prop · GS0353 · 2004-12-22 00:00:00 — Något annat krav uppställs inte på den avstådda egendomens beskaffen- het. Det uppställs inte heller några krav på var den avstådda egendomen är belägen utöver att den skall vara belägen inom gränser. Enbart egendom som avståtts de fem närmast föregående åren före den aktuella överlåtelsen eller avståenden som är i tiden nära förestående får dock tillgodoräknas. Det är vidare uppenbart att samma kompensations- mark endast får tillgodoräknas . I andra stycket andra punkten ges en särskild möjlighet för industrier med behov av egendomens virkesavkastning att på orten förvärva egen- dom som behövs för verksamhetens fortlevnad. Ändringen, som även innebär att tredje stycket i nuvarande 5 § upphävs, har kommenterats i avsnitt 8.4. Bestämmelsen i andra stycket tredje punkten har införts för att tydlig- göra att juridiska personer vid förvärv i glesbygd och omarronderings- områden inte behöver uppfylla de övriga krav som ställs i paragrafen om förvärvet sker från annan juridisk person än ett dödsbo. Det följer av 4 § att tillstånd över huvud taget inte krävs för sådana förvärv utanför gles- bygd och omarronderingsområden. Enligt andra stycket fjärde punkten får tillstånd även beviljas om det annars finns särskilda skäl. Någon ändring i förhållande till begreppet annat särskilt skäl i paragrafens tidigare lydelse är därvid inte åsyftad. Ändringarna i paragrafen innebär dock ett klargörande av att de olika grunderna för tillstånd är alternativa. Med hänsyn härtill och till övriga ändringar i paragrafen finns det anledning att närmare klargöra innebör- den av begreppet särskilda skäl. Vid bedömningen av om det finns sär- skilda skäl skall en prövning göras utifrån en avvägning mellan intresset att bevara balansen mellan olika ägarkategorier och vad som är skäligt i det enskilda fallet. Även allmänna intressen kan därvid beaktas. Ett sär- skilt skäl kan t.ex. vara när flera jordbrukare förvärvar egendom gemen- samt i bolagsform för uppförande av gemensamhetsanläggning eller då företag som bedriver livsmedelsförädlande produktion på orten önskar förvärva mark som behövs för förädlingsverksamheten. Som påpekat kan särskilda skäl även åberopas då fysiska personer vill föra över äganderätten till fastigheter med kulturhistoriskt värdefull bebyggelse till aktiebolag. För att tydliggöra att frågan om ett förvärv av en juridisk person över huvud taget är möjligt skall prövas innan frågan om förutsättningarna för förvärv i glesbygd, respektive omarronderingsområde, är uppfyllda har bestämmelsen placerats före 7 §. Detta har betydelse då avslag enligt bestämmelserna om förvärv i glesbygd och omarronderingsområden enligt 12 § medför en skyldighet för staten att lösa egendomen, medan en sådan skyldighet inte föreligger vid avslag enligt bestämmelserna om juridiska personers förvärv. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 6.3. Ändringen i första stycket innebär att prövningen av förvärv i glesbygd skall ske i två steg. Först skall förvärvarens avsikter med förvärvet prövas. Om förvärvaren kan göra sannolikt att han kommer att varaktigt bosätta sig på fastigheten från förvärvet eller att han genom förvärvet kommer att varaktigt främja sysselsättningen på orten skall förvärvstillstånd alltid beviljas. Med begreppet att främja sysselsättningen på orten avses att förvärvet medför att varaktiga arbetstillfällen av en inte försumbar omfattning för i glesbygden boende personer skapas eller bibehålls. Hur omfattande de sysselsättningsbefrämjande åtgärderna skall vara för att uppfylla kravet får avgöras från fall till fall, bl.a. med hänsyn till fastighetens storlek och förhållandena på orten. Ett riktmärke bör dock vara att förvärvet åt- minstone främjar förvärvarens eller en heltidsanställds sysselsättning . Det är förvärvaren som har bevisbördan för att sannolikhetskravet är uppfyllt. För att tillståndsmyndigheten skall kunna bedöma om förvärva- ren uppfyller kravet på bosättning eller om den