prop · GR03150 · 2004-06-10 00:00:00 — Även om försäkringsbrev som är värdepapper kan väntas få allt mindre betydelse, saknas anledning att gå ifrån gällande rätt på denna punkt. En sådan regel har alltså tagits in i lagen. Däremot finns inte skäl att i den nya lagen ta upp en regel motsvarande 115 § FAL om skyldighet för försäkrings- brevets innehavare att styrka sin rätt. 9.5.9Förlust av rätten till försäkring Regeringens förslag: Reglerna i FAL om förverkande av rätten till ersättning från livförsäkring förs vidare i den nya lagen och utvidgas till att gälla all personförsäkring. 14 kap. 15 § förslaget till ny försäkringsavtalslag Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se promemorian s. 332 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Nuvarande ordning: lade fram sina förslag har nya regler om förverkande av försäkringsersättning införts (100 a § FAL). Dessa regler innebär att principerna för förverkande av rätt att ta arv och testamente i 15 kap. skall tillämpas också på förverkande av rätt till försäkringsersättning. Därigenom har reglerna om förverkande utsträckts till att gälla förutom vid uppsåtligt dödande även den som utan avsikt att döda begått vissa andra allvarliga vålds- Prop. 2003/04:150 brott. Vidare har det tidigare undantaget för psykiskt störda gärningsmän begränsats så att det krävs synnerliga skäl för att gärningsmannen skall få behålla sin rätt att få försäkringsersättningen. Dessutom har det införts en möjlighet till undantag om det finns synnerliga skäl också för en gärningsman som inte är psykiskt störd. Skälen för regeringens förslag: De bestämmelser om förverkande av rätt till ersättning från livförsäkring som finns i FAL bör i enlighet med vad som föreslås i promemorian föras vidare i den nya försäkrings- avtalslagen. Den nuvarande begränsningen till livförsäkring bör sam- tidigt avskaffas. Reglerna kan lämpligen direkt hänvisa till 15 kap. ärvda- balken. Regeringens förslag: Före försäkringsfallet skall försäkringar på för- säkringstagarens (eller dennes makes eller sambos) liv vara skyddade, i den utsträckning premiebetalningen är någorlunda jämnt fördelad i Efter försäkringsfallet blir det avgörande om försäkringen till- godoser ett angeläget försörjningsändamål. Vidare införs en bestäm- melse som tar sikte på den rätt som försäkringstagaren kan ha att flytta värdet av en försäkring till en annan försäkring. arbetsgivare tecknar på en anställds liv skall inte kunna tas i anspråk för arbetsgivarens skulder. Även vissa andra bestämmelser om förhållandet till borgenärerna införs. 15 kap. förslaget till ny försäkringsavtalslag Promemorians förslag: Den generella regleringen av förhållandet till borgenärer stämmer i sak väsentligen överens med regeringens förslag, frånsett att inga särskilda regler ges om utmätning av fondanknutna livförsäkringar (se promemorian s. 186 f. och 336 f.). behandlar inte heller frågan om utmätningsfrihet när värdet av en försäkring flyttas till en ny försäkring. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av alla instanser utom och S-E-Banken försäk- ring, vilka påpekar att vissa regler om utmätningsfrihet passar mindre väl vid fondanknuten försäkring. Nuvarande ordning: Livförsäkring och belopp som faller ut från sådan försäkring intar en viss särställning när det gäller borgenärernas möjlighet att ta egendomen i anspråk (se närmare 104 och 116 §§ FAL). Själva försäkringen undantas före försäkringsfallet från utmätning, under förutsättning att den gäller på försäkringstagarens eller hans makes liv och att premiebetalningen är någorlunda jämn. dör och förmånstagarförordnande saknas, ingår försäkringsbeloppet i kvarlåtenskapen och blir därigenom tillgängligt för borgenärerna. det ett sådant förordnande, tillfaller däremot försäkringsbeloppet för- månstagaren direkt, utan möjlighet för borgenärerna i dödsboet att ta det i anspråk, utom i vissa fall där försäkringen gått att utmäta under försäk- Om sjuk- och olycksfallsförsäkring