prop · GR03156 · 2004-06-09 00:00:00 — Vidare föreskrivs en skyldighet för instituten att till penningtvättsbekämpande myndigheter anmäla alla förhållanden som kan tyda på penningtvätt och även i övrigt fullt ut samarbeta med dessa myndigheter. Instituten skall också bevara handlingar och uppgifter från identitetskontroll . Om en anställd eller styrelseledamot i ett institut i god tro har röjt upplysningar för behöriga myndigheter skall detta, enligt direktivet, inte innebära överträdelse av någon sekretessregel och inte föranleda ansvar. Direktivet kräver vidare att instituten, till dess att de har underrättat behöriga myndigheter, avstår från att utföra sådana transaktioner som de vet eller misstänker har samband med penningtvätt. De behöriga myn- digheterna får ge förelägganden om att transaktioner inte skall utföras. Om en transaktion misstänks innefatta penningtvätt och det inte är möj- ligt att underlåta att utföra transaktionen eller underlåtelsen är ägnad att motverka försök att efterforska en misstänkt transaktion, skall de berörda instituten i efterhand underrätta de behöriga myndigheterna. I syfte att åstadkomma effektiv bekämpning av penningtvätt innehåller direktivet även ett s.k. meddelandeförbud. Detta förbud innebär att insti- tuten inte får röja för kunden eller för någon annan utomstående att upp- lysningar om förhållanden som kan tyda på tvättning av pengar har läm- nats till penningtvättsbekämpande myndigheter. Instituten skall införa rutiner för att hindra att de utnyttjas för transak- tioner av medel som har samband med brott samt se till att de anställda får information och utbildning i frågor som rör sådana transaktioner. De väsentligaste ändringarna som direktiv innebär i förhål- lande till direktiv är följande. Definitionen av vad som skall avses med finansiellt institut har ändrats på så sätt att även värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 1.2 i direktiv /22/EEG samt företag för kollektiva investeringar som erbju- der sina andelar eller aktier till försäljning omfattas. För tydlighetens skull har det också uttryckligen angetts att valutaväxlingskontor och kontor för överföring/översändande av pengar utgör finansiella institut (artikel 1 B). Med penningtvätt avses, liksom tidigare, följande förfaranden när de sker uppsåtligt: omvandling eller överföring av egendom i vetskap om att egendo- men härrör från brott eller från medverkan till brott och i syfte att hem- lighålla eller dölja egendomens olagliga ursprung, eller för att hjälpa nå- gon som är delaktig i sådan verksamhet att undandra sig de rättsliga följ- derna av sitt handlande, hemlighållande eller döljande av en viss egendoms rätta beskaffenhet eller ursprung, av dess belägenhet, av förfogandet över den, förflyttning av de rättigheter som är knutna till den eller av äganderätten till den, i vetskap om att egendomen härrör från brottet eller från medverkan till brottet, förvärv, innehav eller brukande av egendomen i vetskap om, vid ti- den för mottagandet, att egendomen härrörde från brott eller från med- verkan till brott, medverkan till, överenskommelse att utföra, försök och medhjälp till, anstiftan och underlättande av samt rådgivning för utförande av någon av de gärningar som anges i föregående strecksatser. Kretsen av förbrott eller underliggande brott har utvidgats till att om- fatta även andra brott än narkotikabrott. Anledningen till detta är, enligt direktivets ingress, att det skett en utveckling mot en mycket vidare definition av begreppet penningtvätt som grundar sig på en vidare krets av förbrott eller underliggande brott. bl.a. i den översyn som gjordes av de 40 rekommendationerna från the Financial Action Task Force on Money Laundering (FATF), som är det ledande internationella organet i kampen mot penningtvätt. En vidare krets av förbrott underlättar också rapporte- ringen av misstänkta transaktioner och det internationella samarbetet på detta område. Med brottsliga handlingar avses enligt