prop · GR03158 · 2004-06-02 00:00:00 — Beslut om avspärrning kan föranleda ett antal olika kostnader som blir i hög grad beroende av det avspärrade områdets storlek och beskaffenhet i övrigt. Sålunda finns det till att börja med anledning att räkna med kostnader för att åstadkomma fysiska hinder för trafik till och från områ- det och för polisbevakning. Det kan också uppstå kostnader för olika specialarrangemang för att tillgodose skilda slag av service till dem som vistas inom området, t.ex. livsmedelsleveranser. Liksom när det gäller beslut om karantän kan vidare en samhällskostnad i form av produk- tionsbortfall uppstå på grund av att en del av dem som får sin rörelse- frihet begränsad inte kan utföra något förvärvsarbete. Regeringens förslag innebär bl.a. att polismyndigheten skall lämna bi- träde vid verkställighet, förutom vid beslut om avspärrning, även vid be- slut om hälsokontroll och karantän. När det gäller dessa beslut får emellertid kostnaderna antas bli försumbara. Detsamma torde gälla regeringens förslag till överklagandebestämmelser. Antalet överklagan- den kan inte antas bli så stort att domstolarnas arbetsbelastning påverkas i någon nämnvärd grad. Vidare innebär regeringens förslag att ges i uppgift att se till att det finns en nationell planering för situationer då extraordinära smittskyddsåtgärder kan behöva vidtas samt att styrelsen skall fatta be- slut om avspärrning av geografiska områden samt i vissa fall om att hälsokontroll skall genomföras vid platsen vid inresan. Dessa förslag är emellertid nära sammankopplade med det ansvar för nationell samord- ning av smittskyddet i landet som styrelsen ges enligt den nya smitt- skyddslagen och kan därför inte antas leda till några betydande kostna- der. Regeringen har också föreslagit ändringar i smittskyddslagen av inne- börd att denna lag skall bli tillämplig på smittkoppor och dessutom en ändring i karantänslagen som innebär att de samhällsfarliga sjukdomarna skall anses som karantänssjukdomar. Dessa förslag kan inte antas leda till Prop. 2003/04:158 några nämnvärda kostnader som inte redan berörts. Det är tydligt att en tillämpning av de föreslagna bestämmelserna i ett krisläge skulle kunna leda till en betydande ökning av kostnaderna för smittskyddet. Mot en tänkbar kostnadsökning skall emellertid ställas de kostnader för samhället som skulle kunna uppstå vid en epidemisk sprid- ning av någon av de aktuella sjukdomarna. Det finns en uppenbar risk att dessa kostnader skulle kunna bli mycket stora. Sammantaget gör regeringen bedömningen att förslagen ryms inom nuvarande finansiella ramar för smittskyddsarbetet för såväl stat som kommun och landsting. 15.1Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168) Förslaget har behandlats i avsnitt 8. Ett nytt tredje stycke införs i paragra- fen. I detta ges en definition av begreppet samhällsfarliga sjukdomar. Med samhällsfarliga sjukdomar avses allmänfarliga sjukdomar som kan få en spridning i samhället som innebär en allvarlig störning eller över- hängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och som kräver extraordinära smittskyddsåtgärder. Allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner kan uppkomma vid utbredd spridning av en samhällsfarlig sjukdom genom att merparten av sjukhusens vårdplatser behöver erbjudas personer som insjuknat i denna sjukdom. Hela sjukvårdssystemet utsätts härigenom för en stor påfrest- ning vilket får till följd att personer som insjuknar i andra allvarliga sjukdomar eller som skadas i trafiken riskerar att bli utan vårdplats. Eftersom smittgraden för de samhällsfarliga sjukdomarna är hög, kan även andra viktiga samhällsfunktioner störas på grund av omfattande sjukskrivningar och dödsfall. De samhällsfarliga sjukdomarna skall kräva extraordinära smitt- skyddsåtgärder. Det innebär att smittsamma sjukdomar som i det en- skilda fallet har hög dödlighet eller andra allvarliga konsekvenser men som har en begränsad spridningsförmåga inte bör kunna komma att