mot · GR02Sf18 · 2004-01-23 00:00:00 — Utbildning och yrkeserfarenhet är en färskvara. Lång väntan minskar värdet av en utbildning. Människor skall få information om möjlighet till validering . Myndigheter som validerar bör ges i uppdrag att se över om det är så att dagens validering kan se mer till tidigare utbildnings kunskapsinnehåll och mindre jämföra kursplaners upplägg. För att dra nytta av tidigare utbildning måste möjlighet till kompletteringsutbildningar finnas, för att hindra att människor måste börja om från början. Likaså kan lärlingsutbildningar vara bra för att människor snabbt skall komma ut på arbetsmarknaden. Ett allvarligt problem är att ohälsa hindrar så många som en fjärdedel av alla nyanlända från att delta i introduktionen. Verksamheter som exempelvis den på Röda Korsets sjukhus för tortyrskadade flyktingar är oerhört viktiga för att dels konkret hjälpa tortyrskadade människor, dels samla och sprida kunskap till hela landets sjukvård om hur detta kan göras. Den som är märkt av tortyr eller på annat sätt traumatiserad har svårt att ta till sig ett introduktionsprogram. Även här tycker vi att det är statens ansvar att se till att vården av tortyrskadade fungerar. Det bör finnas ett nationellt uppdrag för kunskapsutveckling och stöd på området. Vi utesluter inte att statens åtagande för flyktingmottagandets kostnader måste öka. Men vi är övertygade om att de samhällsekonomiska kostnaderna kommer att minska, om detta ökade åtagande förenas med ökade kvalitetskrav på mottagningen. Ingenting är ekonomiskt och mänskligt mer kostsamt än dagens misslyckande. Språkkunskap är viktig för den enskilde, för möjligheten att få jobb, knyta sociala kontakter och klara sig på egen hand i samhället. Dessutom är språket en förutsättning för att föräldrar skall kunna vara just föräldrar till sina barn, samt kunna upprätthålla kontakten med skolan. Ett steg mot ökad individualisering av mottagandet är den introduktionspeng för individuellt avpassad språk- och arbetsmarknadsutbildning som vi föreslår. Checkbeloppet kan behovsprövas så att var och en ges möjligheter till undervisning utifrån sina förutsättningar. När pengarna följer individen kommer konkurrensen mellan utbildningsanordnarna att höja kvaliteten. Sfi-undervisningen och arbetsmarknadsutbildningen skall, precis som vi föreslår för , löpande utvärderas och resultaten offentliggöras. Utbildningen avslutas med en examen. Rekryteringsföretag, utbildningsföretag och privata såväl som offentliga språkutbildare får möjlighet att skräddarsy utbildningar. Det som definierar en sfi-grupps sammansättning skall rimligen inte vara invandrarskapet i sig, utan utbildningsbakgrund, yrke och ambitionsnivå. En fördel med att undervisning i svenska sker parallellt med arbetspraktik är att det ger kontakter på arbetsmarknaden, samt möjlighet att använda teoretiska språkkunskaper i praktiken. Det ger också företag möjlighet att utmana sina egna föreställningar. Deltagande i introduktion bör vara obligatoriskt för erhållande av introduktionsersättning, om ej arbete, familje- eller hälsoskäl hindrar detta. Inga barn skall behöva lämna utan fullständiga baskunskaper. Det är mindre väsentligt om det tar åtta, nio, tio eller att nå dit. Vilken framtid väntar ett barn som inte kan läsa, skriva eller räkna ordentligt? Skolor skall ha möjlighet att ge elever tvåspråkig undervisning. Det är ofta en nyckel till framgång. Ingen tror att en svensk elev i Engelska skolan lär sig sämre av tvåspråkighet. För många barn är det lättare att ta till sig ämnesundervisning på modersmålet. Den som har ett fungerande förstaspråk har lättare att lära ett nytt språk, varför modersmålsundervisning är viktig. Rekrytering av lärare med kunskap i barnets modersmål är viktigt, naturligtvis för undervisning i och på detta språk, men också för att stärka skolans kontakter med barnens föräldrar. Skolor med god erfarenhet av och kompetens för undervisning i ett främmande språk, eller ämnesundervisning på detta, kan bli värdskolor för elever i en annan skola. Studiehandledning eller ämnesstöd skall kunna ges på distans. Släpp skolorna fria att välja profil och söka samverkan i det sociala arbetet med till exempel lokala idrotts- och invandrarföreningar. Låt lärare och rektorer sköta skolan. Låt föräldraföreningar, områdesföreningar, företag, församlingar och andra lämpliga driva dem. Närhetsprincipen skall inte behöva vara styrande för skolans rekrytering. Alla skall fritt kunna välja den skola vars profil passar dem bäst och ha makten att välja bort dåliga skolor. Barn kan inte användas som regeringens integrationspolitiska verktyg. Ingen skall behöva offra sig och gå i en dålig skola, bara för att politiker vill det. Elevers och föräldrars valmöjlighet måste vara den vägledande principen. 