artikel 1 E alla former av brottslig inblandning i förövandet av ett allvarligt brott. Vidare definieras allvarliga brott som åtminstone: alla brott som definieras i artikel 3.1.a i , de handlingar som utförs av kriminella organisationer såsom dessa handlingar definieras i artikel 1 i gemensam åtgärd 98/733/RIF, bedrägeri, åtminstone allvarliga fall, enligt definition i artikel 1.1 och artikel 2 i konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finan- siella intressen, mutbrott och bestickning, ett brott som kan generera betydande och som är straffbart med ett strängt frihetsstraff, enligt den straffrättsliga lagstiftningen i medlemsstaterna. Medlemsstaterna får låta även andra brott utgöra sådana brottsliga handlingar som skall omfattas av direktivet. direktiv omfattar kreditinstitut och finansiella institut enligt det direktivets definition. Enligt styckena 13 och 14 i ingressen till direktiv finns det tecken på att de förstärkta kontrollerna i den finan- siella sektorn har tvingat dem som ägnar sig åt penningtvätt att finna al- ternativa metoder för att dölja varifrån vinningen av brott härrör samt en tendens att de som ägnar sig åt penningtvätt i ökad utsträckning använder företag utanför den finansiella sektorn, vilket också har bekräftats av bl.a. FATF:s arbete (se avsnitt 4.3). Direktivet har därför utvidgats till att om- fatta även ett antal andra verksamheter och yrken som har visat sig vara särskilt sårbara för penningtvätt. Direktivet omfattar således även föl- jande fysiska och juridiska personer vid utövandet av deras yrkesmässiga verksamhet enligt artikel 2a: revisorer och skatterådgivare, notarier och andra oberoende jurister när de deltar a. antingen genom att hjälpa till vid planering eller genomfö- rande av transaktioner för klientens räkning vid köp och försäljning av fastigheter eller företag, förvärv av klientens pengar, värdepapper eller andra till- gångar, öppnande eller förvaltning av bank-, spar-, eller värdepap- perskonton, organisering av nödvändigt kapital för bildande, drift eller ledning av företag, bildande, drivande eller ledande av truster, bolag eller lik- nande strukturer, b. eller genom att handla i en klients namn och för dennes räk- ning vid finansiella transaktioner eller transaktioner med fast egendom. handlare som köper och säljer varor av högt värde, som ädelstenar eller ädelmetaller, eller konstföremål, och auktionsfirmor när betalning görs kontant och med ett belopp motsvarande eller mer, Notarier och oberoende jurister, såsom de definieras av medlemssta- terna, omfattas således av direktivet bara när de deltar i finansiella trans- aktioner eller företagstransaktioner där, enligt direktivets ingress, risken är som störst för att deras tjänster missbrukas i syfte att tvätta pengar som utgör från brottslig verksamhet. Direktivet medger vidare att medlemsstaterna i fråga om notarier, oberoende jurister, revisorer och skatterådgivare, i vissa fall inte behöver tillämpa kraven på att uppgifter självmant skall lämnas till penningtvättsbekämpande myndigheter om förhållanden som kan tyda på penningtvätt. Medlemsstaterna får således i detta avseende undanta sådan information som dessa yrkeskategorier har fått av någon av sina klienter eller som avser några av dessa klienter me- dan de bedömer klientens rättsliga situation eller då de försvarar eller företräder klienten i eller i fråga om ett rättsligt förfarande, inklusive rådgivning beträffande inledande eller undvikande av ett rättsligt förfa- rande, oberoende av om denna information har erhållits före, under eller Prop. 2003/04:156 efter ett sådant förfarande. I artikel 6 som kräver att de institut och personer som omfattas av di- rektivet skall samarbeta fullt ut med de myndigheter som har ansvar för att bekämpa tvättning av pengar finns, såvitt gäller notarier och obero- ende jurister, en möjlighet för medlemsstaterna att utse ett lämpligt själv- reglerande organ till den myndighet till vilken dessa grupper skall