prop · GR03136 · 2004-04-02 00:00:00 — Vid vissa slag av andrahandsnyttjande, t.ex. utnyttjande av utrymmen inom kanalisationer (med en kanalisation avses ett skyddshölje inom vilket det kan dras en eller flera ledningar), kommer andrahandsupplåtelsen inte att få sådana praktiska effekter för fastighetsägaren att ett särskilt krav på underrättelse framstår som befogat. I andra fall, t.ex. när ledningsframdragningen innebär påtagliga fysiska ingrepp i fastigheten, kan det å andra sidan vara mycket befogat att fastighetsägaren underrättas i förväg. Enligt vår mening bör frågan om fastighetsägaren skall underrättas om andrahandsupplåtelsen regleras i ledningsbeslutet med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. På samma sätt bör frågan om andrahandsnyttjarens rätt till tillträde kunna regleras i ledningsbeslutet. En nackdel med vårt förslag är att rätten till andrahandsupplåtelse alltid kommer att vara beroende av ett myndighetsbeslut. Genom förut- seende planering kan dock denna nackdel i allmänhet elimineras. Det kan ske genom att ledningens innehavare, redan då han eller hon ansöker om ledningsrätt, också tar ställning till om det finns något behov av att kunna göra upplåtelser inom ledningsutrymmet och, om det finns ett sådant behov, begär att det i ledningsbeslutet skall tas in en föreskrift om en sådan rätt. För att förslaget skall få avsedd effekt bör de nya bestämmelserna omfatta även redan upplåtna ledningsrätter. Dessa bör genom om- prövning enligt 33 § ledningsrättslagen kunna kompletteras med före- skrift om att ledningsrättshavaren har rätt att göra andrahandsupplåtelser. Vi återkommer i avsnitt 5.3 till frågan om förutsättningarna för om- prövning. Fastighetsägaren bör få ersättning för skada och intrång En särskild fråga är vilken ersättning som skall utgå till fastighetsägaren när lantmäterimyndigheten i ett beslut om ledningsrätt har förordnat om rätt till andrahandsupplåtelse. Enligt de nuvarande ersättningsreglerna i ledningsrättslagen har fastig- hetsägaren rätt till ersättning för den skada och det intrång som en ledningsrättsupplåtelse medför (se 1313 b §§ ledningsrättslagen). I konsekvens med det bör fastighetsägaren, om ledningsbeslutet innefattar också en rätt att göra andrahandsupplåtelser, ha rätt till ersättning för den skada och det intrång som framtida andrahandsupplåtelser inom ledningsutrymmet kan föranleda. Flera remissinstanser, bl.a. LRF och , har ansett att ersättningen bör vara högre än så och motsvara marknadsvärdet av den gjorda upplåtelsen. De har särskilt framhållit att en ledningsrättshavare som enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation åläggs att bedriva samtrafik eller till- handahålla andra former av tillträde i vissa fall har rätt att få marknads- mässig ersättning av den operatör som ges tillträde till ledningsutrymmet. Ledningsrättshavaren kan alltså få en något högre ersättning för nyttjandet av utrymmet än vad fastighetsägaren får (se 4 kap. 3, 8 och 14 §§ lagen om elektronisk kommunikation och prop. 2002/03:110 s. 193 f. och 375381; om den som åläggs att ge tillträde har ett betydande inflytande på en marknad får dock kostnadsorienterad ersättning föreskrivas, se 4 kap. 8 och 11 §§ lagen om elektronisk kommunikation). Det nuvarande ersättningssystemet vid expropriation innebär att den fastighetsägare som förlorar mark enbart har rätt till ersättning för skada och intrång. kan den till vilken marken övergår använda denna på ett sätt som ger upphov till vinst. Den förra ägaren har då inte rätt att få del av vinsten. Detta kan motiveras av att expropriationen regelmässigt är föranledd av något angeläget allmänt intresse. Samma ersättningsprin- ciper tillämpas vid andra expropriativa förfaranden, t.ex. ledningsrätts- upplåtelser. Vi är inte beredda att i detta sammanhang föreslå någon änd- ring i dessa ersättningsprinciper, särskilt som även de nu aktuella andrahandsupplåtelserna förutsätts trygga angelägna allmänna intressen. Förslagets