angivna användningen av fastigheten kommer att främja sysselsättningen på orten inom rimlig tid bör förvärvaren i ansökan tydligt redovisa den tilltänkta användningen av fastigheten och ge in de eventuella handlingar som åberopas. I flertalet fall kommer det därvid att vara tillräckligt att tillståndsmyndigheten inte har anledning att ifrågasätta de uppgifter förvärvaren lämnat om sina av- sikter med förvärvet. I tveksamma fall kan tillståndsmyndigheten kon- trollera att de förhållanden förvärvaren uppgett i ansökan är riktiga med t.ex. kommunen. Någon generell samrådsskyldighet föreligger dock inte. När det gäller förvärv i bosättningssyfte bör en förvärvare normalt anses ha uppfyllt beviskravet om det är möjligt att bosätta sig på fastig- heten från förvärvet och det inte framkommit någon anledning att ifrågasätta att förvärvaren verkligen kommer att bosätta sig där. Om tillståndsmyndigheten, med hänsyn till sin kännedom om fastig- heten, har anledning att ifrågasätta förvärvarens påstående bör förvärva- ren förse tillståndsmyndigheten med ytterligare uppgifter som visar att hans planer på bosättning är trovärdiga. Detsamma gäller om det fram- kommit någon annan omständighet som ger anledning att ifrågasätta sökandens påstående, t.ex. att sökanden vid tidigare tillfälle underlåtit att uppfylla ett löfte om bosättning. När det gäller obebyggda fastigheter kan förvärvaren genom dokumentation från t.ex. kommunen visa att det finns så långtgående planer på bebyggelse att en bosättning från förvärvet är möjlig. För att uppfylla sannolikhetskravet att förvärvet kommer att främja sysselsättningen på orten bör en förvärvare som i samband med ansökan uppvisar konkreta och trovärdiga planer eller andra handlingar över en verksamhet som han avser att bedriva på fastigheten med hjälp av lokal- anställd personal anses ha uppfyllt sannolikhetskravet. Det kan exempel- vis röra sig om en sågverksamhet eller en anläggning för småskalig livs- medelsförädling. Något krav på att verksamheten skall ha anknytning till jord- eller skogsbruk uppställs dock inte. Även en förvärvare som kan namnge en annan på orten bosatt person som genom arrende kommer att bruka fastigheten eller använda den på annat sätt bör normalt anses ha uppfyllt sannolikhetskravet för att för- värvet kommer att främja sysselsättningen på orten, förutsatt att åt- minstone ett arbetstillfälle skapas eller bibehålls. Även i fall då förvärvet påstås komma att främja sysselsättningen på orten gäller att kravet för att sannolikhetskriteriet skall vara uppfyllt skärps om någon annan omstän- dighet som ger anledning att ifrågasätta sökandens påstående framkom- mit. I de fall då förvärvaren inte gjort sannolikt att förvärvet bidrar till bosättningen eller sysselsättningen på orten skall en avvägning göras i förhållande till intresset av bosättning och sysselsättning på orten på motsvarande sätt som skall ske vid prövning av tillståndsärenden enligt dagens bestämmelser. Ändringen i andra stycket tydliggör att tillstånd till förvärv i omarron- deringsområden liksom tidigare alltid kan vägras om förvärvet skulle göra det svårare att genomföra rationaliseringen av ägostrukturen. Ändringen innebär att första stycket upphävs. rats under 5 §. I övrigt är ändringen av redaktionell karaktär. Ändringarna är av redaktionell karaktär och har gjorts i syfte att förenkla För att göra lagtexten mer överskådlig har det tidi- gare första stycket i nuvarande 17 § brutits ut till en egen paragraf som betecknats 14 §. Även det tidigare sista stycket i nuvarande 17 § har bru- tits ut till en egen paragraf. Denna betecknas 16 §. Sammanfattning av betänkandet Ägande och struktur inom jord och skog, SOU 2001:38 Mot bakgrund av ett antal uppmärksammade fall av klipperi beslutade 1998 att som sin mening ge regeringen tillkänna att en utvärde- ring av bestämmelserna i jordförvärvslagen och fastighetsbildningslagen borde genomföras. Med klipperi menas fall där en skogsfastighet för- värvas för att sedan snabbt