rap- portera misstankar om penningtvätt. För notarier, oberoende jurister, revisorer och skatterådgivare är med- lemsstaterna inte skyldiga att tillämpa förbudet att röja för klienten eller någon annan utomstående att upplysningen har lämnats till penning- tvättsbekämpande myndigheter. Kommissionen skall efter det att direktivet har trätt i kraft genomföra en särskild undersökning av aspekter som har samband med genomförandet av bl.a. den särskilda bestämmelsen om advokater och andra oberoende jurister, identifikationen av kunder i distanstransaktio- ner och möjliga effekter på elektronisk handel. 4.3 Financial Action Task Force on Money Laundering (FATF) bildade länderna i den s.k. G-7 gruppen en finansiell arbets- grupp mot penningtvätt, Financial Action Task Force on Money Launde- ring (FATF). deltar i FATF:s arbete alltsedan dess början. manlagt är 31 länder och två organisationer, däribland Europeiska kom- missionen, anslutna till FATF. anordnar FATF plenarmöten för Normalt äger dessa möten rum . delar av dessa möten deltar ibland även vissa internationella organisatio- ner som inte är medlemmar i , t.ex. , Internationella Det löpande arbetet i FATF sker vanligtvis inom ramen för ett antal arbetsgrupper. FATF anordnar ett särskilt s.k. typologimöte där medlem- marna utbyter erfarenheter om väsentliga penningtvättsfall och förfa- ringsätt samt diskuterar nya metoder och tendenser på området för pen- I anslutning till typologimötet publicerar FATF en rapport som sammanfattar utvecklingen. De senaste årens rapporter har bl.a. behandlat introduktionen av eurosedlar, olika betalningsmetoder, advokaters och revisorers och andra icke-finansiella aktörers roll i pen- ningtvättssammanhang samt finansiering av terrorism. FATF har antagit 40 rekommendationer om penningtvätt som avser att förbättra de nationella rättssystemen för bekämpning av penningtvätt, förstärka det finansiella systemets roll samt förstärka det internationella Enligt rekommendationerna bör alla medlemsstater ratificera (narkotikabrottskonventionen) men även överväga att utvidga straffbarhetsområdet för penningtvätt till andra brott än de som har anknytning till narkotika. Rekommendationerna bör vidare gälla inte bara för banker utan även för andra finansiella institut. instituten bör identifiera och registrera kundernas identitet. plexa, ovanliga och omfattande transaktioner som inte har ett uppenbart ekonomiskt eller lagligt syfte bör ägnas särskild uppmärksamhet. samma gäller överföringar som följer ett ovanligt transaktionsmönster. 2003/04:156 Misstänker ett finansiellt institut att pengar härrör från brottslig verksam- het bör de åläggas att genast rapportera sina misstankar till behöriga myndigheter. De finansiella instituten bör utforma program för bl.a. personalutbildning och interna kontrollfunktioner. Speciell uppmärksam- het skall ägnas åt affärsförbindelser med bolag och finansiella institut, som hör hemma i länder som i otillräcklig utsträckning eller inte alls följer . Tillsynsmyndigheterna bör se till att instituten har adekvata program för att skydda sig mot penningtvätt. Ett internationellt utbyte av allmän information om penningtvätt liksom in- formation om misstänkta transaktioner bör ske. Rekommendationerna förespråkar internationellt samarbete rörande förverkande, rättshjälp och utlämning. slutförde FATF en översyn av de 40 rekom- mendationerna. I FATF:s löpande arbete ingår också att undersöka hur medlemslän- derna uppfyller rekommendationerna. FATF undersökte , vilket ledde fram till en översyn av den svenska organisationen för be- kämpning av penningtvätt. I det löpande arbetet ingår också att under- söka länder som ännu inte är medlemmar i . har beaktat , men eftersom de till stor del överensstämmer med penningtvättsdirektiv har de inte föranlett några separata lagstiftningsåtgärder. I anledning av händelserna antog FATF i okto- ber åtta särskilda rekommendationer som är avsedda att utgöra en ny internationell standard för