definieras som samhällsfarliga. Inte heller bör smittsamma sjukdomar som effektivt kan förebyggas genom andra smittskyddsåtgärder omfattas av möjligheterna till extraordinära smittskyddsåtgärder. Vidare görs ett tillägg i det femte stycket. I detta införs en upplysning om att de samhällsfarliga sjukdomarna anges i bilaga 2. De sjukdomar som anges i bilagan är smittkoppor och SARS. För att lagen skall kunna tillämpas på någon annan allmänfarlig sjukdom krävs i princip att bilaga 2ändras genom lag. I 9 kap. 2 § stadgas emellertid att för det fall riks- dagens beslut inte kan avvaktas får regeringen föreskriva att lagens be- stämmelser skall tillämpas även på annan allmänfarlig sjukdom eller på sjukdom som anges i föreskrift som regeringen meddelat med stöd av bestämmelsen. Till skydd mot de samhällsfarliga sjukdomarna får smittskyddsläkaren eller vidta extraordinära smittskyddsåtgärder, såsom häl- sokontroll, karantän och avspärrning, se 3 kap. 810 §§. Bakgrunden till tillägget i paragrafen framgår av avsnitt 8. Den anmäl- ningsskyldighet som föreskrivs i vissa fall även för andra sjukdomar än anmälningspliktiga sjukdomar överensstämmer med vad som gäller enligt nu gällande smittskyddslag (1988:1472). Enligt denna paragraf får smittskyddsläkaren eller besluta att den som anländer till från utlandet skall genomgå hälsokon- troll på platsen för inresan. Förutsättningen är att det finns risk för sprid- ning av en samhällsfarlig sjukdom. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.1. Att bestämmelsen är tillämplig på personer som anländer till innebär att även personer som passerar gränsen till till fots om- fattas då övriga förutsättningar är uppfyllda. Det bör understrykas att möjligheten att besluta om hälsokontroll inte är avsedd att användas i något större antal fall. Även en begränsad hälsokontroll kan visa sig både tids- och resurskrävande. Beslut att utföra hälsokontroll bör därför med- delas bara när det finns särskild anledning att räkna med att det bland de inresande finns någon som bär på en samhällsfarlig sjukdom. Såsom an- förts i den allmänna motiveringen skall hälsokontrollen i första hand be- stå av att läkare eller annan sjukvårdspersonal intervjuar passagerarna och i samband härmed gör iakttagelser. På Lagrådets inrådan har i be- stämmelsens tredje stycke fastslagits att en hälsokontroll inte får vara förenad med frihetsberövande eller innefatta provtagning eller annan åtgärd som innebär kroppsligt ingrepp. Om den som utför hälso- kontrollen anser att en mer ingripande undersökning bör genomföras och detta inte kan genomföras på frivillig väg, kan smittskyddsläkaren, om förutsättningarna i 3 kap. 9 §, 5 kap. 3 § eller 3 kap. 2 § är uppfyllda, besluta om karantän eller tillfällig isolering eller hos länsrätten ansöka om tvångsundersökning. Ett beslut om hälsokontroll får omfatta såväl den som misstänks ha smittats av en samhällsfarlig sjukdom som andra personer som anländer med samma transportmedel som denne. Smittskyddsläkaren har be- fogenhet att fatta beslut då iakttagelser gjorts eller upplysningar erhållits i ett konkret fall. Enligt karantänslagen (1989:290) har befälhavare på fartyg och luftfartyg skyldighet att rapportera till om befäl- havaren har anledning att anta att smitta av en karantänssjukdom kan finnas ombord, om fartyget kommer från en hamn i ett område som har förklarats smittat av en karantänssjukdom och ankomsten sker inom inkubationstiden samt om det ombord på fartyget finns en person som har vistats inom ett smittförklarat område att inkuba- tionstiden för sjukdomen inte har gått ut vid fartygets ankomst till svensk hamn (se 9 och 12 §§ karantänslagen). bart underrätta smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkaren kan även på frivillig basis få information om misstänkt fall av en samhällsfarlig sjuk- dom från ledningen på andra transportmedel såsom t.ex. tåg och bussar. Denna information bör ligga till grund för smittskyddsläkarens beslut. Enligt 1 kap 10 § skall