skövlas. Det har ofta i den allmänna debatten gjorts gällande att det var liberaliseringen av den jordpolitiska lagstift- ningen första år som öppnade för denna form av oseriöst skogsbruk. har regeländringar i skogsvårdslagen och till denna anknutna bestämmelser gjorts för att stävja klipperi. uttalade dock att ytterligare ansträngningar borde göras för att främja ett ansvarsfullt brukande av skog. Direktiven innebär att utredningen har till uppgift att se över jordför- värvslagstiftningen i sin helhet. På grund av det nära sambandet med jordförvärvslagen har utredningen också tagit upp berörda delar av skogsvårdslagstiftningen, skötsellagstiftningen för jordbruksmark och skattelagstiftningen vid förvärv av skogsbruksfastighet. Även verksam- heter knutna till jordfonden, anslaget för bidrag till yttre rationalisering och lantmäteriets omarronderingar har ett så nära administrativt samband med jordförvärvslagen, att det har varit nödvändigt att beakta också dessa i utredningsarbetet. Vad gäller fastighetsbildningslagen skall utredningen enligt direktiven utröna om de ökade möjligheterna att bilda mindre skogsbruksfastigheter har fått från skogsvårdssynpunkt menliga effekter. Fastighetsmarknaden för juridiska personer har varit reglerad sedan bör- jan av och för fysiska personer . Den jordförvärvs- lag som trädde i kraft innebar en förhållandevis långtgående reglering av förvärv av jord- och skogsbruksfastigheter. Lagen hade flera syften. Tyngst vägde dock rationaliseringsaspekten, dvs. lagen som ett medel i den statliga rationaliseringspolitiken. Lagen hade dock kvar det gamla släktskapsundantaget. Då avskaffades t.ex. den tidigare pris- kontrollen. Ytterligare ändringar i avreglerande syfte gjordes 1991. Dessa innebar en anpassning till den då nya livsmedelspolitiken. , som gått sedan lagändringen 1991, har prövats 700-800 ärenden om förvärvstillstånd i glesbygd. Av dessa har 15-30 avslagits. har antalet avslag legat under 20. I cirka 700 fall har möjligheterna till anmälan utnyttjats av person som uppfyllt kravet på tidigare boende i glesbygd inom den aktuella kom- munen. I cirka 200 ytterligare fall har möjligheterna till anmälan utnyttjats av personer som i stället för prövning skrivit på bosättnings- åtagande. I 30 fall har länsstyrelserna till anmält att brott mot sådant åtagande konstaterats. I sammanlagt åtta fall har inlösenförfarande tillämpats. Problem kring anmälningsförfarandet har funnits sedan det infördes. Problemen hänför sig främst kring åtagandena om bosättning. I vissa fall har åtagandet varit inkörsport till klipperi. Jag bedömer att det är för lätt att med hjälp av anmälningsförfarandet kringgå lagen. Den direkta effekten av vägrade förvärvstillstånd är blygsam. Även om den indirekta effekten torde vara mångdubbelt större anser jag inte att jordförvärvslagens glesbygdsbestämmelser i sin nuvarande utformning fungerar tillfredsställande. Om dessa bestämmelser skall utgöra ett verk- samt medel att utveckla glesbygden, måste de göras mera långtgående. I ett sådant alternativ krävs en mångdubbel förstärkning av de administra- tiva resurserna. Mot bakgrund av den utvärdering jag gjort finner jag det inte tillräck- ligt meningsfullt att ha kvar de nuvarande reglerna. Det föreligger enligt min bedömning stora svårigheter att få ett skärpt alternativ att fungera effektivt, inte minst från resursmässiga utgångspunkter. Rent allmänt synes jordförvärvslagen vara ett tungarbetat instrument för glesbygds- utveckling. Jag förordar därför att glesbygdsbestämmelserna i jordför- värvslagen slopas. I vissa delar av landet finns en långt gången ägosplittring. Sådana om- råden finns framför allt i . Även i och i finns områden med liknande problem. Syftet med den av lantmäteriet bedrivna omarronderingsverksamheten är att i de ägosplittrade områdena åstadkomma förhållanden, som är likvärdiga med de i övriga delar av landet. För den enskilde markägaren innebär omarronderingen ett ordnat ägande med gynnsammare förutsättningar