sägs i 123 § FAL att fordran på grund av sådan försäkring som innestår hos försäk- ringsbolaget inte får utmätas. Men bestämmelsen hindrar inte utmätning enligt utsökningsbalken av utfallande livräntebelopp. Frågan om utmät- ning av ett försäkringsvärde som flyttas från en försäkring till en annan regleras inte i FAL. Skälen för regeringens förslag Livförsäkringar bör ha en särställning Som framgår innebär de speciella regler som gäller om livförsäk- ringars skydd mot borgenärer att en skillnad görs mellan själva försäk- ringen och utfallande belopp. Om inte särskilda regler gällde, skulle försäkringen före försäkringsfallet kunna utmätas för försäkringstagarens skulder och ingå i hans konkursbo på samma sätt som annan egendom. Enligt 116 § FAL undantas emellertid försäkringen från utmätning under vissa förutsättningar: den skall gälla på försäkringstagarens eller hans makes liv och premiebetalningen skall vara någorlunda jämn. Man har menat att familjeförsörjaren då kan genom en ringa ekonomisk uppoff- ring ge familjen skydd i händelse av hans frånfälle. Så länge inbetalningarna står i rimligt förhållande till hans villkor, är det rimligt att hans sparande gynnas i förhållande till borgenärerna. När försäkringstagaren dör och försäkringen faller ut, tillfaller försäk- ringsbeloppet försäkringstagaren direkt om det finns ett förmånstagar- förordnande. Beloppet är sålunda inte tillgängligt för borgenärerna i förmånstagarens dödsbo. Om försäkringen inte varit utmätningsfri under försäkringstagarens livstid, har hans borgenärer dock en viss rätt att ta försäkringsbeloppet i anspråk när inte förordnandet varit oåterkalleligt. bygger delvis på synpunkter som har mindre aktualitet. Man betonar försörjningssynpunkter på ett sätt som inte kan åberopas när den enskildes skydd förstärkts genom socialförsäkringarnas utveckling och genom andra anordningar för ålders- och efterlevande- pensionering. Regeringen anser att det likväl finns starka skäl att fort- farande uppmuntra frivillig ålders- och efterlevandeförsörjning genom det värdefulla sparande som livförsäkringar innebär. Försäkringstagar- intresset måste dock vägas mot borgenärernas intresse att i enlighet med huvudprincipen i svensk rätt hålla sig till gäldenärens alla tillgångar för att få betalt för sina fordringar. Försörjningssynpunkten har mindre tyngd i sådana fall där hela premiebeloppet inbetalas på en gång eller en situation som kan jämföras med andra fall av kapitalplacering än när premiebetalningen är fördelad över en längre tidsrymd. Sådana skyddssynpunkter gör sig gällande både under försäkrings- tagarens livstid och efter hans död. Trots det grundskydd som social- försäkringen ger finns det skäl att uppmuntra frivillig ålders- och efter- levandeförsörjning genom livförsäkring, inte minst därför att försäk- ringen innebär ett värdefullt sparande. Konsekvenserna för försäkrings- tagaren och hans familj av att försäkringen utmäts kan bli allvarliga. skulle borgenärernas fördelar bli måttliga genom att man berövade försäkringstagaren hans skydd. Temporära försäkringar saknar som regel återköpsvärde och har därför före försäkringsfallet ingen betydelse för en borgenär, medan de är väsentliga från gäldenärens Pensionsförsäkringar kan ofta jämställas med pensionsför- måner från en arbetsgivare, vilka vanligen är oåtkomliga för arbets- tagarens borgenärer. Det kan visserligen sägas att också ett utmätnings- fritt belopp kan behöva tas i anspråk för betalning av en skuld om försäkringstagaren eller hans efterlevande har annan egendom som man vill behålla, t.ex. en villafastighet. Men utmätningsfriheten kommer i varje fall att ge en viss minimitrygghet. Regeringen konstaterar alltså att starka skäl talar för att livförsäkringar även i fortsättningen bör ha en särställning i förhållande till borge- närerna. Men vissa ändringar i den gällande ordningen framstår ändå som motiverade. Det finns anledning att mera konsekvent låta den försörj- ningssynpunkt som ligger