myndigheter inom smittskyddet, andra berörda myndigheter, läkare samt annan hälso- och sjukvårdspersonal samverka för att förebygga och begränsa utbrott eller spridning av smittsamma sjukdomar. Det är landstingen som enligt huvudregeln har det yttersta ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom varje lands- tingsområde, se 1 kap. 8 §. Av bestämmelsens andra stycke framgår att om det i ett visst geogra- fiskt område skett utbrott av en samhällsfarlig sjukdom får Socialstyrel- sen besluta att personer som anländer till från detta område samt andra personer som anländer med samma transportmedel skall genomgå hälsokontroll på platsen för inresan. Enligt fjärde stycket skall smittskyddsläkaren verkställa Socialstyrel- sens beslut om hälsokontroll. Stadgandet innebär inte att smittskydds- läkaren personligen behöver genomföra hälsokontrollen. Snarare förut- sätts det att smittskyddsläkaren, eventuellt med stöd av föreskrifter, ansvarar för att berörd sjukvårdshuvudman har beredskap att vid behov anvisa läkare och annan sjukvårdspersonal som kan genomföra hälsokontrollen. Smittskyddsläkaren ansvarar dessutom för att hälsokon- trollen och andra åtgärder i anslutning till denna i praktiken också kom- mer till stånd i enlighet med beslut. Motiven till bestämmelserna finns i avsnitt 9.2. I paragrafen finns grundläggande bestämmelser om karantän. I första meningen i första stycket föreskrivs att om det finns risk för spridning av en samhällsfarlig sjukdom får smittskyddsläkaren besluta att den som kan antas ha varit utsatt för smitta av sjukdomen skall hållas i karantän i en viss byggnad, en avgränsad del av en byggnad eller inom ett visst område. I andra meningen klargörs att beslutet innebär förbud att lämna byggnaden, del av byggnaden eller området samt att där ta emot besök. Som framgår av den allmänna motiveringen är det avsett att paragrafen skall möjliggöra isolering av personer som inte är sjuka men kan antas ha varit utsatta för smitta av en samhällsfarlig sjukdom. Den är däremot inte avsedd för fall då någon företer sjukdomssymptom som ger anledning till misstanke om att han smittats. I sådana fall kan i stället bestämmelsen om tillfällig iso- lering i 5 kap. 3 § bli tillämplig. Ett särskilt fall som kan uppkomma är att någon sätts i karantän med stöd av förevarande paragraf. Efter någon eller visar det sig dock att han insjuknat i en samhällsfarlig sjukdom. Han bör då inte längre hållas i karantän utan omgående isoleras på sjukhus. För det fall den insjuknade personen inte frivilligt låter sig isoleras, får isoleringen ske med stöd av bestämmelserna i 5 kap. I den allmänna motiveringen har framhållits att karantänsvistelsen normalt bör kunna äga rum i andra lokaler än vårdinrättningar. I fall då flera personer sätts i karantän bör man i görligaste mån undvika att anvisa dem att vistas tillsammans. Isoleras de var för sig kan smitt- risken helt elimineras för det fall att någon av dem skulle insjukna under karantänsvistelsen. Lagrådet har anfört att med beaktande av att karantän avses som en åtgärd för att förebygga eller begränsa sjukdomar med mycket stor spridningsrisk kan ifrågasättas om inte ett karantänsbeslut ibland skulle behöva bestämmas att avse endast ett mindre utrymme, t.ex. ett rum eller annan avgränsad del av en byggnad. För att klargöra att en person kan hållas i karantän i en avgränsad del av en byggnad, bör en komplettering av lagtexten övervägas. Regeringen delar Lagrådets syn- punkter i frågan. I lagtexten har därför gjorts ett tillägg med innebörd att en person kan hållas i karantän i en avgränsad del av en byggnad. Regeringen föreslår inte någon särskild bestämmelse för det fall att den som enligt beslutet om karantän skall vistas i den egna bostaden inte respekterar beslutet eller underlåter att på begäran av smittskyddsläkaren lämna erforderlig information om sitt hälsotillstånd. Smittskyddsläkaren kan då istället meddela ett nytt beslut om karantän där vederbörande åläggs att vistas i en