prop · GR03111 · 2004-03-16 00:00:00 — Åtgärderna mottagande och inhy- sande kan nämligen förekomma också i ett transitland som nödvändiga länkar i en organisation för gränsöverskridande människohandel. Sådana åtgärder omfattas dock inte av den gällande bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål. Frågan om kravet på att handelsåtgärderna enligt första stycket i den föreslagna bestämmelsen skall ha genomförts med ett otillbörligt medel behandlas närmare nedan. Utformningen av en kriminalisering av handelsåtgärder som innebär över- föring av kontroll över offret Människohandelsåtgärder kan bestå även i överföringar av kontrollen över offret, när en sådan kontroll av en eller annan anledning redan finns. Ett exempel på detta är innehavaren av ett slavkontrakt som för över detta jämte en fordran på offret till någon annan, exempelvis en bordell- ägare. Som framgår närmare nedan finns det dock också mer subtila for- mer av kontroll, eller makt, över människor, som kan överföras mellan personer. FN-protokollet och rambeslutet är avsedda att omfatta också sådana transaktioner. Detta har tydligast kommit till uttryck i rambeslutet, som i artikel 1.1 som människohandelsåtgärder anger rekrytering, transport, överföring, hysande, senare mottagande av en person, inbegripet utbyte eller överföring av kontroll över denna person och bland de s.k. otillbör- liga medlen anger bl.a. givande eller mottagande av betalning eller för- måner för att erhålla medgivande från en person som har kontroll över en annan person. I ett andra stycke i bestämmelsen bör kriminaliseras de handelsåtgärder som kan förekomma när kontroll över offret redan föreligger. Sådan kon- troll kan föreligga antingen därför att den har uppnåtts i ett tidigare led i människohandeln eller funnits av andra skäl. De handelsåtgärder som sålunda kriminaliseras bör härvid bestå i en- bart överförande till annan respektive mottagande från annan av kontrol- len över offret. Brottet bör härvid anses fullbordat redan genom överfö- ringen respektive mottagandet. För handelsåtgärder som avses här, och som anges i den föreslagna be- stämmelsens andra stycke, bör det inte ställas upp några krav på att åt- gärderna skall ha genomförts med ett otillbörligt medel. Denna fråga be- handlas nedan under avsnitt 9.5. Närmare om brottets fullbordanspunkt När ett förfarande har fortskridit så långt att rekvisiten för fullbordat brott är uppfyllda har det nått vad man kallar brottets fullbordanspunkt. Var denna ligger beror på brottsbeskrivningen. Det kan inledningsvis konstateras att det av definitionerna i såväl FN- protokollet som rambeslutet framgår att brottet människohandel skall anses fullbordat innan det åsyftade utnyttjandet har kommit till stånd. Det framgår däremot inte när brottet skall anses fullbordat. FN- protokollet och rambeslutet innebär också åtaganden att kriminalisera försök. Det bör också finnas en rimlig möjlighet att kunna undgå straffansvar för människohandel genom att frivilligt avbryta gärningens genomförande eller på annat sätt förhindra att brottet fullbordas. Den utvidgade kriminalisering som föreslås i fråga om människo- handel bör naturligtvis lika lite som den gällande bestämmelsen innebära att det för straffrättsligt ansvar för det fullbordade människo- handelsbrottet skall krävas att något utnyttjande verkligen har ägt rum. Om det visar sig att något utnyttjande i praktiken inte sker, t.ex. därför att offret lyckas ta sig ur situationen, bör detta således inte innebära att gär- ningen blir straffri eller straffbar endast som ett osjälvständigt brott, t.ex. försök. Människohandelsbrottet bör således även fortsättningsvis mer ta sikte på angreppet på offrets frihet än på det tilltänkta utnyttjandet som sådant. Vid den gällande regleringen utgör gränsöverskridandet fullbor- danspunkten för de inledande människohandelsåtgärderna (i den gällande bestämmelsens andra stycke behandlas endast sådana efterföljande