bakom det nuvarande systemet få genomslag. Man bör då fästa mindre vikt vid på vems liv försäkringen tecknats och hur premiebetalningen varit ordnad. Skyddet för utfallande belopp bör gälla oavsett om försäkringen tidigare varit utmätningsfri. En närmare anpassning till principerna i utsökningsbalken ter sig motiverad. Detta innebär att den föreslagna ordningen delvis klart avviker från vad som tidigare gällt. Självfallet bör detta dock inte innebära att redan gällande livförsäkringar som är utmätningsfria skulle kunna utmätas efter den försäkrades död (se avsnitt 12). Det bör redan här nämnas att Lagrådet i väsentliga delar anslutit sig till regeringens överväganden. Däremot har man haft vissa närmast lagtek- niska synpunkter på reglernas utformning som framgår av det följande och av författningskommentaren (avsnitt 14). Alltjämt bör man skilja mellan situationer före och efter det att ett försäk- ringsfall inträffar. Före försäkringsfallet blir frågan om själva försäk- ringen skall skyddas. Liksom tidigare bör den grundläggande förutsätt- ningen för ett skydd vara att försäkringen gäller på försäkringstagarens eller dennes makes liv. Det avgörande bör då vara på vems liv försäk- ringen gäller när utmätningstillfället inträffar, oavsett vem den från början tecknades för. Det finns däremot knappast anledning att på samma sätt privilegiera försäkringar på t.ex. barns eller föräldrars liv, vilka ofta kan tecknas av mera skattetekniska skäl. Vad premiebetalningen angår skall den, som framgått, ha skett med någorlunda jämna belopp: betalningen skall vara fördelad och inget år får en årspremie betalas som överstiger en femtedel av vad som skulle ha betalats om premiebetalningen hade fördelats lika . Detta gäller bara försäkringar med sparmoment. riskförsäk- ringar är alltid utmätningsfria, utom när premien överstiger dubbla den s.k. naturliga premien. har här föreslagit en något avvikande gränsdragning för den premiebetalning som bör vara tillåten: vid rena riskförsäkringar fem gånger den premie som beräknas belöpa på det året, vid annan kapitalförsäkring femton procent av det försäkringsbelopp som enligt avtalet gällde efter betalningen och vid annan livränteförsäkring femton procent av det premiebelopp som skulle ha betalats om försäk- ringen hade tecknats mot engångsbelopp vid början av . Om ingen premie har betalats , blir försäkringen Detta gäller alltså också försäkringar mot engångspremie som enligt kommittén kan fylla ett viktigt försörjningsbehov i detta läge, även om meningen från början varit att göra en lämplig kapitalplacering. Förslaget har bara mött invändningar från försäkringsbranschens sida, där man har framhållit svårigheten att tillämpa dessa regler vid fondför- säkring. Vid dessa försäkringar är ofta och försäkringsbelopp inte nominellt bestämda i avtalet. Försäkringsbeloppet beräknas med utgångspunkt i fondandelarnas värde, vilket förändras på grund av kurs- utvecklingen, och det kan vara mycket arbetskrävande att i efterhand få fram det värde som gällde efter premiebetalningen. I stället förordar att försäkring av denna typ får utmätas bara om premien under något av har betalats med belopp som överstiger dubbla genomsnittet av de som har betalats . Enligt regeringens mening är det under alla förhållanden motiverat med en särregel för försäkringar med fondanknytning. Frågan är dock om inte en liknande regel, som anknyter till betalda , kan vara motiverad också när det gäller andra kapitalförsäk- ringar än sådana med fondanknytning. Som har påpekats från försäk- ringsbranschens sida anknyter utmätningsfriheten till premiens storlek, inte till försäkringsbeloppet. Detsamma gäller enligt kommitténs och promemorians förslag för all annan livförsäkring. Det är naturligt att konstruera regeln beträffande kapitalförsäkringarna (frånsett rena döds- fallsförsäkringar) på samma sätt. Här kan gränsen för utmätningsbarhet lämpligen dras i enlighet med vad som förordats för fondförsäkringarnas del: det