prop · GS0364 · 2004-12-29 00:00:00 — Remissinstanserna: Med undantag för följande instans har remissinstanserna inte haft några invändningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Rikskvinnocentrum har anfört att någon ny organisation inte behöver tillskapas för att åstadkomma en förbättrad kvalitet på rättsintygen. Rikskvinnocentrum anser att alla läkare bör ha kompetens att utfärda rättsintyg och att det i 10 § patientjournallagen (1985:562) bör införas en skyldighet för läkare att på begäran av rättsvårdande myndighet utfärda rättsintyg avseende egna medicinska undersökningar. Skälen för regeringens bedömning: Rättsintyg utfärdas dels av rättsläkare inom , dels av andra läkare antingen anställda inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården eller privatpraktiserande. Endast av alla utfärdade rättsintyg utfärdas av rättsläkare, som har särskild kompetens och erfarenhet för uppgiften. Orsaken till de brister som har kunnat konstateras i fråga om de rättsintyg som utfärdas är huvudsakligen hänförliga till att de läkare som utfärdar majoriteten av intygen saknar tillräcklig utbildning och erfarenhet för uppgiften. Det är alltså nödvändigt att åstadkomma en ordning där de läkare som utfärdar rättsintyg får särskild utbildning och där det finns möjligheter att bygga upp en erfarenhet av bedömning av skador. Rikskvinnocentrum har menat att det inte behöver skapas någon ny organisation för verksamheten med utfärdande av rättsintyg och att det som krävs endast är förbättrad utbildning. finns det inte någon ansvarig myndighet för verksamheten med utfärdande av rättsintyg. Inga landsomfattande insatser har heller vidtagits för att anordna utbildning och fortbildning, samt i övrigt utveckla verksamheten. Mot bakgrund av de brister som har konstaterats anser regeringen att det är angeläget att åstadkomma en ordning där det finns en myndighet som har ett sammanhållet ansvar för verksamheten med utfärdande av rättsintyg. På så sätt tydliggörs bl.a. ansvaret för att vidareutveckla verksamheten genom t.ex. utbildning, föreskrifter och allmänna råd. är den myndighet som i promemorian har ansetts vara mest lämplig att anförtro ett sådant huvudmannaansvar. I stort sett samtliga remissinstanser har delat denna uppfattning. En huvuduppgift för är att svara för rättsmedicinska undersökningar på begäran av rättsväsendets myndigheter. svarar verket för av de rättsintyg som utfärdas i landet. Ett huvudansvar för verksamhet med utfärdande av rättsintyg är alltså väl förenligt med de uppgifter har. Inom verket finns vidare den specialistkompetens som erfordras i fråga om utfärdande av intyg. Mot denna bakgrund anser regeringen att är den myndighet som är mest lämpad att ha ett huvudansvar för verksamheten med utfärdande av rättsintyg. Regeringen har för avsikt att genom ändring i förordningen (1996:613) med instruktion för ange att verket särskilt skall svara för sådan verksamhet. En huvuduppgift för kommer att bli att vidareutveckla och kvalitetssäkra verksamheten bl.a. genom anordnande av utbildning och återkommande fortbildning av de läkare som skall utfärda rättsintyg. och för rättsmedicin har med hänvisning till den besvärliga situationen med brist på rättsläkare inom den rättsmedicinska verksamheten påtalat att knappast kan påta sig ett omfattande utbildningsuppdrag. Om utbildningen av de läkare som skall utfärda rättsintyg skall bedrivas i egen regi eller av annan på uppdrag av verket, är enligt regeringens mening en fråga för att avgöra. En annan viktig uppgift för blir att bedöma vilket stöd som i övrigt kan ges de rättsintygsskrivande läkarna och vilken utformning sådant stöd bör ha. Av promemorian framgår att det från flera håll efterlyses en mer formaliserad och enhetlig struktur på rättsintygen. Remissinstanserna har haft olika uppfattningar om det lämpliga i en ordning med helt enhetliga intyg, dvs. intyg