att bedriva skogsbruk och i förekommande fall jordbruk. Från skogspolitiska utgångspunkter ger omarronderingarna markägarna bättre möjligheter att uppfylla både skogspolitikens produktionsmål och dess miljömål. En sanerad fastig- hetsindelning med klarare ägareförhållanden underlättar också verksam- heten vid en rad myndigheter. Enligt min bedömning är omarronderingen angelägen för såväl enskilda markägare som för samhället. Verksamheten bör därför fortgå, helst i ökad takt. Den nuvarande arbetsmodellen bör ligga till grund för det fortsatta arbetet. Inte minst jordfonden är då av central betydelse. att verksamheten skall kunna bedrivas snabbt och kostnadseffektivt bör förenklingar av verksamheten systematiskt eftersträvas. för att takten i verksamheten skall kunna öka är att markägarna medver- kar på ett aktivt och konstruktivt sätt. enligt jordförvärvslagen i berörda områden bör kvarstå men begränsas till att gälla de projekt som sätts igång inom den närmaste tioårsperioden. Marknaden för juridiska personers förvärv av jordbruks- och skogs- fastigheter har varit reglerad genom först bolagsförbudslagen och senare genom jordförvärvslagar. med denna reglering har varit att bibehålla balansen mellan olika ägar- äger fysiska personer inklusive dödsbon Inom gruppen juridiska personer ökade aktiebolagen sitt innehav 1994 med då denna areal fördes över från staten till det nybildade AssiDomän. fördelningen i stort sett varit oförändrad . Om jordförvärvslagens begränsningar skulle tas bort anser jag det inte otroligt att de juridiska personerna på lång sikt skulle öka sina innehav av Jag anser att det från samhällsekonomisk synpunkt är ange- läget att man genom ett omfattande privat ägande kan säkerställa en mångfald av olika brukningsmetoder i jord- och skogsbruket. regionalpolitisk utgångspunkt är det en fördel med ett spritt ägande av Ett ökat bolagsägande innebär att mark undandras från fastighetsmarknaden på ett otillfredsställande sätt. Med stöd av det anförda anser jag att begränsningar i de juridiska per- sonernas rätt att förvärva jordbruks- och skogsfastigheter även bör finnas De nuvarande bestämmelserna bör dock moderniseras och Tolkningssvårigheter som uppdagats bör också Eftersom förvärv mellan juridiska personer inte rubbar ägarbalansen bör sådana förvärv kunna ske utan prövning. Juridiska personer bör få köpa mark av fysiska personer i den utsträckning som de avstår mark till bestämmelser om att bara mark som är av betydelse för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering får åberopas som kompensation bör utgå. I stället bör all mark som avstås till fysisk person kunna åberopas som kompensation. De nuvarande bestämmelserna om kompensationsfria förvärv i 5 § andra och tredje styckena jordförvärvslagen bör ersättas av ett nytt I detta bör det föreskrivas att om förvärvet avser huvudsakligen skogsmark och om förvärvaren är juridisk person som bedriver indu- striell verksamhet i vilken egendomens avkastning behövs får denne göra kompensationsfria förvärv på orten. Slutligen bör det finnas möjligheter att bifalla förvärvsansökningar utan att kompensationsmark lämnas om särskilda skäl föreligger. 4 Jordfonden och bidraget till yttre rationalisering Både jordfonden och bidraget till yttre rationalisering har spelat en cen- tral roll för de statliga insatserna för jord- och skogsbrukets rationalise- ring. Genom beslut om ny livsmedelspolitik och med detta för- knippade följdbeslut ändrades dock förutsättningarna för arbetet med dessa som rationaliseringsinstrument. Fondkapitalet har minskats kraftigt. Ramen för bidraget till yttre rationalisering har skurits ned. Båda instrumentens huvudsakliga användningsområden är i omarronde- ringsverksamheten. Fonden nyttjas även för lösen och inlösen enligt jord- förvärvslagen. Jag bedömer att inga ändringar i regelsystemet nu behöver göras. Om mitt förslag genomförs så att prövningsplikten för fysisk per- sons förvärv i glesbygd upphävs, bortfaller behovet av fondkapital för inlösen och lösen. Jag har även förordat en ökad fondverksamhet i omarronderingsområdena som stöd till förrättningsverksamheten. De båda posterna torde ta ut varandra. 