avgörande skulle vara om det under något av har betalats premie som överstiger det dubbla genomsnittet av som har betalats (eller den som försäkringen gällt). Utmätningsfrihet när värdet av en utmätningsfri försäkring flyttas I samband med att de mera omfattande ändringarna gjordes i försäkrings- rörelselagen infördes en möjlighet för ett försäkringsbolag att erbjuda sina försäkringstagare en rätt att föra över värdet av en försäkring till en annan försäkring hos samma bolag eller ett annat försäkringsbolag. Lag- tekniskt öppnades denna möjlighet i praktiken genom en ändring i dåvarande kommunalskattelagen, som innebär att värdet på en pensions- försäkring kan flyttas trots skatterättens återköpsbegränsningar. finns motsvarande reglering i inkomstskattelagen. En rätt att flytta försäkringens värde förutsätter också att en sådan rätt framgår av försäkringsvillkoren. Någon ändring gjordes däremot inte i 116 § FAL, som reglerar förutsättningarna för utmätningsfrihet för livförsäkringar. Den bestämmelsen innebär i praktiken att utmätningsfriheten försvinner om värdet av en försäkring som uppnått utmätningsfrihet på de förut- sättningar som anges i bestämmelsen flyttas till en ny försäkring. Det är uppenbart att en sådan ordning kan motverka en försäkringstagares intresse att utnyttja en flytträtt. Det finns enligt regeringens bedömning ingen anledning att i en situation som den angivna ha en ordning som innebär att ett kapital som redan blivit utmätningsfritt får annan status när flytträtten utnyttjas. Regeringen föreslår således en bestämmelse som innebär att utmätnings- friheten består i ett fall som detta. Vad sedan angår utmätning efter försäkringsfallet blir enligt nuvarande regler försäkringsbeloppet oåtkomligt för borgenärerna om försäkringen varit utmätningsfri och förmånstagare är insatt. Har den inte varit utmät- ningsfri kan, om försäkringsfallet består i försäkringstagarens död, borgenärerna trots förmånstagarförordnandet ta försäkringen i anspråk till den del de inte kan få betalt ur kvarlåtenskapen, förutsatt att förord- nandet inte varit oåterkalleligt (116 § andra stycket). Saknas förmåns- tagarförordnande, tillfaller beloppet försäkringstagaren själv eller hans dödsbo och blir tillgängligt för försäkringstagarens borgenärer, dock med de begränsningar som följer av utsökningsbalkens regler om utmätning av livränta. förslag utgår från tanken att rättsläget för den som tar emot ett försäkringsbelopp skall vara detsamma, oavsett om det finns ett uttryckligt förmånstagarförordnande eller ej. Kommitténs och promemorians förslag innebar att, om ett giltigt förmånstagarförord- nande saknades från den avlidnes sida, hans make och arvingar skulle betraktas som förmånstagare enligt lag. Oavsett om deras rätt berodde på ett förordnande eller ej, skulle de få visst skydd mot att försäkringen utmättes för försäkringstagarens eller deras egen skuld. Som framhållits i det föregående är det enligt regeringen inte lämpligt att i den nya lagen beteckna någon som förmånstagare utan att detta grundas på ett förmånstagarförordnande. I stället bör i den angivna situationen försäkringsbeloppet läggas till den avlidnes egendom i övrigt för fördelning enligt allmänna regler. Frågan blir då om man i detta fall kan genomföra tanken att försäkringsersättningen skall få ett särskilt skydd mot utmätning. Också här kan man göra gällande att det kan bero på en slump om ett formligt förmånstagarförordnande har meddelats eller ej, och samma skyddssynpunkter kan framträda som när det finns ett sådant förordnande. Mot detta skall ställas att det skulle vålla stora praktiska komplikationer om det i en skuldsatt persons dödsbo ingick viss egendom som bara under vissa förhållanden skulle vara utmätnings- fri och därför inte heller ingå i konkursboets egendom ifall dödsboet försattes i konkurs. Man kan vidare räkna med att försäkringsbolagen liksom nu i regel kommer att se till att ett sådant förordnande finns. Vid gruppförsäkring och