förenlighet med regeringsformen Som tidigare nämnts är syftet med förslaget bl.a. att åstadkomma från miljö- samt plan- och byggnadssynpunkt önskvärda samlokaliseringar. Förslaget syftar därmed till att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den skada som en upplåtelse kan innebära för fastighetsägaren kan regelmässigt antas vara begränsad och fastighetsägaren tillförsäkras rätt till ersättning för det ytterligare intrång som upplåtelsen medför. För- slaget är mot den bakgrunden förenligt med regeringsformens bestäm- melse om egendomsskydd (se 2 kap. 18 § regeringsformen) och europe- iska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det nu sagda gäller under förutsättning att också andrahandsupplå- telsen tjänar ett angeläget allmänintresse. Andrahandsupplåtelsen bör därför inte få avse ändamål som enbart har enskilt intresse. En lämplig ordning som nära överensstämmer med utredningens förslag är att rätten till andrahandsupplåtelse begränsas till de situationer då andra- handsnyttjaren avser att inom det aktuella utrymmet anlägga ledningar och andra anordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät för allmänna ändamål. Bör ledningsrättshavaren själv kunna utnyttja den rätt som är avsedd för en andrahandsnyttjare? En särskild fråga är om en ledningsrättshavare som i ledningsbeslutet har getts rätt att låta annan dra fram och använda ytterligare ledning inom ledningsutrymme själv skall kunna utnyttja rätten att dra fram och an- vända ledningen. En sådan ordning skulle inte leda till något ökat intrång på fastigheten jämfört med om ledningsrättshavaren enbart kan låta någon annan dra fram och använda ledningen. Och den skulle göra det möjligt för ledningsrättshavaren att förvärva och använda ledning som annan har installerat. Detta framstår som ändamålsenligt. Mot denna bak- grund bör lagen inte uppställa något hinder mot att ledningsrättshavaren själv utnyttjar den rätt att anlägga och begagna ledning som han eller hon enligt ledningsbeslutet kan ge annan. Andrahandsnyttjarens rätt bör alltså grundas på, förutom lantmäteri- myndighetens beslut, en upplåtelse från ledningsrättshavaren. Vanligen torde ledningsrättshavaren och andrahandsnyttjaren ingå ett skriftligt avtal om de förutsättningar under vilka utrymmet får användas. Vilka regler kommer då att gälla för ett sådant avtal? Enligt vår mening kan ett avtal som avses vara att anses som antingen anläggningsarrende, lägenhetsarrende eller lokalhyra beroende på framför allt vad det avser för utrymme. Om avtalet avser ett utrymme i en telestation, torde det vara att anse som ett lokalhyresavtal (se 12 kap. 1 § förstatredje styckena jordabalken). Avser avtalet ett utrymme i en basstation och ger det andrahandsnyttjaren rätt att uppföra en teknikbod på marken och att installera en antenn i en mast, torde det i stället vara att anse som ett anläggningsarrende (se 11 kap. 1 § jordabalken). Frågan om vilken rättslig status som varje enskilt avtal har måste emellertid bedömas från fall till fall. Avtalen bör givetvis följa de regler som gäller för den upplåtelseform som de är att hänföra till. Det innebär att andrahandsnyttjaren i vissa fall kan ha ett indirekt besittningsskydd, dvs. andrahandsnyttjaren måste lämna utrymmet om han eller hon blir uppsagd och inte kommer överens med ledningsrättshavaren om en förlängning av avtalsförhållandet, men har rätt till ersättning för skada om ledningsrättshavarens vägran att förlänga avtalsförhållandet är att anses som obefogad. Vi anser inte att dessa frågor kräver någon ytterligare lagreglering. En särskild komplikation är att ett ledningsbeslut kan ändras eller upp- hävas genom omprövning av ledningsrätten (se 33 § ledningsrättslagen). Detta kan innebära att ledningsrättshavaren blir tvungen att flytta sin ledning. En naturlig ordning i denna situation är att också en eventuell andrahandsnyttjares rätt vilken ju grundas på ledningsbeslutet går förlorad. Detta aktualiserar frågan vilken ställning