bekämpning av terroristfinansiering. De särskilda rekommendationerna innebär att medlemsstaterna ome- delbart skall vidta åtgärder för att ratificera och genomföra relevanta rättsliga instrument beslutade av . Finansiering av ter- rorism, terroristhandlingar och terroristorganisationer skall kriminalise- ras. Vidare skall medlemsstaterna spärra och konfiskera terroristtill- gångar och rapportera misstänkta transaktioner med koppling till terro- rism. Kraven på kundidentifiering när det gäller såväl nationella som internationella elektroniska överföringar skall skärpas. Samarbetet mel- lan länder skall utökas och medlemmarna skall tillhandahålla mesta möj- liga bistånd till andra länders brottsbekämpande organ och tillsynsmyn- digheter i fråga om terroristfinansiering. Vidare skall befintliga anti-pen- ningtvättskrav gälla även för alternativa överföringssystem och med- lemmarna skall slutligen säkerställa att utsatta organisationsstrukturer, såsom t.ex. olika slags ideella organ, inte kan missbrukas för terroristfi- nansiering. 4.4Lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt direktiv har genomförts i svensk rätt huvudsakligen genom la- gen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt (penningtvättslagen), som trädde i kraft (prop. 1992/93:207, bet. 1992/93:JuU37, rskr. 1992/93:375). Omfattande ändringar i lagen gjor- des (prop. 1998/99:19, bet.1998/99:JuU8, rskr. 1998/99:134). Enligt 1 § har lagen till syfte att förhindra sådana åtgärder med avse- ende på egendom som har förvärvats genom brott, som kan medföra att denna egenskap hos egendomen fördöljs, att den brottslige får möjlighet att undandra sig rättsliga påföljder eller att återanskaffandet av egendo- men försvåras, samt sådana åtgärder som innefattar förfogande över och förvärv, innehav eller brukande av egendomen (penningtvätt). Även åt- gärder med annan egendom än sådana som har förvärvats genom brott är att anse som penningtvätt, om åtgärderna är ägnade att dölja att någon har berikat sig genom brottslig gärning. Sådana förfaranden kan vara straffbara enligt häleri- eller penninghäleribestämmelserna i 9 kap. eller enligt andra straffbestämmelser i . Lagens tillämpningsområde omfattar endast finansiella företag av olika slag: företag som driver bankrörelse, livförsäkringsrörelse, vär- depappersrörelse, finansieringsverksamhet, verksamhet i form av valuta- växling och betalningsöverföringar, verksamhet enligt lagen om försäk- ringsmäklare och verksamhet för utgivning av elektroniska pengar. La- gen gäller dock bara sådan verksamhet som är inriktad mot kunder och som bedrivs från ett fast driftsställe i . De viktigaste bestämmelserna i lagen innebär i huvudsak följande. Företag som omfattas av lagens tillämpningsområde får inte medvetet medverka vid transaktioner som kan antas utgöra penningtvätt (3 §). Sådana företag skall kräva att kunden legitimerar sig när en affärsför- bindelse inleds (4 §). Med affärsförbindelse menas en förbindelse av mer stadigvarande slag och exempelvis inte att en person vid ett enstaka till- fälle växlar sedlar eller mynt (se prop. 1992/93:207 s. 16). Identitetskon- troll skall alltid utföras vid transaktioner som överstiger . Detsamma gäller om transaktionen inte överstiger detta belopp men kan antas ha samband med en annan transaktion och tillsammans med denna överstiger beloppsgränsen. Om summan inte är känd för en transaktion, skall identiteten kontrolleras så snart summan av transak- tionerna överstiger det angivna värdet. Undantag från kravet på identitetskontroll kan göras när kunden är ett företag med verksamhet i ett land inom det Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) och omfattas av motsvarande penningtvättsbe- stämmelser (5 §). Undantag från kravet på identitetskontroll gäller också om transaktionen görs till ett konto som tillhör någon vars identitet tidi- gare har kontrollerats eller om ett försäkringsavtals årliga premie uppgår till högst eller om engångspremien uppgår till