som upprättats i ett formulär eller liknande. Detta blir en uppgift för att ta ställning till. I verkets ansvar kommer att ingå att avgöra hur de rättsintygsskrivande läkarna kan få stöd i sin uppgift genom allmänna råd. I det arbete som kommer att bedrivas under ledning av är det angeläget att företrädare för rättsväsendets övriga myndigheter deltar. I promemorian diskuteras vidare en fortbildning där även de läkare som inte är knutna till bör delta. Även några remissinstanser har betonat att stöd till dessa läkare är angeläget. Inom ramen för ordinarie verksamhet faller att svara för information inom sitt ansvarsområde till andra myndigheter (2 § 5 instruktionen för ). Ansvarsområdet kommer enligt Prop. 2004/05:64 de förslag som läggs fram här att omfatta även verksamheten med utfärdande av rättsintyg. har vidare möjlighet att inom sitt ansvarsområde mot ersättning utföra uppdrag om verksamheten i övrigt medger det (4 § nämnda instruktion). Regeringens förslag: En ny lag om rättsintyg i anledning av brott införs. Den skall innehålla de grundläggande bestämmelserna för verksamheten med utfärdande av sådana rättsintyg. Promemorians förslag: I promemorian har en lagreglering föreslagits i fråga om landstings rätt att ta ut avgift för rättsintyg i vissa fall. I övrigt har en reglering på förordningsnivå föreslagits för införandet av en ny ordning för utfärdande av rättsintyg. Remissinstanserna: Endast har kommenterat frågan om normgivningsnivån. Styrelsen har anfört att normgivningsnivån avviker från den reglering som finns för rättspsykiatriska undersökningar, vilken återfinns i lag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens förslag: Den reglering som här föreslås i fråga om informationsskyldighet och utlämnande av uppgifter som omfattas av sekretess eller tystnadsplikt inom hälso- och sjukvården är av sådan art att den enligt regeringens bedömning bör regleras i lag. Möjligheterna till utlämnande av uppgifter om enskilda föreslås bli utvidgade till att omfatta utlämnande till läkare. kan sådana uppgifter endast under vissa förutsättningar lämnas ut till de brottsutredande myndigheterna. Vidare föreslås en skyldighet för bl.a. personal inom den enskilda hälso- och sjukvården att i vissa fall lämna ut uppgifter som behövs för ett rättsintyg (se avsnitt 6.9) och att lämna målsägande och misstänkt gärningsman viss information (se avsnitt 6.8). Det nya regelverket om utfärdande av rättsintyg kommer att beröra flera olika aktörer inom rättsväsendet och inom hälso- och sjukvården. Bestämmelserna skall tillämpas av personal såväl inom och polis- och åklagarväsendet som av personal inom landstingen och inom den enskilda hälso- och sjukvården. därför angeläget att skapa ett regelverk som är lätt tillgängligt och överskådligt för dem som har att tillämpa bestämmelserna. regeringens bedömning bör därför de grundläggande bestämmelserna om verksamheten med utfärdande av rättsintyg hållas samman. föreslår därför att dessa bestämmelser samlas i en ny lag. anfört att uttrycket rättsintyg närmast leder tanken till intyg av vad slag det vara må som kan komma till användning i rättsliga sammanhang. Med hänsyn härtill anser Lagrådet att det är lämpligt att den särskilda, mer begränsade innebörd som avses med rättsintyg i lagförslaget också kommer till uttryck i lagens rubrik, som därför bör få lydelsen lag om rättsintyg i anledning av brott. Den nya lagen bör såsom Lagrådet Prop. 2004/05:64 föreslagit få rubriken lag om rättsintyg i anledning av brott. kompletteras med författningar på lägre nivå (se avsnitt 6.15). Regeringens förslag: Den nya lagen skall innehålla bestämmelser om sådana skriftliga medicinska utlåtanden av läkare som inhämtas av polismyndighet eller åklagarmyndighet i syfte att användas i en brottsutredning eller som bevis i en rättegång i anledning av brott (rättsintyg). Vad som sägs i lagen om läkare skall även gälla för tandläkare. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över förslaget i denna del. har anfört att uttrycket rättegång i anledning av brott har anfört att uttrycket rättegång i anledning av brott bör bytas ut mot ordet brottmål eftersom rättsintyg endast torde bli aktuellt i brottmål. har ifrågasatt om det är lämpligt att göra definitionen beroende av vilka som är beställare av ett rättsintyg. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens förslag: Såsom har konstaterats ovan i avsnitt 5 finns det behov av en rättslig reglering kring frågor om utfärdande av rättsintyg i anledning av brott. Det är dock inte definierat i lag eller förordning vad som avses med rättsintyg. bestämmelser om rättsintyg i allmänna råd (SOSFS 1997:5, se avsnitt 4.3). Vad som här avses med rättsintyg är till att börja med ett intyg som utfärdas av läkare eller tandläkare. eller tandläkaren är verksam inom den allmänna eller enskilda vården Syftet med ett rättsintyg är att tillhandahålla rättsväsendet kunskaper om medicinska förhållanden och konsekvenser av skador uppkomna genom brott eller misstänkt brott. Intygen syftar till att användas i utredning om brottet eller som bevis i rättegång. rättsintygen kan brott i vissa fall under förundersökningen uteslutas och i andra fall utgör intyget ett viktigt underlag inför beslutet att väcka åtal. Under rättegången i ett brottmål kan intyget ha betydelse som bevis om vilka skador som uppkommit genom brottet, hur de uppkommit och deras Vidare kan intyget ha betydelse i fråga om skadestånd Normalt sett handläggs frågan om ansvar för brott och frågan om skadestånd inom ramen för brottmålsrättegången. Det förekommer dock också att skadeståndsfrågan handläggs separat i den för tvistemål stadgade ordningen. Uttrycket rättegång i anledning av brott i promemorian innefattar både brottmålsrättegång och sådan har menat att detta uttryck bör ersättas med ordet brottmål, eftersom rättsintyg endast torde bli aktuella i Prop. 2004/05:64 brottmål. Det primära syftet med ett rättsintyg är enligt regeringens bedömning att använda intyget i förundersökning eller i brottmålsrättegång. Emellertid fyller ett rättsintyg även en viktig funktion i frågan om skadestånd till målsäganden, oavsett om detta handläggs inom ramen för brottmålet eller i den för tvistemål stadgade ordningen. Det är parterna som har att sörja för bevisningen i ett mål. Normalt sett är det polismyndighet eller åklagarmyndighet som begär att ett rättsintyg skall utfärdas inom ramen för en förundersökning. I promemorian har föreslagits att även intyg som begärs av domstol skall omfattas av den nya lagen. Det torde dock vara ytterst sällsynt förekommande att en domstol inhämtar ett rättsintyg. I sammanhanget bör nämnas att det enligt 35 kap. 6 § finns möjligheter för rätten att självmant föranstalta om bevisning, om det finnes erforderligt. Exempelvis kan rätten inhämta yttrande av sakkunnig enligt 40 kap. . Domstolarna intar en särställning och bör enligt regeringens bedömning inte omfattas av den föreslagna regleringen om inhämtande av rättsintyg. De rättsintyg som avses här utfärdas således på begäran av polismyndighet och åklagarmyndighet. En läkare eller tandläkare inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården har skyldighet att utföra undersökningar och ge utlåtande över dessa bl.a. på begäran av polismyndighet och åklagarmyndighet (2 kap. 3 § förordningen [1998:1513] om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område). Vidare skall särskilt svara för rättsmedicinska undersökningar och rättsmedicinsk medverkan i övrigt bl.a. på begäran av åklagare eller polismyndighet (2 § förordningen [1996:613] med instruktion för ). har ifrågasatt om det är lämpligt att göra definitionen beroende av vilka som är beställare av intyget. Bakgrunden härtill är att i en skrivelse till har hemställt om att det