för karantänsvistelsen lämpligare byggnad. Med begreppet besök i bestämmelsen avses besök av privat karaktär. Besök i tjänsten av personal från hälso- och sjukvården, m.m. omfattas inte. Naturligtvis är det av största vikt att arbetstagare inom vården och följer de riktlinjer som finns för de aktuella sjukdomarna så att de inte riskerar att smittas. Misstänkt smittade personer med ett stort vårdbehov bör hållas i karantän på en vårdinrättning, där möjligheterna generellt är bättre att förhindra att per- sonal smittas. I bestämmelsens andra stycke ges möjlighet att göra undantag från be- söksförbudet. En förutsättning för att smittskyddsläkaren skall kunna medge undantag är att besökaren inte riskerar att smittas av den aktuella sjukdomen och att det inte heller finns risk att besökaren sprider sjuk- domen vidare. är det t.ex. möjligt att vaccinera sig mot smittkop- por. Det kan därför finnas skäl att bevilja en smittkoppsvaccinerad per- son att besöka en svårt sjuk nära anhörig som kan antas ha varit utsatt för smitta av smittkoppor. Smittskyddsläkaren skall i samband med beslutet informera besökaren om hur denne skall agera för att inte sprida smitta vidare. I paragrafen regleras möjligheten att besluta om avspärrning av områden där en samhällsfarlig sjukdom förekommer eller misstänks förekomma. Om en samhällsfarlig sjukdom har eller misstänks ha fått spridning inom ett avgränsat område utan att smittkällan eller smittspridningen är full- ständigt klarlagd, får besluta att ett visst område skall vara avspärrat. I fråga om de allmänna överväganden som ligger till grund för bestämmelserna hänvisas till avsnitt 9.3. Enligt andra meningen i första stycket innebär ett beslut om avspärr- ning förbud för den som vistas i området att lämna det och förbud för den som befinner sig utanför området att besöka det. I andra stycket föreskrivs att får medge undantag från beslutet om avspärrning om det kan ske utan risk för spridning av sjuk- domen. Bestämmelsen om möjlighet till undantag ger utrymme för att redan i beslutet om avspärrning medger de undantag som då kan förutses bli nödvändiga. Dessa undantag kan avse främst personer som ombesörjer särskilt viktig service för dem som vistas i området, t.ex. sjukvårdspersonal och personer som sköter livsmedelsförsörjningen eller Bestämmelserna möjliggör också undantag på andra grunder, t.ex. när starka personliga skäl kan åberopas. Ett beslut om av- spärrning utgör naturligtvis inte hinder för samhällets räddningstjänst, sjuktransporter, polisstyrkor och liknande utryckningsstyrkor att utföra akuta insatser inom det avspärrade området när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Enligt första stycket är beslutsmyndigheterna skyldiga att utan dröjsmål pröva vissa framställningar. Detta gäller när någon som skall hållas i karantän begär att beslutet inte längre skall gälla, när någon ansöker om undantag från förbudet att besöka den som hålls i karantän eller när någon ansöker om undantag från beslut om avspärrning. I regel bör beslut meddelas senast dagen efter det framställningen nått myndigheten. I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutsmyndig- heten skall häva beslut om karantän eller avspärrning om det inte längre finns skäl för beslutet. Här är det tydligt att beslutet i regel måste meddelas som det kan konstateras att skälen för be- slutet upphört att gälla. Paragrafen reglerar rätten att överklaga de beslut som enligt smitt- skyddslagen fattats av smittskyddsläkare, chefsöverläkare eller Socialsty- relsen. I bestämmelsens första stycke införs tre nya punkter (punkterna 68). Vidare införs ett nytt tredje stycke. Slutligen görs en viss följdänd- ring i sista stycket. I punkterna 6-8 föreskrivs att smittskyddsläkarens beslut enligt lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om beslutet gäller karan- tän, upphörande av karantän eller avslag på ansökan om undantag från förbudet att besöka den som hålls i karantän. Det är den som vill besöka någon som