kollektivavtalsgrundad försäkring lär även i fortsättningen ett förmånstagarförordnande normalt komma att intas redan i försäkringsvillkoren. Det kommer då att bli mycket sällsynt att ett förordnande saknas som en försäkring skulle fylla ett försörj- ningsbehov. Vad angår de allmänna förutsättningarna för utmätning av belopp som utfaller från livförsäkring och av försäkringen som sådan efter ett försäk- ringsfall bör alltså avgörande vikt fästas vid försörjningssynpunkten. Skydd mot utmätning bör finnas när det är angeläget att tillgodose mottagarens försörjning, men i övrigt bör borgenärerna få företräde. Skyddet bör dessutom, där ersättningen tillfaller någon annan än den försäkrade själv, förutsätta att denne försörjt eller varit skyldig att Det sagda stämmer väl med tankegången bakom utsökningsbalkens regler. Kommittén har främst av praktiska skäl dessutom föreslagit en schablonregel för belopp motsvarande högst sex prisbasbelopp, vilket skulle tillfalla var och en av den försäkrades närmaste, också detta oberoende av om försäkringen varit utmätningsfri före försäkringsfallet. Regeringen anser att också en sådan regel bör tas upp i den nya lagen. Schablonbeloppet bör, som föreslås i promemorian, gälla den ersättning som sammanlagt utgår från försäkringar i samband med ett dödsfall. Skyddet för barn bör härvid utsträckas till dem som inte fyllt , detta med tanke på det vanliga förhållandet att en försäkring är avsedd som skydd också under barnets högskolestudier. Skydd mot förmånstagarens egna borgenärer? Det som har sagts nu gäller skyddet för förmånstagare (eller annan efterlevande) mot försäkringstagarens borgenärer. Något skydd i för- hållande till mottagarens egna borgenärer ger inte FAL. Det är emellertid naturligt att i sammanhanget också överväga utmätningsskyddet i detta avseende. Kommittén har framhållit att, särskilt om den försäkrades make förordnats som förmånstagare och maken svarar för samma skulder som den avlidne, det framstår som mindre lämpligt att en försäkring som inte kan tas i anspråk för den avlidnes skulder ändå på denna väg skulle bli tillgänglig för borgenärerna. Också annars kan det synas otillfreds- ställande om maken eller ett minderårigt barn ifall barnet har skulder av betydelse skulle gå miste om belopp som skall tillgodose mottagarens särskilda behov efter dödsfallet. Något skydd enligt utsök- ningsbalken förekommer här bara i fråga om livränta i teknisk mening, alltså inte i den likartade situationen när beloppet annars utgår i rater under en följd av år. Men kommittén har ansett det rimligt att begränsa skyddet för belopp som utgår till förmånstagare eller försäkringstagaren själv genom att för utmätningsskydd dels kräva att beloppet hålls avskilt, dels tillåta utmätning också i detta fall om beloppet inte tillgodoser ett försörjningsbehov. Promemorian ger samma lösning. Också i denna del har förslaget i väsentliga delar godtagits av remiss- instanserna, och regeringen föreslår att en sådan reglering tas upp i den nya lagen. Möjligheten att återkräva betalda Rörande möjligheten att återkräva erlagda i händelse av försäkringstagarens konkurs har föreslagit regler som väsentligen motsvarar gällande bestämmelser i 117 § FAL. Enligt den paragrafen kan konkursboet under vissa förutsättningar från försäkringsgivaren återkräva premiebetalningar som inte stod i skäligt förhållande till hans villkor om försäkringen enligt 116 § var utmät- ningsfri. Kommitténs förslag avviker på vissa punkter från gällande rätt. Sålunda skall det vara möjligt att återkräva ett belopp motsvarande för mycket erlagda också efter försäkringsfallet, och då kan kravet riktas mot den som uppburit beloppet. Kravet mot en förmånstagare skall dock bara kunna görs gällande om han uppburit beloppet före konkursen, medan någon sådan begränsning inte skall förekomma för försäkringstagarens del. Vidare skall reglerna kunna tillämpas också på livränteförsäkringar, trots att sådan försäkring inte brukar vara förenad med