skall införas en skyldighet för att tillhandahålla yttranden i rättsmedicinska ärenden även på begäran av enskilda (dnr Ju2002/6579/Å). Denna fråga kommer att övervägas i annat sammanhang. Det finns därför inte här anledning att utgå från annat än vad som gäller . Sammanfattningsvis bör således ett rättsintyg i detta sammanhang anses vara ett skriftligt medicinskt utlåtande av läkare eller tandläkare vilket inhämtats av polismyndighet eller åklagarmyndighet i syfte att användas i en brottsutredning eller som bevis i en rättegång i anledning av brott. Den nya lagen skall innehålla bestämmelser om sådana rättsintyg. 6.4Utfärdande av rättsintyg koncentreras till särskilt kvalificerade läkare Regeringens förslag: Rättsintyg skall inhämtas från läkare vid rättsmedicinsk avdelning inom eller läkare som enligt avtal med verket har åtagit sig att utfärda sådana intyg, om skador, sjukdomar eller andra förhållanden som intyget skall avse bedöms kunna vara av betydelse vid utredning om brott 1.som kan antas föranleda annan påföljd än böter, eller 2.enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och brottet kunde antas ha föranlett annan påföljd än böter. Om det finns särskilda skäl får dock sådant rättsintyg även inhämtas från annan läkare med tillräcklig kompetens. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till Rikskvinnocentrum och och Hovrätten över och avstyrker förslaget. och anser att bör sluta avtal med landstingen i stället för de enskilda läkarna som är anställda inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården. Läkarförbud anser att möjligheten att mot ersättning skriva rättsintyg måste kvarstå. anser att reformen bör inledas med en begränsning relaterad till ett högre straffvärde än det föreslagna. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. har vidhållit att avtal bör slutas med landstingen i stället för de enskilda läkarna som är anställda inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården. har anfört att det ur rättssäkerhetssynpunkt hade varit mer tilltalande om rättsintyg endast fick utfärdas av läkare i allmän tjänst. har avstyrkt att skall få ensamrätt på utfärdande av rättsintyg. Skälen för regeringens förslag: En starkt bidragande orsak till de brister som har uppmärksammats när det gäller rättsintyg är att det antal rättsintyg som utfärdas av varje läkare är ytterst begränsat och att någon större erfarenhet av uppgiften inte finns hos flertalet läkare. Det är givetvis angeläget att de läkare som utfärdar rättsintyg har tillräcklig kompetens och erfarenhet av detta. Ett viktigt led för att säkerställa detta är att begränsa antalet läkare som utfärdar sådana intyg. De läkare som är verksamma vid de rättsmedicinska avdelningarna inom har särskild kompetens och erfarenhet av att bedöma skador och utfärda rättsintyg. Antalet verksamma läkare med särskild rättsmedicinsk kompetens är dock för litet för att klara av att utfärda alla de rättsintyg som efterfrågas. rättsmedicinska avdelningar på sex orter. En lösning där rättsintyg enbart skulle utfärdas vid de sex rättsmedicinska avdelningarna skulle innebära betydande svårigheter för undersökning och bedömning av skadade på andra orter. En ny ordning måste utformas på ett sätt som så långt möjligt är lika för alla invånare oavsett bostadsort. I promemorian har föreslagits att läkare med intresse för verksamheten från olika delar av landet skall knytas till rättsmedicinska avdelningar och att dessa läkare skall svara för merparten av rättsintygen i sina respektive närområden. De kontrakterade läkarna skall enligt förslaget få utbildning och fortbildning genom försorg. I stort sett samtliga remissinstanser har varit positiva till den föreslagna ordningen. har dock anfört att det ur rättssäkerhetssynpunkt vore mer tilltalande om rättsintyg endast fick utfärdas av läkare i allmän tjänst. Regeringen kan inte se några skäl