hålls i karantän som har talerätt i frågan. Som framhålls i avsnitt 9.3 är det inte avsett att beslut om avspärrning skall kunna överklagas. Emellertid framgår av 3 kap. 10 § att Socialsty- relsen på ansökan av någon som berörs av ett sådant beslut skall kunna medge undantag från beslutet. I bestämmelsen nämns inte beslut om hälsokontroll. Sådana beslut kan alltså inte överklagas. Hänvisningen till allmän förvaltningsdomstol in- nebär enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar att överklagandet skall ske hos länsrätten. Bestämmelsen behandlar vilka mål som kräver prövningstillstånd i kammarrätten. En redaktionell ändring görs av paragrafen för att öka läs- barheten. De måltyper som inte kräver prövningstillstånd i kammarrätten anges nu i punktform. Vidare görs ett tillägg i bestämmelsen genom tre punkter med innebörd att det inte heller krävs prövningstillstånd i kam- marrätten för mål som avser beslut om karantän, upphörande av karantän eller undantag från beslut om avspärrning. Det krävs däremot prövnings- tillstånd i mål som avser undantag från besöksförbudet enligt 3 kap. 9 § andra stycket. I paragrafen finns bestämmelser som rör förfarandet vid domstol. En redaktionell ändring görs i bestämmelsens första stycke. De måltyper för vilka länsrätten skall ta upp en ansökan eller ett överklagande till avgö- rande inom anges genom ändringen i punktform. Vidare görs ett tillägg med innebörd att länsrätten även skall ta upp mål om undantag från förbud att besöka den som hålls i karantän till avgörande inom från den dag då ansökan eller överklagandet kom in. Detta tillägg framgår av punkt 6. Av andra stycket framgår möjligheten för länsrätten att förlänga tids- fristen om det finns särskilda skäl. Denna möjlighet framgick tidigare av bestämmelsens första stycke. Ett nytt fjärde stycke införs i paragrafen. Av detta framgår att länsrät- ten skall ta upp mål om karantän, upphörande av karantän eller undantag från beslut om avspärrning till avgörande senast från det överklagandet kom in. Att särskild skyndsamhet är påkallad vid länsrät- tens handläggning av berörda målgrupper beror i första hand på att de överklagade besluten rör viktiga begränsningar i grundlagsskyddade rät- tigheter. Härtill kommer att överklagandena rör åtgärder som har mycket kort varaktighet. En prövning först efter det att åtgärderna upphört skulle i regel inte vara meningsfull. Bestämmelsen ändras redaktionellt så att de mål i vilka offentligt biträde skall förordnas anges i punktform. I paragrafen görs vidare ett tillägg med innebörd att även den som vill överklaga smittskyddsläkarens beslut om karantän eller upphörande av karantän skall ha rätt till offentligt bi- träde. Denna rätt gäller dock inte för den som vill överklaga ett beslut om begäran att få besöka en person som hålls i karantän. Även den som vill överklaga smittskyddsläkarens beslut att inte medge undantag från av- spärrning har rätt till offentligt biträde. I paragrafen föreskrivs att polismyndighet skall lämna biträde på begäran av smittskyddsläkaren vid verkställighet av beslut om hälsokontroll vid inresa enligt 3 kap 8 § eller karantän enligt 3 kap 9 § och på begäran av vid verkställighet av beslut om avspärrning enligt 3 kap 10 §. I fråga om beslut om karantän kan biträdet i första hand bestå av hjälp med att föra den som skall hållas i karantän till den plats där karantänsvistelsen skall äga rum eller med att återföra honom dit om han avvikit. När det gäller hälsokontroll kan det bli fråga om att bistå sjukvårdspersonalen med att upprätthålla ordningen. Vid beslut om avspärrning kan det främst bli aktuellt med att avspärra områden, upp- rätthålla avspärrningar samt hålla vakt i anslutning till det avspärrade området och därvid förhindra att personer innanför avspärrningarna tar sig ut ur området och förhindra att personer utanför avspärrningarna tar sig in i det avspärrade området. 