagstiftning, bl.a. skogsvårdslagstift- ningen och miljölagstiftningen. Incitament till att vidta åtgärder som behövs med hänsyn till landskapsvården finns vidare t.ex. i miljö- och landsbygdsprogrammet. Regeringens förslag: 12 § andra stycket förköpslagen (1967:868) ändras så att en hänvisning görs till 10 § andra stycket jordförvärvs- lagen (1979:230). Skälen för regeringens förslag: Enligt 12 § andra stycket förköps- lagen (1967:868) är förköpsrätten enligt den lagen förlorad om förvärvs- tillstånd meddelats i strid med 12 § tredje stycket jordförvärvslagen. Den senare bestämmelsen motsvaras av regeringens förslag till 10 § andra stycket jordförvärvslagen. En hänvisning till den ändrade bestämmelsen bör därför ske. 11 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser De föreslagna lagändringarna bör träda ikraft . I den del ändringarna innebär en avreglering bör de tillämpas på mål och ärenden som inte avgjorts för ikraftträdandet. Då bestämmelserna om tillståndsfria förvärv i glesbygd skärps bör Prop. 2004/05:53 anmälningar som före ikraftträdandet gjorts enligt 3 b § bedömas enligt För dessa liksom för förelägganden före ikraftträdandet om bosättning enligt 10 § bör bestämmelserna om inlösen fortfarande gälla. Den geografiska begränsning som införts i 6 § andra stycket andra punkten kan innebära en inskränkning av förvärvsmöjligheterna för de juridiska personer som bedriver skogsindustriell verksamhet på annan ort än den där egendomen är belägen. För vid ikraftträdandet redan inkomna ärenden om detta slags förvärv bör därför 5 § andra och tredje styckena i sin äldre lydelse tillämpas. Enligt utredningen avgörs cirka 1 100 ärenden enligt jordförvärvslagen av länsstyrelserna. Av dessa avser 700800 stycken förvärvs- ärenden enligt glesbygdsbestämmelserna. Ytterligare cirka 30 ärenden bereds av länsstyrelserna men underställs för beslut. Härutöver prövar överklaganden av länsstyrel- sernas beslut. beslut överprövas i sin tur av de allmänna förvaltningsdomstolarna. Enligt uppgick antalet personer som gjorde bosättningsåtagande till drygt 300 . Enligt utredningen undgår härutöver cirka 700 förvärvare tillståndsplikt eftersom för- värvaren är bosatt i glesbygd i den aktuella kommunen. När det gäller skärpningarna av glesbygdsbestämmelserna kan det antas att majoriteten av dem som undgår tillståndskravet på grund av att de är bosatta i glesbygden kommer att uppfylla även det skärpta kravet på bosättning. Den föreslagna lagändringen beträffande förvärv i gles- bygd kan således antas medföra att länsstyrelserna får pröva ytterligare drygt 300 ansökningar om förvärvstillstånd. De flesta av dessa ansökningar kan antas vara av sådant slag att det inte finns anledning att ifrågasätta att förvärvaren avser att bosätta sig på fastigheten eller att på annat sätt främja sysselsättningen på orten och kommer därmed inte att orsaka mer än marginellt merarbete för länsstyrelserna. Då möjligheten till bosättningsåtagande tas bort kommer länsstyrelserna dessutom inte längre att behöva bevaka de cirka 1 000 bosättningsåtaganden som de enligt nu gällande bestämmelser har att bevaka. Kostnaderna för inlösenförfarandet kommer också att minska. Mot den nu angivna bakgrunden kan det konstateras att ett utökat till- ståndskrav för förvärv inom glesbygd kommer att medföra ett endast be- gränsat merarbete för berörda länsstyrelser. Det finns inte heller anled- ning att befara att antalet överklaganden kommer att öka i någon märkbar utsträckning. De förenklingar vid juridiska personers förvärv som föreslås i avsnitt 8 Prop. 2004/05:53 innebär bl.a. att förvärv mellan juridiska personer utanför glesbygd och omarronderingsområden skall bli tillståndsfria samt att handläggningen vid tillståndsgivningen kan förväntas bli enklare. Länsstyrelserna respektive samt i förekommande fall de allmänna förvaltningsdomstolarna kommer bl.a. inte längre att behöva göra en be- dömning av om den mark som lämnats eller kommer att lämnas som kompensation är av betydelse för jordbrukets eller skogsbrukets rationa- lisering. Med hänsyn till de förenklingar förslaget innebär när det gäller juri- diska personers förvärv gör regeringen därmed den bedömningen att för- slaget sammantaget inte medför några ökade utgifter för staten. I den mån förslaget ändå skulle medföra några ökade utgifter bedöms dessa rymmas inom givna budgetramar. 