återköpsrätt för försäkringstagarens själv. Försäkringsbolagets intresse av att hindra olämpliga återköp borde enligt kommittén stå tillbaka för önskemålet att komma åt illojala transaktioner från försäkringstagarens sida. Förslaget innebär vidare att det saknar betydelse om en försäkring är utmätningsbar eller utmätningsfri enligt övriga regler i lagen. Förslaget har tagits upp också i promemorian. Det är angeläget att de liberala regler om utmätningsfrihet som föreslagits inte utnyttjas till skada för borgenärerna. När det gäller sättet att förhindra detta har Lagrådet föreslagit regler som i vissa avseenden skiljer sig från promemorians. Rörande möjligheten att återkräva utbetalt belopp från en förmånstagare har Lagrådet anfört att när förordnandet kan återkallas denne uppenbarligen får finna sig i att försäkringsbeloppet kan minskas till följd av ett återkrav riktat mot försäkringsbolaget. Däremot har Lagrådet diskuterat om detsamma bör gälla vid oåter- kalleligt förordnande. Eftersom förmånstagaren i sådant fall inte varit skyddad mot återvinning, har dock ett undantag för dennes del inte ansetts befogat. Lagrådets förslag avviker här från 117 § FAL. I den lagtext som Lagrådet har föreslagit är dessutom återbetalningsskyldig- heten begränsad bara när förordnandet varit oåterkalleligt, då utbetal- ningen måste ha skett mindre än före konkursen, medan någon sådan begränsning inte gäller vid andra förmånstagarförord- nanden. Härvid har också åberopats att en sådan gåva fullbordas vid försäkringsfallet och att därför en frist framstår som kort vid förordnande till närstående. Enligt regeringens mening bör en förmånstagare med oåterkalleligt förordnande vara skyddad mot sådana krav som här diskuterats, oavsett om förvärvet kan angripas genom återvinningsregler. Vad angår sexmånadsfristen ger Lagrådets förslag ett alltför osäkert skydd för en förmånstagare, som skulle ha att räkna med återkrav långt efter det att försäkringsbeloppet uppburits. Kommitténs och promemorians förslag på denna punkt har allmänt godtagits vid remissbehandlingen och stämmer bäst med syftet med de nya reglerna om borgenärsskydd. Regeringen ansluter sig i sak till detta förslag, vilket framstår som en lämplig avvägning mellan de motstående intressena. Som Lagrådet förordat finns det skäl att dessutom ge möjlighet att i undantagsfall kunna jämka återkrav, t.ex. när ersättningsbeloppet för- brukats i god tro. Lagrådet har vidare diskuterat möjligheten att återvinna för mycket erlagda enligt konkurslagens återvinningsregler och ställt frågan hur dessa förhåller sig till de försäkringsrättsliga reglerna. Regeringen vill därför klargöra att inget hindrar att försäkringen och utbetalda belopp tas i anspråk också enligt annan lagstiftning, exempelvis konkurslagen. I vissa situationer kan den lagen ge större möjlighet att få tillbaka ett premiebelopp. Utmätningsfrihet för försäkringar som tecknas av arbetsgivare till förmån En situation av praktisk betydelse är när en arbetsgivare tecknar försäk- ring på en anställds liv. Det är rimligt att den anställde och hans anhöriga här är skyddade, förutsatt att arbetsgivaren inte tagit försäkringen till egen förmån (t.ex. för att skydda sig om en anställd i nyckelställning skulle avlida). och promemorian föreslår en särskild regel om utmätningsskydd för försäkringar av det nämnda slaget, dock med vissa begränsningar när den anställde är försäkringstagarens närstående. Som förut framhållits finns det anledning att, bl.a. när det gäller skydd mot borgenärerna, i princip likställa den anställde med en försäkrings- tagare ifall arbetsgivaren på detta vis har tecknat försäkring till hans Regeringen anser alltså att kommittéförslaget bör följas på denna Ersättning från sjuk- och olycksfallsförsäkring Vad slutligen angår ersättning från sjuk- och olycksfallsförsäkring gäller enligt 123 § FAL att fordran på sådan ersättning som innestår hos försäkringsbolaget inte får utmätas, medan utfallande livräntebelopp får