mot · GR02Fi17 · 2004-04-01 00:00:00 — med anledning av prop. 2003/04:128 Medel från Fonden för den mindre skeppsfarten beslutar att avslå proposition 2003/04:128. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bruttoredovisning av medel på det särskilda kontot i för insatser i statligt hel- eller delägda bolag. I propositionen föreslås att ska godkänna att regeringen tar drygt hälften, , av de medel om f.n. ca som finns i Fonden för den mindre skeppsfarten (Fonden). Det enda motiv som anges är att det är regeringens uppfattning att ytterligare medel behöver tillföras det särskilda kontot i , och att medel ur fonden bör kunna användas för förbättrad kapitalstruktur i de statliga bolagen. Skälet är alltså i klartext att det fattas pengar i vissa statliga bolag, och att regeringen vill lösa det vid sidan om statsbudgeten och dess utgiftstak. Vilket eller vilka bolag som kan komma i fråga för ett kapitaltillskott redovisas inte. Som en sorts kompensation för de medel som försvinner ur Fonden föreslår regeringen att bemyndigas utfärda en garanti på motsvarande belopp. Att denna kreditgaranti kommer att kosta pengar för Fonden i form av en avgift, och att framtida förluster uppstår i form av utebliven avkastning på de pengar som levereras in till staten framgår inte heller av propositionen. I regeringens motiv för att ta pengar från Fonden anges också att Fonden skapades genom att omvandla kvarvarande anslagsbehållning till en särskild fond, Fonden för den mindre skeppsfarten. Dessutom påtalas att kapitalet i utgör statens medel. Med dessa utgångspunkter kan det möjligen förefalla rimligt att ta medel ur Fonden, oaktat hur dessa sedan ska användas. Förhållandena, som inte återspeglas i propositionen, är dock annorlunda. En mer fullständig historieskrivning Genom riksdagsbeslut (prop. 1987/88:25, bet. 1987/88:NU12) övertog verksamheten hos mindre skeppsfarten samt förvaltningen av de lån som nämnden beviljat. De kvarvarande anslagsmedlen omvandlades till en särskild fond, Fonden för den mindre skeppsfarten. Det som emellertid inte nämns i den nu föreliggande propositionen är hur stor denna anslagsbehållning var. Det framgår dock av prop. 1987/88:25. Anslagsbehållningen, dvs. de statliga medel som övertogs av Fonden, var . Till bilden hör nu också att den socialdemokratiska regeringen krävde en inleverans från Fonden på totalt , vilket sedan blev riksdagsmajoritetens beslut (prop. 1998/99:1, bet. 1998/99:FiU11). De medel som byggt upp Fondens tillgångar var de räntor och övriga avgifter som sjöfarts- och rederinäringen själv betalat. Det ursprungliga kapital som med rätta kunde kallas för statligt var alltså återtaget redan i och med beslut om inleverans till statsbudgeten. har Fondens tillgångar tillförts nya ränte- och avgiftsintäkter från näringen, vilket har byggt på Fondens tillgångar, så att de /uppgick till ca . I offentligrättslig mening utgör Fondens tillgångar givetvis statliga medel, men alltså inte i den betydelse som antyds i propositionen, nämligen att Fondens tillgångar skulle utgöras av den kvarvarande anslagsbehållning som överfördes 1988. syn på förslagen i propositionen Fel att ta samma pengar två gånger anser att det inte är rimligt att en andra gång ta pengar från Fonden för den mindre skeppsfarten med hänvisning till att det skulle vara fråga om statens medel. De statliga medel som det hänvisas till i nu föreliggande proposition är redan inlevererade till staten genom beslut . Om medel tas från Fonden kommer den att hamna i ett sämre ekonomiskt läge även om en utökad garanti erbjuds genom . Fonden mister ju avkastningsmöjligheten på de medel som tas av staten, som en avgift måste betalas för den utökade garantin. Om medel ändå ska tas från Fonden, borde den utökade garanti som bemyndigas tillhandahålla vara kostnadsfri för Fonden. Detta är möjligt utifrån de regler som gäller för den statliga garantiverksamheten, även om det är ett avsteg från huvudregeln. Det blir i så fall fråga om en subvention via statsbudgeten. Vi ser ingen anledning att försämra Fondens möjligheter att bidra till en fungerande finansiering av svensk rederiverksamhet. Eftersom dessa möjligheter försämras även vid ett samtidigt utökande av garantin hos , yrkar vi avslag på förslaget i propositionen. För ett avslag talar också det faktum att de medel som föreslås bli inlevererade till staten helt och hållet måste anses vara uppbyggda av näringen själv. Det särskilda kontot i anser också att det särskilda kontot i för insatser i statligt hel- eller delägda bolag inte utgör ett tillfredsställande förfaringssätt för att hantera problem i statliga bolag vid sidan av statsbudgeten. När detta förslag väcktes av den socialdemokratiska regeringen var vi således emot den konstruktion som gäller. Vi ville i stället ha ett system som garanterade att alla inleveranser och utdelningar från statligt hel- eller delägda bolag och dessa medels användning passerar statsbudgeten och därmed underställs för prövning. Den nuvarande konstruktionen är ytterligare ett sätt att kringgå det statliga utgiftstaket. Vi presenterade därför ett eget förslag till hur denna fråga borde lagregleras (mot. 2002/03:Fi23). Huvudprincipen är att alla medel från statligt hel- eller delägda bolag och dessas användning skall passera statsbudgetens inkomst- respektive utgiftssida i enlighet med budgetlagens krav på bruttoredovisning. bör som sin mening ge regeringen till känna att en sådan ordning bör åstadkommas för det ifrågavarande särskilda kontot i .