5 Skötsellagstiftningen inom jordbruket Genom beslutet om ny livsmedelspolitik upphävdes den tidigare till- ståndsplikten att ta brukningsvärd jordbruksmark ur produktion. I stället infördes en anmälningsplikt för dem som vill ta jordbruksmark ur pro- duktion. Med införandet av de EU-relaterade landskapsvårdsstöden har behovet av en sådan anmälningsplikt minskat. Ett slopande av denna bör därför övervägas. 6Skattelagstiftning vid rationaliseringsförvärv och andra förvärv Efter förvärv av skog och skogsmark får skogsavdrag göras vid inkomsttaxering. Är förvärvaren en fysisk person, som genom intyg från länsstyrelse eller på annat sätt kan visa att förvärvet är ett led i jordbru- kets eller skogsbrukets yttre rationalisering, medges förmånligare skogs- avdrag genom att endast hälften så stora virkesuttag som vid vanliga för- värv behöver göras för att utnyttja hela avdragsutrymmet. Skogsavdragen underlättar bl.a. finansiering av fastighetsförvärv. De har sannolikt också en inte obetydlig höjande effekt på fastighetspriserna. Speciellt vid vanliga förvärv stimulerar de också till mycket höga virkes- uttag. Det kan inte uteslutas att behovet av att finansiera höga köpeskil- lingar med avdragsgilla skogsintäkter spelat en avgörande roll i vissa av de s.k. klipperifallen. Jag finner att starka skäl talar för en översyn av regelverket kring skogsavdragen i skattelagstiftningen. Genom ändringar i fastighetsbildningslagen 1991 och 1994 kom skydds- reglerna för jord- och skogsbruket att inta en centralare roll än vad de tidigare haft. Syftet med skyddsregeln för skogsbruket är att den skall utgöra en spärr mot skadlig uppdelning av skogsfastigheter och sätta en gräns för hur små skogsfastigheter som bör kunna accepteras vid ny- eller ombildning. Som ett riktmärke för denna nedre gräns angavs i förarbetena att fastigheten skulle ha en årlig tillväxt på skog. Miniminivån skulle dock inte vara statisk. Riktmärket skulle kunna över- och underskridas allt efter förhållandena i det enskilda fallet. Eftersom innebörden av begreppet skadlig uppdelning varierar, har det inte varit möjligt att få fram ett statistiskt underlag för min bedömning av huruvida tillämpningen fått från skogsvårdssynpunkt menliga effekter. Genom de kontakter jag haft under utredningsarbetet och genom att ta del av material från rättstillämpningen bedömer jag dock att bestämmel- sen varit väl avvägd och fungerat tillfredsställande. Å ena sidan har det hävdats att riktmärket från skogspolitiska utgångs- punkter redan från början satts för lågt. Miljöhänsyn, som fått en allt större tyngd, underlättas oftast av mera sammanhängande ägarförhål- landen. Detta talar för att riktmärket bör höjas. Å andra sidan hävdas från glesbygdsintressesidan att bestämmelsen tillämpas alltför stelt för att kunna tillgodose glesbygdsintresset i de enskilda fallet. För min del anser jag att riktmärket har blivit styrande vid tillämp- ningen i långt större utsträckning än vad som avsetts. Mot den bakgrun- den anser jag att det är angeläget att en inom plane- rad utvärdering av vissa regler kring fastighetsbildningen kommer till stånd. En viktig uppgift vid utvärderingen bör vara att ompröva och differentiera riktmärket för vad som är skadlig uppdelning av skogsmark. Miljöintresset bör också vägas in med större tyngd än vid utform- ningen av ett nytt riktmärke. 