han- delsåtgärder som förutsätter att ett människohandelsbrott enligt första stycket redan har fullbordats av tidigare länkar i människohandelsked- Fullbordandet av en människohandelsåtgärd genom uppnåendet av kontrollen över offret utgör en motsvarande rimlig fullbordanspunkt för människohandelsbrott enligt det nu föreslagna första stycket i bestäm- melsen. För straffansvar för fullbordad människohandel enligt första stycket bör således krävas att åtgärden har inneburit att kontroll över off- ret uppnåtts. Som ovan konstaterats bör brott enligt andra stycket, dvs. handelsåt- gärder som innebär ett överförande till annan eller ett mottagande från annan av kontrollen över offret, fullbordas redan genom överföringen. Närmare om fleras medverkan i brottsligheten Som nämns i avsnitt 4.1 och avsnitt 8.1.4 kan människohandel som brottstyp sägas vara en form av kedjebrottslighet av mycket komplex natur. Brottsligheten kan organiseras på olika sätt med flera personer inblandade. Det framstår ibland som en tillfällighet i vilket led tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel används. Tanken är att de olika länkarna i en sådan handelskedja bör omfattas av krimina- liseringen, oberoende av inbördes arbetsfördelning och oberoende av hur kedjan i det enskilda fallet har organiserats. Svensk rätt ger möjligheten att i olika situationer döma flera personer såsom gärningsmän till ett och samma brott. Det kan exempelvis gälla fall där flera tillsammans och i uttryckligt eller underförstått samråd utför brottet, t.ex. genom att mellan sig fördela arbetet så att olika perso- ner genomför olika moment i brottet. Även om det inte går att fastställa exakt vad var och en av de inblandade har gjort kan det finnas möjlighe- ter att döma alla de inblandade såsom gärningsmän. I enlighet härmed bör t.ex. den som, på det sätt som anges i första stycket i den nu före- slagna 4 kap. 1 a § , med användande av ett otillbörligt me- del vidtar en handelsåtgärd med en person och härigenom bidrar till att kontroll över offret uppnås i ett senare led i handelskedjan ofta kunna bedömas som gärningsman. Kan det däremot inte styrkas mer än att var och en av de inblandade åtminstone främjat brottet, kan var och en ändå bli ansvariga för med- hjälp till brottet. Det bör framhållas att s.k. psykiskt främjande är tillräck- ligt. Med psykiskt främjande avses att den medverkande genom sitt age- rande styrkt gärningsmannen i dennes uppsåt att begå brottet. En medverkansgärning behöver inte bestå i medverkan från den otillåtna gärningens början till dess slut. Den kan förövas före eller sam- tidigt med den andra gärningen men i regel inte efter det att denna avslu- tats. Om en överenskommelse om efterföljande hjälp har slutits i förväg föreligger dock medverkan. Att ett brott är fullbordat behöver emellertid inte innebära att det är avslutat. Pågår brottet alltjämt kan medverkan ske. Detta är särskilt tydligt vid perdurerande brott, dvs. Många omständigheter är sådana att de läggs en medverkande till last fastän de inte föreligger hos honom eller henne själv. Till dessa omstän- digheter hör till exempel s.k. subjektiva överskott, dvs. att gärningsman- nen begår gärningen i visst syfte. Den som medverkar till en sådan gär- ning straffas för sin medverkan även om han eller hon inte själv har ett sådant direkt uppsåt. Det räcker att han eller hon har eventuellt uppsåt i förhållande till att en annan medverkande har detta direkta uppsåt. främjare av brottet människohandel behöver sålunda inte själv ha direkt Prop. 2003/04:111 uppsåt i förhållande till ett sådant utnyttjande som avses för att kunna dömas till ansvar för medhjälp till människohandel (prop. 2001/02:124 s. 27). Regeringens förslag: För straffansvar för människohandel skall det krävas att handelsåtgärderna har genomförts med användande av olaga tvång eller vilseledande, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel. Något sådant krav skall inte ställas upp för straffansvar för sådana handelsåtgärder som består i överföring till annan eller mottagande från annan av kontrol- len över en person. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Rekvisitet med utnyttjande av någons utsatta belägenhet har dock till- kommit på förslag av Lagrådet. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna anser att det för straffansvar skall krävas att handelsåtgärderna enligt första stycket har genomförts med användande av olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel. Riksåklagaren, i , , , och i motsätter sig dock kravet på att handelsåtgärderna skall ha genomförts med användande av olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel. Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller har ingen erinran mot att det för straffansvar inte skall uppställas krav på olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel för sådana handelsåtgärder som består i överföring till annan eller mottagande från annan av kontrol- len över en person. Skälen för regeringens förslag: Av den nuvarande lydelsen av straff- bestämmelsen följer ett krav på att åtgärderna för genomförande av han- deln skall ha skett med användande av olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel för att kunna dömas för människo- handel för sexuella ändamål. I motiven till bestämmelsen, prop. 2001/02:124, s. 24, anfördes bl.a. följande när det gäller kravet på otill- börliga medel: Ett nytt människohandelsbrott bör i första hand syfta till att skydda personer från att de genom annans uppsåtliga handlande skall bli för- satta i en situation, där de lätt kan komma att bli utnyttjade i prostitu- tion eller för andra sexuella ändamål. Om något sådant utnyttjande verkligen kommer till stånd bör däremot vara irrelevant för straffan- svaret. Människohandelsbrottet bör således mer ta sikte på angreppet på offrets frihet än det tilltänkta utnyttjandet som sådant. Främjande eller otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annans prosti- tution är redan kriminaliserat som koppleri. Människohandelsbrottet föreslås få en strängare straffskala än koppleri och således utgöra ett allvarligare brott. Detta kan motiveras med att människohandel, förut- om att främja ett utnyttjande för sexuella ändamål, innefattar angrepp på offrets frihet och frid. Enligt regeringens mening talar detta för att det vid utformningen av ett nytt människohandelsbrott, såvitt avser vuxna offer, bör uppställas ett uttryckligt krav på att något otillbörligt medel skall ha använts. Också behovet av en tydlig gränsdragning i förhållande till andra brott, bl.a. brott mot utlänningslagen (s.k. män- niskosmuggling), talar härför. Härtill kommer att just kravet på att något otillbörligt medel skall ha använts är centralt för utformningen av det människohandelsbrott som kommittén har föreslagit. Att ta bort detta rekvisit från bestämmelsen skulle leda till att brottsbeskrivningen blev kraftigt uttunnad och få konsekvenser som är svåra att överblicka bl.a. från legalitetssynpunkt. Det skulle också kunna ifrågasättas om den föreslagna straffskalan alltjämt skulle vara adekvat. Detta gäller i synnerhet som människo- handelsbrottet inte är begränsat till att syfta till utnyttjande i prostitu- tion utan också utnyttjande för andra sexuella ändamål, såsom för framställning av pornografiska alster vilket i sig inte är straffbart en- ligt gällande rätt. ansåg vid sin behandling av det då föreslagna brottet männi- skohandel för sexuella ändamål att såväl legalitetsaspekter som behovet av tydliga gränsdragningar mot andra brott talade för att det skall upp- ställas ett krav på att otillbörliga medel har använts. Vidare anförde riks- dagen att det särskilt bör beaktas att det nya brottet även omfattar förfa- randen som syftar till att brottsoffret skall delta i aktiviteter som i sig inte är straffbara (se bet. 2001/02:JuU27 s. 7). De skäl som har anförts i det tidigare lagstiftningsärendet är