4.2.4 Låga trösklar till arbetsmarknaden Möjligheten att arbeta och försörja sig är en av de viktigaste delarna i en fungerande integrationspolitik. Arbetsmarknaden måste öppnas för människor som stängs ute, eller hänvisas till den oskyddade svarta arbetsmarknaden för att få jobb i . Den privata tjänstesektorn kan öppna för nya jobb genom att en skattereduktion för hushållsnära tjänster införs. Denna typ av tjänstearbeten kan för många svenskar och invandrade ge ett första viktigt steg in på arbetsmarknaden och för andra vara ett mer långsiktigt alternativ för försörjning. Dessutom kan tjänstesektorn ge erfarenhet av egenföretagande. 4.3 Invandrarskap och svenskhet Att vara svensk är en fråga om identitet. Identitet byggs inifrån och varje människa måste med respekt för andra själv bestämma vem man är och vill vara. Att känna sig svensk är inget tvång för människor. Det gör oss inte bättre eller sämre. Det är heller ingenting som kan påtvingas utifrån. Däremot måste dagens barriärer som hindrar människor att känna sig som svenskar tas bort. De flesta tycker förmodligen att man är svensk när man är delaktig i samhället. Det kan ta , beroende på person. Poängen är att det ligger i människans egna händer. För många människor är identiteten sammansatt, man är både svensk och syriansk, både amerikan och svensk . Politiken skall inte försvåra för dem som känner sig svenska att också erkännas som det. Staten har räknat dem som är födda utomlands eller har minst en förälder som är född utomlands som invandrare. Med den definitionen som utgångspunkt har regeringen kunnat påstå att en femtedel av landets befolkning har invandrarbakgrund, vilket gett en på flera sätt missvisande bild. Definitionen har bidragit till att hålla människor utanför. Statens syn på svenskhet har baserats på en ren blodsprincip. Det har tagit tre generationer att bli svensk oavsett egen vilja och insats. används allt oftare begreppet invandrare för enbart människor som själva är födda i andra länder. Det är rimligare, men det måste ändå användas med försiktighet. Det är delaktigheten som är det centrala. Varje gång man överger individens rätt att ses just som en individ och staten börjar laborera med kvotgrupper och indelningar uppstår problem. Det är en sak att för kunskaps ta reda på hur samhällets strukturer påverkar människor med olika förutsättningar, en helt annan att utifrån ursprung tillskriva människor egenskaper. 4.3.1 Att få växa i frihet är en rätt för alla Inför den svenska lagen är, och ska, alla vara lika. Det hindrar inte att människor inom denna ram ska ges förutsättningar att utvecklas på egna villkor. Svensk ska man kunna vara på flera sätt. Tron på alldeles smärtfri och enkel integration är fel. All förändring ger reaktioner och motreaktioner. Idén om en statisk kultur är också fel. Kultur skapas i interaktion mellan människor och är en levande process. Men tanken på en lyckosam integration är inte orealistisk. För att integration skall lyckas måste den ske i dialog. Allt i en kultur inhemsk eller utländsk som begränsar, kränker och hindrar enskilda människor från självständighet och frihet måste ifrågasättas och förändras. Svensk politik har i osäkerhet inför det annorlunda i andra kulturer passiviserats inför de problem som förekommer i . I stället för att hålla fast vid gemensamma principer, oavsett härkomst och historia, har politiken i all välmening särbehandlat människor negativt och accepterat särlösningar för invandrare. Det sänder en olycklig signal om att vi i tagit för lätt på invandrares mänskliga rättigheter, som det bereder mark för främlingsfientliga strömningar. Politiken får inte lämna diskussionen om svåra avgöranden om var gränser går. Det är möjligen det kortsiktigt lätta, men knappast det långsiktigt rätta. Det finns ett ansvar för politiken att även lyfta de frågor som är känsliga. finns inte