högst . Det sistnämnda undantaget gäller också företag som be- driver verksamhet enligt 1 § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. Om det kan antas att en affärsförbindelse inleds eller en transaktion görs för någon annans räkning, skall företaget som omfattas av lagen på lämpligt sätt försöka skaffa sig kännedom om identiteten hos den för vars räkning handlingen görs (6 § första stycket). Något krav på att vägra att verkställa transaktionen bara på den grunden att uppdragsgivarens iden- titet inte har kunnat fastställas ställs inte upp i lagen. Det faktum att identiteten inte har kunnat fastställas borde emellertid normalt innebära att företaget iakttar särskild försiktighet. Om ett finansiellt företag av det slag som omfattas av penningtvättsla- gens skyldigheter och som hör hemma inom EES för annans räkning vill inleda en affärsförbindelse eller utföra en transaktion behöver någon identitetskontroll inte göras. Detsamma gäller om särskilda skäl talar för att en sådan kontroll är obehövlig (6 § andra stycket). Identitetskontroll skall alltid göras, oavsett beloppets storlek, om det kan antas att en transaktion utgör penningtvätt (7 §). Handlingar eller uppgifter som har använts vid identitetskontroll skall bevaras från det att affärsförbindelsen upphörde (8 §). Företagen skall granska alla transaktioner som skäligen kan antas ut- göra penningtvätt och lämna uppgifter till eller den polismyndighet som regeringen bestämmer om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt (9 §). Regeringen har inte utsett någon särskild polismyndighet till vilken uppgifterna skall lämnas. I praktiken har an- mälningarna gjorts till Finanspolisen, som är den del av Rikspolisstyrel- sen som ansvarar för frågor om penningtvätt. Företaget skall dessutom på begäran av myndigheten lämna de ytterli- gare uppgifter som behövs för utredningen om penningtvätt. Polisen får därigenom möjlighet att vända sig till företaget för att ställa ytterligare frågor i ett visst ärende som har anmälts dit. Även annat finansiellt före- tag som avses i 2 § första stycket skall lämna de uppgifter för utred- ningen om penningtvätt som myndigheten begär sedan ett företag gjort en anmälan dit om penningtvätt. Polisens frågor måste avse utredningen i ett redan initierat ärende. Om en anmälan sker skall företaget, i enlighet med förbudet i 3 § att medverka vid transaktionen som kan antas utgöra penningtvätt, avstå från att utföra transaktionen. Den som yrkesmässigt bedriver handel med antikviteter, konst, ädel- stenar, metaller, skrot eller transportmedel, förmedling av fastigheter el- ler bostadsrätter eller också lotteri- och spelverksamhet skall på begäran av eller den myndighet som regeringen bestämmer lämna de uppgifter som myndigheten anser vara av betydelse vid utred- ning om penningtvätt (9 a §). Inte heller här har regeringen föreskrivit någon särskild myndighet till vilken uppgifter skall lämnas. I praktiken lämnas uppgifterna även i dessa fall till Finanspolisen som ges möjlighet att vända sig till branscher där penningtvätt kan antas förekomma och som inte omfattas av uppgiftsskyldigheten i 2 §, för att inhämta informa- tion i ett visst penningtvättsärende. Det krävs alltså att ett konkret ärende redan har initierats hos för att svarsskyldighet skall in- träda. Ett företag som med stöd av 9 § lämnar uppgifter får inte göras ansva- rigt för att det åsidosatt tystnadsplikten, om företaget hade anledning att räkna med att uppgiften borde lämnas (10 §). Skyldigheten att lämna uppgifter bryter således tystnadsplikten i bl.a. 1 kap. 10 § bankrörelse- lagen (1987:617), dvs. bestämmelsen om banksekretess. Inte heller svarsskyldiga företag enligt 9 a § får göras ansvariga för åsidosättande av tystnadsplikt. Dessa företag har enligt bestämmelsen skyldighet att lämna de uppgifter som myndigheten begär. Någon bedömning av om företaget hade anledning att räkna med att uppgifterna borde lämnas, skall således inte göras av dessa företag. Även