12.2Konsekvenser för små företags villkor Förslaget medför en ökad administrativ börda för de enskilda närings- idkare som tidigare kunnat göra bosättningsåtagande. I stället för anmä- lan om bosättningsåtagande måste de ansöka om tillstånd och betala ansökningsavgift med . Tillståndsförfarandet för de seriösa förvärvare som tidigare kunnat göra bosättningsåtagande blir dock endast marginellt mer betungande än det tidigare anmälningsför- farandet. Med hänsyn till intresset av att motverka de exploaterande förvärven får den ökade administrativa bördan för förvärvare i glesbygd i övrigt anses vara motiverad. För juridiska personer medför förslaget en lättnad i och med att de inte längre kommer att behöva söka tillstånd vid förvärv från andra juridiska personer än dödsbon utanför glesbygd och omarronderingsområden. Även inom dessa områden får juridiska personer större möjligheter till förvärv. Då bestämmelserna om kompensationsmark och kompensations- fria förvärv förenklas kommer den administrativa bördan för företag som förvärvar från fysiska personer vidare att minska. De exploaterande förvärven innebär i regel att fastigheter avverkas utan att återväxtåtgärder därefter genomförs. Detta medför i sin tur ett sämre markutnyttjande och motverkar ett långsiktigt uthålligt skogsbruk, vilket har negativa effekter på miljön. Dessa negativa effekter motverkas genom förslaget. Förslaget om att även mark som avståtts till staten för naturvårds- ändamål skall kunna åberopas som kompensationsmark kan förväntas underlätta bildandet av naturreservat och nationalparker på skogsmark som ägs av skogsbolag. Författningskommentar till förslaget om ändring i jordförvärvslagen (1979:230) I bestämmelsen anges lagens tillämpningsområde. Ändringen innebär att förvärv genom fusion enligt 14 kap. 1 § aktiebolagslagen inte längre om- fattas av lagen. Ändringen har kommenterats i avsnitt 8.2.2. Ändringen, som gjorts i första stycket tredje punkten, innebär att det för juridiska personer, utanför glesbygd och omarronderingsområden, inte krävs förvärvstillstånd annat än vid förvärv från fysiska personer och dödsbon. Ändringen har kommenterats i avsnitt 8.2.1. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 6.2. Ändringen i första stycket innebär att tiden för hur länge en person måste ha varit bosatt i glesbygd inom den kommun där den berörda fastigheten ligger för att kunna göra tillståndsfria förvärv förlängs från . Vidare förtyd- ligas att det är förvärvarens folkbokföringsort som är avgörande för om bosättningskravet skall anses uppfyllt. Genom ändringen tas också möj- ligheten att göra bosättningsåtagande bort. Detta innebär att samtliga för- värv i glesbygd, förutom de fall då förvärvaren är bosatt i glesbygd inom den kommun där fastigheten är belägen, görs till- ståndspliktiga. Ändringen innebär vidare att andra stycket upphävs. Som anförts i av- snitt 6.2.1 kan bestämmelsen ersättas med att förvärvaren vid ansökan om lagfart företer personbevis som visar att han varit folkbokförd inom glesbygdsområde i kommunen . kan därefter utan någon vidare prövning konstatera att tillstånd till förvärvet enligt jordförvärvslagen inte krävs. Bestämmelsen, som reglerar förutsättningarna för juridiska personers möjligheter till förvärv av fysiska personer och dödsbon, har kommente- rats i avsnitten 8.3 och 8.4. Ändringen i första stycket innebär att en juridisk person får förvärva egendom av en fysisk person eller ett dödsbo om den antingen till fysisk person eller till staten för naturvårdsändamål avstår, kan antas komma att avstå eller har avstått lantbruksegendom. Den avstådda egendomen skall i fråga om produktionsförmåga motsvara den förvärvade egendomen.