och rätt som andra- handsnyttjaren bör ha i omprövningsförrättningen. Frågan bör enligt vår mening lösas enligt i huvudsak samma principer som gäller vid upplåtelse av ledningsrätt. Sakägare är vid en upplåtelse av ledningsrätt sökanden, dvs. ledningens innehavare, och ägare av den fastighet som tas i anspråk eller inlöses. Vidare är innehavare av särskild rätt till fastighet, t.ex. nyttjanderätt, sakägare om hans rätt berörs (se 18 § ledningsrättslagen, jfr prop. 1973:157 s. 109, 110 och 145). Vid upp- låtelse av ledningsrätt kan förordnas att nyttjanderätt till fast egendom skall upphöra att gälla. Nyttjanderättshavaren har då rätt till ersättning för skada (se 12 § ledningsrättslagen jämförd med 1 kap. 3 § expropria- tionslagen [1972:719] och 13 § ledningsrättslagen). I samband med upplåtelse av ledningsrätt har alltså innehavare av nyttjanderätt till fastighet sakägarställning och rätt till ersättning. Det framstår mot denna bakgrund som naturligt att den som i egenskap av andrahandsnyttjare nyttjar ett ledningsutrymme bör ha motsvarande ställ- ning om fråga uppkommer om att ändra eller upphäva ett ledningsbeslut som berör honom eller henne. För en sådan ordning talar också det för- hållandet att en ändring eller ett upphävande av ledningsrätten kan medföra betydande kostnader för andrahandsnyttjaren, t.ex. för flyttning av antenner eller basstationer. Vi anser därför att den som har installerat en ledning inom ledningsutrymmet bör betraktas som sakägare vid om- prövning av ledningsbeslutet och vara berättigad till ersättning för skada om ledningsbeslutet skulle ändras eller upphävas. Detta bör komma till uttryck i lagen. Vid en andrahandsupplåtelse inom ett ledningsutrymme kan det uppstå tvist mellan fastighetsägaren och ledningsrättshavaren om huruvida upp- låtelsen är förenlig med lantmäterimyndighetens beslut eller inte. Denna fråga, liksom frågan om vilket omfång som ledningsrätten i övrigt har, kan prövas av lantmäterimyndigheten genom fastighetsbestämning (se 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen [1970:988]). Några kompletterande regler om sådan prövning behöver inte införas. Andrahandsnyttjaren bör kunna överlåta sin ledning En överlåtelse av en ledning, för vilken ledningsrätt har upplåtits, är giltig endast om överlåtelsen omfattar också ledningsrätten eller avsikten med överlåtelsen är att ledningen skall tas bort (se 35 § första stycket ledningsrättslagen). Bestämmelserna bygger på tanken att en ledningsrätt och en ledning skall vara i samma ägares hand. Syftet med lagstiftningen har varit att skapa ett rättsinstitut som ger en led- ningsägare en sakrättligt skyddad rätt att dra fram och begagna olika slags ledningar över fastigheter (se prop. 1973:157 s. 85). När det gäller den typ av ledningar som diskuteras är förhållandena annorlunda. Normalt ägs de redan från början av någon annan än inne- havaren av ledningsrätten. Det kan inte heller anföras något bärande skäl för att de skall kunna överlåtas enbart om syftet är att ta bort ledningen från utrymmet. Någon överlåtelsebegränsning motsvarande den som finns i 35 § ledningsrättslagen bör därför inte ställas upp. En förut- sättning för att förvärvaren av ledningen skall få utnyttja lednings- utrymmet kan dock enligt nyttjanderättsliga regler som gäller för avtalsförhållandet (se 12 kap. 32 § jordabalken; jämför dock 11 kap. 7 § samma balk) vara att ledningsrättshavaren går med på det. Detta kräver dock inte någon ytterligare lagreglering. En särskild fråga är om en ledningsrättshavare bör kunna överlåta en ledning som han eller hon har förvärvat av andrahandsnyttjaren och sam- tidigt ge förvärvaren rätt att ha kvar ledningen inom ledningsutrymmet. Det finns situationer då detta skulle kunna vara ändamålsenligt. I förstone kan det därför synas naturligt att ledningsrättshavaren har en sådan möjlighet. Som har nämnts är emellertid en överlåtelse av en ledning, för vilken ledningsrätt har upplåtits, giltig endast om över- låtelsen