i allt vä- sentligt fortfarande relevanta. Som framgår av den redogörelsen föreslås emellertid nu bl.a. att kravet på att människohandeln skall ha ett gränsöverskridande moment skall ersättas med ett krav på att gärnings- mannen genom handelsåtgärderna skall ha uppnått kontroll över offret. I konsekvens med detta bör det i svensk lagstiftning inte ställas upp något särskilt krav på att handelsåtgärderna skall ha genomförts med använd- ning av otillbörliga medel i de fall där människohandlarna redan har kon- troll över offret och deras åtgärder består i att till annan föra över eller från annan ta emot denna kontroll. I den mån en kontrollsituation redan föreligger och kontrollen över offret förs över mellan länkar i kedjan i ett utnyttjandesyfte vore det nämligen inte rimligt att därutöver ställa upp krav på otillbörliga medel för åtgärdens genomförande. Sådana förfaran- den måste i sig sägas innefatta åtminstone ett missbruk av offrets utsatta situation. De måste vidare anses vara i hög grad farliga och straffvärda. När det gäller övriga situationer har, som sagts, de skäl som ligger till grund för den nuvarande regleringen fortfarande relevans. Mot dessa bör emellertid ställas intresset av att en ny straffbestämmelse om männi- skohandel blir så effektiv som möjligt. De hittillsvarande erfarenheterna av tillämpningen av bestämmelsen om människohandel för sexuella än- damål är begränsade. Det finns emellertid omständigheter som tyder på att det, särskilt i fall där är destinationsland, kan vara svårt att styrka att otillbörliga medel har använts vid rekryteringen och transporten av personer till i syfte att de här skall utnyttjas för prostitution. Kravet på att otillbörliga medel skall ha använts kan också leda till att fokus vid utredning och lagföring av människohandels- brott på ett oönskat sätt skiftas från den misstänktes handlande till offrens bakgrund och situation, och särskilt i vilken utsträckning de varit med- vetna om vad det avsedda utnyttjandet skulle innefatta. Till detta kommer att de principer som ligger till grund för den i genomförda krimi- naliseringen av köp av sexuella tjänster talar för att ett reformerat männi- skohandelsbrott bör innefatta en kriminalisering av alla åtgärder som i förlängningen syftar till att någon skall utnyttjas i prostitution eller för andra sexuella ändamål oavsett om några otillbörliga medel används eller inte. Det finns således flera skäl som talar för att överväga om inte straffan- svaret för människohandel skulle kunna gälla utan krav på användande av otillbörliga medel. Frågan om hur en sådan straffbestämmelse i så fall skulle utformas är emellertid mycket komplicerad. Det speciella med konstruktionen av det nuvarande brottet människohandel för sexuella ändamål samt det nu föreslagna människohandelsbrottet är att något ut- nyttjande inte behöver ha ägt rum för att brottet skall fullbordas. En vik- tig utgångspunkt i den brottsliga gärningen ligger i användningen av de otillbörliga medlen. Ett människohandelsbrott utan krav på otillbörliga medel skulle t.ex. i de fall syftet är att utnyttja någon för tillfälliga sexu- ella förbindelser vara att jämföra med förberedelse eller försök till koppleri, vilket bör ge ett mildare straff än det fullbordade koppleri- brottet. Som framgår ovan finns således ett flertal omständigheter som måste beaktas, såsom bland annat straffskalan, förhållandet till andra brott samt avgränsning av kriminaliseringen. Det nu anförda ger vid handen att en rad frågor skulle behöva lösas för att åstadkomma ett människohandelsbrott utan krav på otillbörliga medel. Frågorna berör också utformningen av ett flertal andra lagrum än männi- skohandelsbrottet. Det är inte möjligt att inom ramen för denna proposi- tion göra nödvändiga överväganden som skulle krävas för att åstadkom- ma en sådan mer omfattande reform av straffansvaret för människohan- del. Dessa överväganden bör därför göras i särskild ordning och med beaktande av de ytterligare erfarenheter som kan komma att vinnas när det gäller tillämpningen av den nu föreslagna bestämmelsen. Regeringen har därför för avsikt att tillsätta en särskild utredare som skall följa upp tillämpningen av människohandelsbrottet och bl.a. analysera och övervä- ga möjligheten att utmönstra kravet på otillbörliga medel ur bestämmel- sen. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att det för straffan- svar för människohandel även fortsättningsvis bör krävas att sådana han- delsåtgärder, som föreslås regleras i den ändrade bestämmelsens för- sta stycke, har skett genom användande av något otillbörligt medel. Att det däremot, enligt regeringens uppfattning, inte bör uppställas något krav på otillbörliga medel när det gäller handel med personer framgår nedan. Vilka otillbörliga medel avses? De otillbörliga medel som förutsätts för ansvar för människohandel enligt den utvidgade kriminaliseringen bör vara desamma som dem som förutsätts för ansvar för människohandel för sexuella ändamål. De bör därför beskrivas på samma sätt i lagtexten. Lagrådet har föreslagit att som ytterligare otillbörligt medel bör anges utnyttjande av någons utsat- ta belägenhet. Som skäl härför har Lagrådet anfört att den i lagrådsre- valda formuleringen avser att fånga upp t.ex. missbruk av någons särskilt utsatta och därför sårbara situation. Eftersom dels ett sådant missbruk uttryckligen har angetts i rambeslutet och tilläggsprotokollet som exempel på medel som används vid människohandel, dels just ut- Prop. 2003/04:111 nyttjande av någons utsatta belägenhet torde vara vanligt vid människo- handel förordar Lagrådet att det angivna otillbörliga medlet uttryckligen tas in som ytterligare exempel i inledningen av människohandelsbe- stämmelsens första stycke. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Infö- rande av detta rekvisit tydliggör vad som tidigare avsetts kunna vara ett annat sådant otillbörligt medel, dvs. t.ex. ett missbruk av någons särskilt utsatta och därför sårbara situation (se prop. 2001/02:124 s. 2425 och 3435). Någon ändring i förhållande till gällande rätt är emellertid inte avsedd. Det bör sålunda krävas att tvång eller vilseledande, utnyttjande av nå- gons utsatta belägenhet eller något annat sådant otillbörligt medel an- vänts för genomförande av handelsåtgärderna, i den mån de inte består i överföring eller mottagande av kontroll över offret. Det otillbörliga medlet skall ta sikte på de objektiva handelsåtgärder som ingår i människohandelsbrottet, dvs. såvitt nu är i fråga att rekrytera, transportera, inhysa, ta emot eller vidta någon annan sådan åtgärd med offret. Det bör också förutsättas att offret har förmåtts att underkasta sig åtgärden genom det otillbörliga medlet. Ett orsakssamband mellan det otillbörliga medlet och åtgärden skall alltså föreligga. När kontrollen över offret väl har tagits någonstans i handelskedjan bör däremot, i enlighet med vad som ovan sagts, varje följande överföring till annan och mottagande från annan av kontrollen över offret i ett sådant utnyttjandesyfte som här avses utgöra människohandel oavsett om något otillbörligt medel används vid en sådan åtgärd eller ej. Detsamma gäller om en sådan kontrollsituation redan ursprungligen förelåg, och något tagande av kontrollen därför aldrig behövde genomföras. Regeringens förslag: I fråga om brott mot barn skall det för straffan- svar för människohandel inte i något fall krävas att olaga tvång eller vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller något an- nat sådant otillbörligt medel har använts. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft någon erinran mot för- Skälen för regeringens förslag: Såväl FN-protokollet som rambeslu- tet definierar människohandel avseende offer som inte har fyllt , dvs. barn, på samma sätt som människohandel avseende vuxna offer; dock med den avvikelsen att det inte skall ställas upp något krav på an- vändning av otillbörliga medel. Såvitt avser sådan människohandel för sexuella ändamål som omfattas av de gällande bestämmelserna i 4 kap. 1 a § motsvarar detta vad som redan gäller i . Följakt- ligen bör inte heller en utvidgad kriminalisering av människohandel i fråga om offer som är barn ställa upp några krav på användning av otill- börliga medel. Unga personer får ju dessutom redan genom sin ålder an- ses befinna sig i en sårbar situation. För straffansvar bör det i stället vara tillräckligt att relevanta handelsåtgärder vidtas med ett barn i syfte att Prop. 2003/04:111 barnet skall utnyttjas för ett sådant ändamål som här avses. I fråga om den gällande bestämmelsen om människohandel för sexuel- la ändamål finns redan, i paragrafens tredje stycke, en särskild reglering som föreskriver straffansvar för sådan människohandel i fråga om barn, även om inga otillbörliga medel har förekommit. Den bör nu göras till- lämplig också i fråga om de handelsåtgärder som föreslås regleras i bestämmelsens första stycke, oberoende av i vilket utnyttjandesyfte som åtgärderna vidtas. Regeringens bedömning: Någon bestämmelse om att offrets sam- tycke till det åsyftade utnyttjandet saknar betydelse för straffansvar för det föreslagna människohandelsbrottet skall inte införas i lagtexten. Promemorians förslag: I promemorian har föreslagits att en uttryck- lig bestämmelse införs i lagtexten om att offrets samtycke till det åsyfta- de utnyttjandet saknar betydelse för straffansvar för det föreslagna män- Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft någon erinran mot promemorians förslag. sen och vid ställer sig dock tveksamma till förslaget och anser att argu- menteringen för en särbestämmelse om att samtycke saknar rättslig rele- vans inte är övertygande. Skälen för regeringens bedömning: Såväl FN-protokollet som ram- beslutet innehåller uttryckliga regler om att offrets samtycke till det åsyf- tade utnyttjandet skall sakna betydelse om något av de i instrumenten angivna otillbörliga medlen har använts. Med den konstruktion av människohandelsbrottet som här föreslås, liksom med den reglering som gäller , fullbordas människo- handelsbrottet redan innan något utnyttjande har kommit till stånd. ruvida offret därefter samtycker till ett sådant utnyttjande saknar därför rättslig relevans för straffansvaret för brottet. Enligt svensk rätt måste vidare ett samtycke, för att kunna ha någon straffrättsligt ansvarsbefriande verkan, ha förelegat för gärningens företagande; vid perdurerande (fortlöpande) brott skall sam- tycket föreligga under hela den tid gärningsmannen har skeendet under Ett samtycke som lämnas i efterhand är alltid rättsligt irrelevant för frågan om huruvida ett brott har förövats. Redan på grund härav följer att det saknar betydelse om det skulle visa sig att offret sedermera skulle underkasta sig utnyttjandet. Dessutom följer det av 24 kap. 7 § att ett samtycke från den person mot vilken en gärning riktas har straffrättsligt ansvarsbefrian- de verkan endast om gärningen med hänsyn till den skada, kränkning, eller fara som den medför, dess syfte och övriga omständigheter är för- Så kan normalt inte anses vara fallet när det gäller så allvarliga brott som människohandel eller t.ex. medverkan, försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. För att ett samtycke över huvud taget skall kunna ses som ett samtycke och följaktligen i andra fall än de som Prop. 2003/04:111 nu är i fråga kunna befria från straffrättsligt ansvar, måste det dessutom uppfylla vissa krav. Det måste sålunda vara lämnat av någon som är be- hörig att förfoga över det aktuella intresset och kapabel att förstå inne- börden av samtycket. Det måste också vara frivilligt, allvarligt menat och lämnat med full insikt om relevanta förhållanden. Ett samtycke som framkallas med användande av tvång eller vilseledande, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel utgör således aldrig något rättsligt relevant samtycke enligt svensk rätt.