till en sådan begränsning. Både läkare inom den offentligt bedrivna och den enskilda hälso- och sjukvården bör således kunna komma i fråga för ett sådant uppdrag. Enligt regeringens bedömning kan den föreslagna ordningen skapa förutsättningar för en högre kvalitet på de rättsintyg som utfärdas. Fråga är dock om det är nödvändigt att alla rättsintyg utfärdas av den föreslagna kategorin särskilt kvalificerade läkare. Utgångspunkten måste enligt regeringens mening vara att samma krav på kompetens hos den utfärdande läkaren bör gälla oavsett hur allvarligt det misstänkta brottet är. Rättsintyg som utfärdas av läkare med sämre kompetens riskerar att innehålla brister som kan leda till materiellt felaktiga domar. Endast i de fall där det rör sig om förhållandevis lindriga skador som inte är problematiska att bedöma finns skäl att frångå krav på särskild kompetens. Rättsintyg vid brott med skador av enklaste beskaffenhet bör således kunna utfärdas av läkare som saknar särskild kompetens för uppgiften. I promemorian har föreslagits att de särskilt kvalificerade läkarna skall utfärda rättsintyg angående skador som uppkommit vid brott som kan antas ge annan påföljd än böter. har, med hänvisning till bristen på rättsläkare och till svårigheterna att uppskatta hur stora resurser som den nya ordningen kommer att kräva, ansett att reformen bör inledas med en avgränsning till brott med högre straffvärde än den föreslagna för att sedan successivt utökas. Regeringen anser dock att den i promemorian föreslagna avgränsningen i fråga om brottets straffvärde är väl avvägd. Rättsintyg i samtliga ärenden förutom de allra enklaste kommer på så sätt att som regel utfärdas av särskilt kvalificerade läkare. Detta skapar förutsättningar att komma till rätta med de problem som har uppmärksammats. Av rättssäkerhetsskäl är det angeläget att en ny ordning för utfärdande av rättsintyg införs . Huvudregeln bör således vara att rättsintyg inhämtas från rättsläkare vid rättsmedicinsk avdelning inom eller annan läkare som har kontrakterats av verket utom i ärenden av allra enklaste beskaffenhet. Bedömningen av när rättsintyg skall utfärdas av de särskilt kvalificerade läkarna torde inte föranleda några större problem men det kan finnas anledning att utfärda allmänna råd för tillämpningen av bestämmelsen. I vissa situationer skall en utredning om ett brott företas även om det inte kan bli aktuellt att ådöma någon påföljd. Så kan vara fallet om någon misstänks för att begått ett brott. Enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall utredning rörande brottet inledas bl.a. om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser avseende den unge. Det kan även i dessa fall vara av betydelse för utredningen och bedömningen av skadestånd att ett rättsintyg avseende en målsägande eller den misstänkte gärningsmannen utfärdas. Även i dessa situationer skall även om det inte kan antas att påföljd kommer att ådömas rättsintyg som huvudregel inhämtas från rättsläkare inom eller de av verket kontrakterade läkarna, med undantag för fall av enklaste beskaffenhet. Såsom Lagrådet har påpekat är det inte bara skador som ett rättsintyg kan avse. Det kan också vara relevant att i ett rättsintyg få ett utlåtande om sjukdomstillstånd och andra medicinska företeelser som kan vara en följd av eller annars ha samband med brott. Dessutom kan det ibland finnas behov av att inhämta rättsintyg om frånvaro av skador. Behovet av rättsintyg varierar såväl som i rum. Merparten av våldsbrotten begås och och mer i storstäderna än i andra delar av landet. I vissa situationer krävs omedelbar undersökning t.ex. för spårsäkring. Vid vissa allvarligare skador måste behandlande åtgärder vidtas . Rättsläkare och till knutna läkare kan inte rimligen finnas till hands för bedömningar av sådana skador dygnet runt och överallt. Det kommer därför även att vara nödvändigt att läkare