omfattar även ledningsrätten (se 35 § första stycket lednings- rättslagen). Det är knappast lämpligt att vid tillämpningen av denna bestämmelse göra skillnad på sådana ledningar som ledningsrättsinne- Prop. 2003/04:136 havaren själv har tillfört utrymmet och sådana som han eller hon senare har förvärvat från en andrahandsnyttjare. Till bilden hör att en lednings- rätt enligt 1 § andra stycket ledningsrättslagen kan knytas till en fas- tighet. I så fall kommer ledningen att utgöra tillbehör till fastigheten (se 2 kap. 1 § andra stycket jordabalken). En överlåtelse kommer då att gälla mot tredje man först om ledningen skiljs från fastigheten på ett sådant sätt att den kan anses höra till denna eller det fattas särkilt beslut av lantmäterimyndighet om att skilja föremålet från fastigheten (se 2 kap. 7 § jordabalken). Ett upprätthållande av bestämmelsen i 35 § första stycket ledningsrättslagen innebär att en motsvarande ordning kommer att gälla även om den aktuella ledningen fortfarande utgör lös egendom. Vi anser därför att den nuvarande ordningen som innebär att en ledning kan överlåtas separat endast om det sker för att ledningen skall tas bort bör omfatta alla ledningar som ledningsrättshavaren innehar. Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att ompröva ett lednings- beslut när det finns ett klart behov av det. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att det skall vara möjligt att ändra eller upphäva ett ledningsbeslut om det krävs för att genomföra ett beslut om samtrafik eller annan form av tillträde enligt lagen om elektronisk kommunikation (se betänkandet s. 81). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser förutom Lantmäteri- myndigheten i kommun har tillstyrkt utredningens förslag. mäterimyndigheten i kommun har menat att redan de nuvarande bestämmelserna i ledningsrättslagen medger att en ledningsrätt ändras eller upphävs i den aktuella situationen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se utkastet till lagrådsremiss s. 22 och 23). Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har godtagit Skälen för regeringens förslag: Ett ledningsbeslut kan ändras eller upphävas om det inträffar ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan (se 33 § ledningsrättslagen). I förarbetena till bestämmelsen framhålls att det i princip krävs ändrade förhållanden av rent faktisk natur och inte bara att föreliggande fakta bedöms på ett annat sätt för att omprövning skall få ske. Omprövning kan också ske om ledningsrätts- havaren och den berörde fastighetsägaren är ense om det (se prop. 1973:157 s. 114117 och 159161). Om det har beslutats om samtrafik eller annan form av tillträde enligt lagen om elektronisk kommunikation (se 4 kap. 3, 4, 8 och 14 §§), kan det ge anledning att komplettera ett befintligt ledningsbeslut med föreskrifter om rätt till andrahandsupplåtelser (se avsnitt 5.2). Bestämmelserna om omprövning i 33 § ledningsrättslagen torde i och för sig främst vara avsedda att trygga bestående ledningsrätter. emellertid inte uteslutas att de också kan utgöra hinder mot en komplette- ring av ledningsbeslutet. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit Prop. 2003/04:136 att det skall klargöras i ledningsrättslagen att ett ledningsbeslut skall kunna omprövas om det krävs för att genomföra ett beslut om samtrafik eller annan form av tillträde enligt lagen om elektronisk kommunikation. En nackdel med att på det sätt som utredningen har föreslagit special- reglera den situationen då det föreligger beslut om samtrafik eller tillträde är att en sådan bestämmelse kan föranleda motsatsslut i andra situationer där en myndighet har fattat ett beslut som ger anledning att komplettera ledningsbeslutet. En annan nackdel är att den föreslagna bestämmelsen torde uppfattas så att omprövning kan komma till stånd först om det finns ett beslut om samtrafik eller tillträde. Förslaget synes alltså inte möjliggöra att ett ledningsbeslut omprövas därför att