tydliga, färdiga svar, men gör det faktiskt det bara samma syn på människor och människors rättigheter och skyldigheter tillämpas för hela samhället. Politikers frånvaro i diskussionen kan också upplevas som ointresse och ovilja att se problem. Den sviker också dem som försöker förändra begränsande kulturella mönster. Det är självklart att inte acceptera att flickor riskerar att drabbas av könsstympning, hedersmord, annat hedersrelaterat våld eller barnäktenskap, men fler saker behöver diskuteras. Det kan röra sig om synen på flickors rättigheter och frihet att leva sina liv efter egen vilja, eller om barns fulla tillgång till kunskap om det samhälle de lever i. Barn äger egna rättigheter som vuxna inte kan ta ifrån dem. Samma rättigheter och skyldigheter skall gälla alla i samhället. Vi är lika inför lagen och åtnjuter samma mänskliga fri- och rättigheter. Det finns dock brister både i vissa lagars funktion och i hur de tillämpas i dagens internationaliserade samhälle. Tydliga lagar är bra, men räcker inte. Att myndigheter agerar med likabehandling som fundament och verkligen upprätthåller lagarna är nödvändigt, men inte tillräckligt. Samhället är större än staten, och de flesta av oss kan göra någonting för att förbättra situationen. Staten och politiken skall bättre ta det ansvar som tillkommer dem, men finns också frågor som hör till samhällets normbildning. Att en sak är laglig innebär inte alltid att den är lämplig, eller förenlig med den människosyn vi företräder. Därför vill vi understryka det civila samhällets, de ideella organisationernas och alla människors ansvar. Svårigheter att få bli delaktig i det svenska samhället skapar ibland starka identitetskriser som i sin tur skapar nya problem. När självkänslan bryts ner av arbetslöshet, svag social status och utanförskap, kan en motreaktion bli att ytterligare avskärma och isolera sig och kanske även sin familj från samhället. Här måste den tydliga signalen om att detta vare sig fungerar eller accepteras gå hand i hand med erbjudandet om praktiska möjligheter att bryta utanförskapet. De problem vi här har nämnt är kanske inte alla stora i omfattning, men förkrossande i sin effekt för enskilda människors liv. Hur vi reagerar är en trovärdighetsfråga. Om mänskliga rättigheter och demokrati är begrepp som skall betyda något, måste de gälla alla oavsett kultur och härkomst. Om vi tror att frihet under ansvar är ett värdigt förhållningssätt till människan, måste det gälla alla. Vi vill understryka att vi föredrar att se möjligheter, och inte problem. Men problem uppstår i levande samhällen. Det är vår förmåga att hantera och lösa dem som är måttet på vårt samhälles karaktär och duglighet. Alla människor har rätt att ses som individer och bedömas efter sina erfarenheter, kvalifikationer och ambitioner. Alla avvikelser från detta är diskriminering, vare sig den av politiker anses vara positiv eller negativ. Det är alltid fel, även om det görs med goda avsikter, att politiskt reducera människor till delar av kvotgrupper eller ovanifrån placera in dem i kollektiv. Grupptänkandet och kollektiviseringen är ett stort problem inom svensk flykting- och invandrarpolitik. För att åstadkomma att människor betraktas som enskilda individer oavsett ursprung finns bara en väg, ett tålmodigt och långsiktigt opinionsarbete i kombination med förändringar av diskriminerande lagstiftning och särlösningar. Det är i grunden en attityd- och värderingsfråga. Men det handlar också om politiskt ledarskap. Det torde vara ekonomiskt rationellt för både myndigheter och många företag att i en alltmer internationaliserad värld och ett alltmer internationaliserat samhälle anställa människor med kännedom om olika språk och kulturer. Inte minst är det så därför att en relativt betydande del av hemmamarknaden består av människor med olika språklig och kulturell bakgrund. Dessutom är kunskap om främmande marknaders språk, attityder och kultur viktig för myndigheter och företag. Det handlar om att bryta osäkerhetens barriärer. För arbetsplatser som medvetet skärskådat sig själva blir det naturligt att anställa människor med lämplig kompetens, oavsett födelseland. De tveksamma är ofta de som inte prövat. De goda exemplen spelar stor roll för att bryta hinder. Det är kontraproduktivt att tala om positiv särbehandling för invandrare på