9 kap. Prop. I bestämmelsen görs vissa tillägg i första och andra stycket. För att lagen skall kunna tillämpas på någon annan allmänfarlig sjukdom krävs som huvudregel att bilaga 1 och/eller bilaga 2 ändras genom lag. Regeringen får dock genom denna bestämmelse ett bemyndigande att även meddela föreskrifter om att en allmänfarlig sjukdom som anges i bilaga 1 nu också skall definieras som en samhällsfarlig sjukdom och därför tas upp i bilaga 2. Vidare får regeringen föreskriva att en sjukdom som inte har definierats som en allmänfarlig sjukdom skall tas upp i bilaga 1 alternativt i såväl bilaga 1 som bilaga 2. Förutsättningen för att regeringen skall ha rätt att föreskriva att lagens bestämmelser skall tillämpas även på annan allmänfarlig sjukdom eller på sjukdom som anges i föreskrift som regeringen meddelat, är att riks- dagens beslut om ändring i bilagan inte kan avvaktas. Bestämmelserna om regeringens rätt att meddela föreskrifter är avsedda att tillämpas en- dast när smittrisken är förhållandevis hög. En sådan föreskrift skall underställas prövning. Bilagorna till smittskyddslagen (2004:168) Nuvarande bilaga benämns bilaga 1. Smittkoppor förs in som allmän- farlig sjukdom. Den nya bilaga 2 innehåller de samhällsfarliga sjuk- domarna, se avsnitt 8. 15.2 Förslaget till lag om ändring i karantänslagen (1989:290) Förslaget har behandlats i avsnitt 8. Ändringen innebär att de samhällsfarliga sjukdomarna enligt smitt- skyddslagen (2004:168) förs in i uppräkningen av karantänssjukdomar. I denna paragraf föreskrivs bl.a. att den som på grund av karantänssjuk- dom tvångsisolerats enligt smittskyddslagen inte får resa ut ur landet. Två punkter har lagts till i bestämmelsens första stycke med innebörd att samma regel skall gälla för den som skall hållas i karantän enligt 3 kap. 9 § smittskyddslagen och för den som genom beslut om avspärrning enligt 3 kap. 10 § smittskyddslagen har förbjudits att lämna avspärrat område. 15.3Förslag till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare I bestämmelsen regleras den enskildes rätt till ersättning av statliga medel då han eller hon tvingats avstå från förvärvsarbete på grund av beslut om extraordinära smittskyddsåtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 11. I paragrafens första stycke konstateras att lagen innehåller föreskrifter om ersättning av allmänna medel till smittbärare. I andra stycket definie- ras begreppet smittbärare. Det föreskrivs där att med en smittbärare för- stås i lagen dels den som har eller kan antas ha en smittsam sjukdom utan att ha förlorat sin arbetsförmåga till följd av sjukdomen, dels den som för eller kan antas föra smitta utan att vara sjuk i en smittsam sjukdom. En grundläggande förutsättning för att någon skall ha rätt till ersättning är sålunda att han eller hon skall anses vara smittbärare. En ny tredje punkt införs i andra stycket. Härigenom utvidgas definitionen av begreppet smittbärare. Med smittbärare förstås i lagen även den som, utan att tillhöra någon av de kategorier som anses som smittbärare, har eller kan antas ha varit utsatta för smitta av en sam- hällsfarlig sjukdom utan att vara sjuk i en sådan sjukdom. De sjukdomar som enligt utredningens förslag har omedelbar aktualitet är som framgått av tidigare avsnitt smittkoppor och SARS. Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag. Av 2 § i lagen framgår att ersättning utges i form av smittbärarpenning och resekostnadsersättning. Enligt 3 § har en smittbärare rätt till smittbärarpenning om han måste avstå från förvärvsarbete på grund av antingen beslut enligt smittskyddslagen eller livsmedelslagen eller före- skrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag (punkt 1) eller vissa typer av läkarundersökning eller hälsokontroll som smittbäraren genomgår utan att beslut enligt punkt 1 har fattats (punkt 2). Ett nytt andra stycke införs i paragrafen. Enligt detta undantas den som omfattas av beslut om hälsokontroll enligt 3 kap. 8 § smittskyddslagen eller beslut om avspärrning enligt 3 kap. 10 § smittskyddslagen från rät- ten till smittbärarpenning.