ledningsrättshavaren är beredd att på frivillig basis erbjuda tillträde till ledningsrättsutrymmet. Därtill kommer att förslaget endast omfattar de ledningsrätter som kan bli föremål för föreläggande enligt lagen om elektronisk kommunikation. Förslaget kan härigenom snedvrida kon- kurrensen mellan olika nät. Vi anser mot denna bakgrund att man bör välja en något annorlunda lösning. Vi föreslår att det på samma sätt som har skett i anläggnings- lagen (1973:1149) införs en möjlighet att ändra eller upphäva lednings- beslut om det finns ett klart behov av det (jfr 35 § anläggningslagen, prop. 1988/89:77 s. 75 och 107 och SOU 1986:29 s. 203 och 204). Möjligheten att ompröva ledningsbeslut om det inträffar ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan bör kvarstå oförändrad. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . De föreslagna bestämmelserna om ledningsrätt för andra anordningar än ledningar bör tillämpas även i fråga om ledningsförrättningar som pågår vid ikraftträdandet. Bestämmelsen om att det kan beslutas att en ledningsrättshavare har rätt att låta annan dra fram ledning inom det upplåtna utrymmet bör, som har nämnts, omfatta även lednings- rätter som har upplåtits före ikraftträdandet. Det finns därför inte behov av några övergångsregler. Kostnader och andra konsekvenser Kostnader för det allmänna De föreslagna ändringarna medför inte några ökade kostnader för staten Förslagen om att det skall vara möjligt att få ledningsrätt för andra anordningar än ledningar och att en ledningsrättshavare kan begära att en befintlig ledningsrätt kompletteras med föreskrift om rätt till andrahands- upplåtelse kan leda till ett ökat antal lantmäteriförrättningar. statliga som de kommunala lantmäterimyndigheternas verksamheter är avgiftsfinansierade (se förordningen [1995:1459] om avgifter vid lant- De kan alltså få täckning för de ökade kostnader Prop. 2003/04:136 som förslagen medför inom ramen för det nuvarande avgiftssystemet. Förslagen kan också medföra att domstolarna blir tvungna att hantera något fler överklagade ledningsbeslut. Antalet tillkommande mål kan dock antas bli marginellt, eftersom ledningsbeslut sällan överklagas. Dessutom innebär förslagen att ledningsrättslagens tillämpningsområde tydliggörs, varför vissa slag av överklaganden bör minska. De merkost- nader som kan uppstå för domstolsväsendet bedöms därför som försum- bara och skall finansieras inom befintliga anslag. Konsekvenser för småföretagare m.fl. För operatörernas del innebär förslagen förbättrade möjligheter att ta i anspråk annans mark med ledningsrätt för att uppföra och sam- utnyttja och annan infrastruktur för elektronisk kommunikation. Det bör i sin tur förbättra förutsättningarna att få till stånd ändamåls- enliga lokaliseringar. Förslagen torde också minska operatörernas kost- nader för utbyggnaden och driften av näten. För fastighetsägarnas del kommer förslagen att innebära att mark i något större utsträckning kan tas i anspråk med ledningsrätt. Förslaget om andrahandsupplåtelse inom ledningsrättutrymme kan dock leda till att behovet av att ta i anspråk ny mark för utbyggnad av elektroniska kommunikationsnät totalt sett minskar, eftersom flera operatörer kan samutnyttja anordningarna. Fastighetsägarna kan antas komma att belas- tas av ett visst merarbete till följd av ett ökat antal ledningsförrättningar. De har rätt till ersättning för upplåtelserna. Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen Innehavaren av en ledningsrätt har i ledningsrättslagen betecknats som ledningens innehavare. Detta har varit naturligt mot bakgrund av att nuvarande lagstiftning ger enbart innehavaren av ledningsrätten rätt att dra ledning inom det upplåtna utrymmet. Förslaget till en ny 11 a § innebär emellertid att det kan förekomma ledningar som är anlagda med stöd av ledningsrätt men som innehas av annan än inne- havaren av ledningsrätten. Mot den bakgrunden har uttrycket ledningens innehavare i lagen konsekvent bytts ut mot ledningsrättshavaren. Med ledningsrättshavaren avses den till vilken ledningsrätt har upplåtits eller som har förvärvat en upplåten ledningsrätt. Lagen gäller för ledningar av följande slag, 1. ledning som ingår i ett elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål samt allmän svagströmsledning för signalering, fjärrmanöv- rering, dataöverföring eller liknande ändamål, 2.elektrisk starkströmsledning för vilken koncession fordras eller som behövs för sådana ledningar som avses i 1, 3.vatten- eller avloppsledning som a)ingår i allmän va-anläggning, b)förser samhälle med vatten eller därifrån bortför avloppsvatten eller annan orenlighet, c)gagnar näringsverksamhet eller kommunikationsanläggning av betydelse för riket eller viss ort eller d)medför endast ringa intrång i jämförelse med nyttan och inte tillgodoser endast en enstaka fastighets husbehov, 4. ledning genom vilken fjärrvärme, olja, gas eller annan råvara eller produkt transporteras från produktionsställe, upplag eller lastplats och som a)tillgodoser ett allmänt behov, b)gagnar näringsverksamhet eller kommunikationsanläggning av betydelse för riket eller viss ort eller c)medför endast ringa intrång i jämförelse med nyttan. En anordning som ingår i ett elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål men som inte utgör ledning skall vid tillämpningen av denna lag anses som ledning enligt första stycket 1. Lagen gäller ej om utrymme för ledning kan upplåtas med stöd av anläggningslagen (1973:1149). (Jfr 2 § i utredningens förslag och 2 § i utkastet till lagrådsremiss.) I paragrafen anges vilka slag av ledningar som omfattas av lagen. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1. I första stycket 1 har begreppet teleledning som ingår i telekommuni- kationssystem ersatts med ledning som ingår i ett elektroniskt kom- munikationsnät. Ändringen innebär en anpassning till terminologin i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Begreppet elektroniskt kommunikationsnät är avsett att ha samma innebörd som i den lagen. Där definieras begreppet som system för överföring och i tillämpliga fall utrustning för koppling eller dirigering samt andra resurser som medger överföring av signaler, via tråd eller radiovågor, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska överföringsmedier oberoende av vilken typ av information som överförs (se 1 kap. 7 § lagen om elektronisk kommu- nikation). Bestämmelsen är tillämplig enbart på ledningar som ingår i elektro- niska kommunikationsnät. Om en ledning förser ett elektroniskt kommu- nikationsnät med t.ex. ström, ingår ledningen inte i kommunikations- nätet. Det går därmed inte att bevilja ledningsrätt för den med stöd av denna bestämmelse (men däremot med stöd av punkten 2). Liksom tidigare gäller att kommunikationsnätet måste tjäna ett allmänt ändamål. Bestämmelsen gäller alltså inte ledningar som enbart tillgo- doser enskilda intressen. Begreppet allmänt ändamål har samma innebörd som tidigare (se prop. 1973:157 s. 91 f. och prop. 1992/93:200 s. 266). Bestämmelsen om att ledningsrätt också kan beviljas för allmän svagströmsledning för signalering, fjärrmanövrering, dataöverföring eller liknande ändamål kvarstår också oförändrad. Den nuvarande bestämmelsen i andra stycket har flyttats till ett nytt tredje stycke. I det nya andra stycket har införts en bestämmelse om att anordning som ingår i ett elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål men som inte utgör ledning vid tillämpning av lagen skall anses som ledning. Begreppet ledning i ledningsrättslagen avser metalltråd, kabel eller annan elektrisk ledare, slang, rör m.m. samt helt oundgängliga Prop. 2003/04:136 tillbehör såsom stolpar, stag och fästen (jfr prop. 1973:157 s. 131). som inte utgör ledning omfattar alltså anordning som inte kan betecknas som ledning i den angivna bemär- kelsen. För att anordningen i förevarande sammanhang skall anses som ledning måste den ingå i ett elektroniskt kommunikationsnät för allmänt ändamål.