styrelseledamöter, anställda och andra som lämnar uppgifter för ett företags räkning är skyddade av bestämmel- sen. Företaget, dess styrelseledamöter eller anställda får inte underrätta kunden i fråga eller någon utomstående om att en granskning har genom- förts eller att uppgifter om en misstänkt transaktion har lämnats till po- lismyndighet. Underrättelse får inte heller ske om att polisen har inlett en undersökning med anledning av de uppgifter som har lämnats (11 §). Om vid en inspektion av ett företag eller på något annat sätt får kännedom om transaktioner som kan antas utgöra pen- ningtvätt, skall inspektionen underrätta Finanspolisen om dessa (12 §). Företaget skall vidare ha rutiner som förhindrar att företaget utnyttjas för penningtvätt (13 §). Företaget skall också ansvara för att de anställda får behövlig information och utbildning. har genom föreskrifter och allmänna råd angett vilka rutiner som skall följas och vilken information och utbildning som skall finnas (FFFS 1999:8). Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter gransknings- eller uppgiftsskyldigheten eller bryter mot meddelandeförbudet i 11 § kan dömas till böter (14 §). Allmänt om genomförandet av 2001 års direktiv är ett av de främsta internationella instrumenten i kampen mot penningtvätt. som har förflutit sedan det di- rektivet antogs har det uppmärksammats att det finansiella systemet allt- mer utnyttjas för penningtvätt. Det har också kunnat konstateras bl.a. genom det arbete som FATF utfört genom att kartlägga och utvärdera internationella trender och tendenser på penningtvättsområdet att de som har för avsikt att ägna sig åt penningtvätt har sökt sig till yrkesgrup- per och förfaringssätt som inte omfattas av direktiv. direktiv har därför räckvidden utökats till att gälla verksam- het hos fler typer av juridiska och fysiska personer som visat sig vara sårbara för penningtvätt. har de speciella normer som gäller bl.a. för advokater och revisorer i deras klientrelationer beaktats genom att möjlighet till olika undantag införts. direktiv har genomförts i svensk rätt huvudsakligen genom penningtvättslagen. Penningtvättsla- gens allmänna uppbyggnad och systematik bygger på dessa rättsliga instrument. Vid genomförandet av direktiv ter det sig naturligt att bygga vidare på denna struktur. Regeringens bedömning: Svensk lagstiftning uppfyller redan direkti- vets krav i fråga om vad som skall anses vara förbjuden penningtvätt. Det bör inte göras någon begränsning av vilka brott som kan utgöra förbrott till penningtvätt. Promemorians bedömning: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker bedöm- ningen. Ett antal remissinstanser, däribland Datainspektionen, och , anser att samtliga de fy- siska och juridiska personer som föreslås omfattas av penningtvättslagen skall vara rapporteringsskyldiga bara vid misstanke om tvätt av från sådan allvarlig brottslighet som anges direktiv. Företa- garna föreslår detsamma för småföretag. Skälen för regeringens bedömning I den nya artikel 1 C definieras vad som skall anses utgöra förbjuden penningtvätt. Definitionen är hämtad från narkotikabrottskonventionen. Med penningtvätt avses följande förfaranden när de sker uppsåtligen: omvandling eller överföring av egendom i vetskap om att egendo- men härrör från brott eller från medverkan till brott och i syfte att hem- lighålla eller dölja egendomens olagliga ursprung, eller för att hjälpa nå- gon som är delaktig i sådan verksamhet att undandra sig de rättsliga följ- derna av sitt handlande, hemlighållande eller döljande av en viss egendoms rätta beskaffenhet eller ursprung, av dess belägenhet, av förfogandet över den, av dess för- flyttning, av de rättigheter som är knutna till den, eller av äganderätten till den, i vetskap om att egendomen härrör från brott eller från medver- kan till brott, förvärv, innehav eller brukande av egendom i vetskap om, vid tiden för mottagandet, att egendomen härrörde från brott eller från medverkan till brott,