t.ex. vid sjukhusens akutmottagningar genomför undersökningar av skadade och dokumenterar skador på ett sätt som medger att ett fullgott rättsintyg kan utfärdas. Om det finns särskilda skäl av det beskrivna slaget bör således rättsintyg få inhämtas även från annan läkare med tillräcklig kompetens. På grundval av en sådan undersökning och dokumentation avseende den är det också möjligt för rättsläkare och till knutna läkare att i efterhand utfärda ett rättsintyg (se avsnitt 6.7). Både i dessa och i de ovan beskrivna situationerna med skador av enklare beskaffenhet skall således även andra läkare än de inom och de till verket knutna läkarna kunna utfärda rättsintyg. Någon ensamrätt på all verksamhet med utfärdande av rättsintyg, som har påpekat, är det således inte fråga om. Hovrätten över och har påtalat att det kan föreligga en risk i att skapa specialister på området, då detta kan medföra att andra läkare då underlåter att skaffa sig kunskaper om sådant som skall skötas av specialister. Såsom framgått ovan kommer det alltjämt att finnas behov av att andra läkare också utfärdar rättsintyg. En viktig del i det huvudmannaansvar som läggs på kommer därför att vara att även erbjuda utbildning till läkare som är verksamma t.ex. vid sjukhusens akutmottagningar (se avsnitt 6.1). Enligt regeringens bedömning bör alltså huvudregeln vara att ett rättsintyg, om skador, sjukdomar eller andra förhållanden som intyget skall avse bedöms kunna vara av betydelse vid utredning om brott som kan antas föranleda annan påföljd än böter, inhämtas från rättsläkare inom eller av annan läkare som enligt avtal åtagit sig att utfärda sådana rättsintyg. En sådan ordning innebär att de rättsintyg som utfärdas kommer att hålla en högre kvalitet, med fördelar detta ger för utredningen av brottet och bevisföringen. sammanhanget framhållas att den nya ordningen givetvis inte inkräktar på friheten för parterna att åberopa den bevisning de finner lämplig. bakgrund av att de rättsintyg som utfärdas kommer vara av en högre kvalitet och att de skall utfärdas utan dröjsmål (se avsnitt 6.11) kan dock den nya ordningen leda till att t.ex. användningen av kopior av journaler i stället för rättsintyg minskar till förmån för användningen av rättsintyg. Bland annat har påpekat att bör sluta avtal med landstingen i stället för läkarna som är anställda inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården. Skälet härtill anges vara att möjligheterna att reglera frågan om utfärdandet av intyg skall ske inom ramen för landstingens verksamhet eller på den offentliganställda läkarens fritid annars skulle försvåras. Den ordning som föreslås här innebär att utfärdande av rättsintyg skall koncentreras till läkare med Uppdraget att utfärda rättsintyg bör således knytas till vissa läkare personligen vilka har ett särskilt intresse för uppgiften. Enligt regeringens bedömning bör det vara en fråga för den enskilde läkaren och att i den mån uppdraget påverkar den offentligt anställdes ordinarie arbete reglera vad som skall gälla parterna emellan. Det finns därför inte anledning att föreslå annat än att avtalen tecknas med dessa läkare och inte med landstingen. Mot bakgrund av att åtminstone läkarundersökning i syfte att utfärda ett rättsintyg förutsätts kunna ske under den kontrakterade läkarens ordinarie arbetstid, bör dock läkaren komma överens med om vad som skall gälla när läkaren fullgör sitt uppdrag för . bör också framhållas att uppdrag för inte får innebära att den prioriteringsordning efter behov som gäller för hälso- och sjukvården bryts. Enligt 2 § andra stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall den som har det största behovet av hälso- och sjukvård bör således teckna avtal med läkare som har intresse av verksamheten. En viktig utgångspunkt måste här vara att åstadkomma en god tillgänglighet till sådana särskilt kvalificerade läkare i hela landet.