8 Skogsvårdslagen och oseriöst skogsbruk Förekomsten av en rad uppmärksammade s.k. klipperifall spelade en avgörande roll för tillsättandet av denna jordförvärvsutredning. har i en rapport redovisat en studie över s.k. av de rena marknads- mässiga förvärven bedömer styrelsen ha hamnat hos exploatör. delen av studien framhålls att de exploaterande fastighetsförvärven totalt sett inte berör så stora arealer men att de i de enskilda fallen röner stor uppmärksamhet och att de ibland får negativa konsekvenser för orten. menar att det är framför allt avregleringen av jordför- värvslagen som utgjort en inkörsport till flertalet av de mest uppmärk- Jag delar denna uppfattning. Det är dock enligt min bedömning inte möjligt att nu med en skärpning av jordförvärvs- lagen angripa de exploaterande förvärven. I första hand bör de negativa konsekvenserna av sådana förvärv motverkas genom en striktare tillämp- ning av vissa bestämmelser i skogsvårdslagen. Författningsförslag i betänkandet Ägande och struktur inom jord och skog, SOU 2001:38 Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230) Härigenom föreskrivs i fråga om jordförvärvslagen (1979:230) dels att 3 b, 1011 och 1517 §§ skall upphöra att gälla, dels att nuvarande 3 a, 4, 8, 9, 1214 och 18 §§ skall betecknas 4 och 612 §§, dels att 13 §§, den nya 4 §, 5 § och de nya 6, 9 och 11 §§ skall ha följande lydelse. I denna lag avses med lant- I denna lag avses med lant- bruksegendom: fast egendom som bruksegendom: fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet, ande områden med gles bebyggelse med mycket stark ägosplittring för och långa avstånd till sysselsätt- vilket har fastställt en ning eller service och skärgårds- plan för rationalisering av ägo- område, om det är av regional- politisk betydelse att sysselsättning eller bosättning inom områdena kommuner eller delar av kom- muner som skall vara omarronde- med mycket stark ägosplittring för vilket har fastställt en plan för rationalisering av ägo- kommuner eller delar av kom- muner som skall vara glesbygd och Lagen gäller förvärv av lantbruks- Lagen gäller förvärv av lantbruks- egendom som sker genom egendom som sker genom 1. köp, byte eller gåva, 1. köp, byte eller gåva, 2. tillskott till bolag eller förening, 2. tillskott till bolag eller förening, 3. utdelning eller skifte från bolag 3. utdelning eller skifte från bolag 4. fusion enligt 14 kap. 1 § aktie- bolagslagen (1975:1385). Lagen gäller inte1. om egendomen förvärvas från staten genom överlåtelse av rege- ringen, eller ,2. om egendomen förvärvats av staten genom annan myndighet än statens affärsdrivande verk,3. om kommun förvärvar egen- domen från staten eller utövar förköpsrätt enligt förköpslagen (1967:868),4. om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lag eller enligt reglemente eller bolagsord- ning, som regeringen har fastställt, är skyldig att åter avyttra egen- domen,5. om förvärvaren är gift med överlåtaren och inte heller om för- värvaren eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är överlåtarens avkomling, allt under förutsättning att överlåtaren inte är skyldig att avyttra egendomen enligt 16 §,6. om egendomen enligt detaljplan eller områdesbestämmelser är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk,7. om förvärvet omfattar område som är avsett för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk eller sådan fastighet som har nybildats för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk och som därefter inte har undergått taxering,8. om andel i fastighet förvärvas av någon som redan äger till samma taxeringsenhet hörande andel i fastigheten och som inte är skyldig att avyttra sistnämnda andel enligt 16 §. Lagen gäller också då någon genom köp, byte eller gåva förvärvar ett dödsbo i vilket ingår lantbruksegendom eller då någon, som genom köp, byte eller gåva har förvärvat en andel i ett sådant dödsbo och inte på någon annan grund är delägare i boet, tillskiftas den fasta egendomen eller en del av den. 1. om egendomen förvärvas från staten genom överlåtelse av rege- ringen, eller , 2. om egendomen förvärvats av staten genom annan myndighet än statens affärsdrivande verk, 3. om kommun förvärvar egen- domen från staten eller utövar förköpsrätt enligt förköpslagen (1967:868), 4. om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lag eller enligt reglemente eller bolagsord- ning, som regeringen har fastställt, är skyldig att åter avyttra egen- domen,