arbetsmarknaden. Genom detta legitimeras att människors ursprung helt skilt från individens förmåga i övrigt skulle vara en relevant faktor vid anställning. Kan argumentet användas åt ena hållet kan det också missbrukas åt det andra. Med andra ord, legitimeras ursprunget som en faktor värd att uppmärksamma vid anställning kommer detta sannolikt att ske både genom öppen positiv och dold negativ särbehandling. Målet måste vara det motsatta, att ursprung som sådant beaktas så lite som möjligt. Ursprung är inte en egenskap eller en färdighet. Språkkunskap däremot är en färdighet och en relevant kvalitet. Kvotering och särbehandling är teoretiskt olika saker, även om de i praktiken ofta hänger ihop. Positiv särbehandling är en metod att främja en viss grupps representation inom en given grupp. Kvotering är ett kvantitativt mått på hur stor andel en viss grupp skall utgöra inom den större gruppen. Både kvotering och så kallad positiv särbehandling för med sig att vissa människor diskrimineras när deras erfarenheter, kvalifikationer och ambitioner får stå tillbaka för politiskt fastlagda rekryteringsmål som tagits fram för att gynna andra människor, tillhörande en viss politiskt definierad grupp. Även om den grupp som avses gynnas kan anses vara underrepresenterad eller felbehandlad på arbetsmarknaden eller i andra sammanhang, innebär kvotering inget annat än att ännu ett fel begås. Att människor i den ena mer eller mindre godtyckligt definierade gruppen felbehandlas gör det inte rätt att felbehandla människor i någon annan grupp. Eller, annorlunda uttryckt, om problemet är att en grupp människor felbehandlas kan lösningen knappast vara att i sin tur diskriminera en annan. Att all form av kvotering är diskriminerande i sig är också skälet till att den typen av politik riskerar att skapa växande spänningar mellan människor. Ytterst är positiv särbehandling ett uttryck för uppgivenhet. sa i sitt I have a dream-tal att han drömde om den dagen då hans barn skulle bli bedömda inte efter färgen på sin hud, utan efter måttet på sin karaktär. Vi är övertygade om att det mest verkningsfulla vi kan göra är att se till att de system staten och politiken bedömer människor efter tar hänsyn till karaktär och inte hudfärg, och att det i förlängningen ger alla en rimlig chans att bli bedömda på ett rättvist sätt. Integration är en relation till landet , till sin egen och andras kultur, till arbetsmarknaden och till andra människor. Integration kan därför aldrig nås utan en relation till människor och arbetsmarknad. Integration är dessutom en fråga om valfrihet, ömsesidighet och vilja. Det går inte att tvinga någon att bli delaktig, eller känna sig svensk. Däremot kan och skall hinder för detta och för delaktighet i samhället monteras ner. Integration är inte heller i första hand inte en budgetfråga, även om bristande möjligheter för människor och politiska misslyckanden slutligen visar sig på de offentliga budgetarnas utgiftssidor. Tvärtom är integration i högsta grad en vardagsfråga, där det vi gör som privatpersoner spelar lika stor roll som den politiska viljan. Integrationsfrågan är viktig på många sätt, men inte minst eftersom den fungerar som en avspegling av tillståndet i , på hur välfärdssystem och arbetsmarknad fungerar. I mångt och mycket bottnar dagens problem i brister. Brister som också drabbar aldrig så infödda svenskar. Därutöver kommer inställningen vi har till andra människor, kulturer och allt som är annorlunda. Intolerans drabbar naturligtvis hårdast den som utsätts för den, men i längden får den effekter också på hela samhällsutvecklingen. Det finns allvarliga problem , både för individer och för samhället, som behöver diskuteras. Denna diskussion skall dock inte föras med udden riktad mot människor på grund av deras grupptillhörighet. Blir det legitimt att rikta ilska mot människor på grund av grupptillhörighet är vi inne på ett sluttande plan. Det blir en grupp , ytterligare en, i övermorgon en annan och i förlängningen ett vi inte känner igen. Att ställa krav är inte problematiskt, det visar tvärtom att vi alla är del av samhället på lika villkor. Att fråntas ansvaret för sitt eget liv är förnedrande. Men att i detta avseende bygga ett bättre handlar främst om att skapa förutsättningar för människor att växa in i samhället och ta ansvar för sina egna liv.