ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GS02So466 · 2004-10-01 00:00:00 — Bruk av telefon och Internet för patienter inom rättspsykiatrin tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjligheten för patienter inom rättspsykiatrin att använda mobiltelefon och Internet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förändra den psykiatriska tvångsvården. En person som avtjänar ett fängelsestraff är omgiven av starka restriktioner vad gäller att använda telefon, mobiltelefon och Internet. I princip är det för många dömda helt förbjudet att kommunicera med omvärlden genom telefon eller Internet. Skälen till det är uppenbara. Sådan kommunikation kan användas till att styra brottslig verksamhet utanför fängelset, hota vittnen eller planera rymningar. Missbrukande personer kan använda mobiltelefonen för att beställa narkotika. Skälen kan mångfaldigas och få torde ha invändningar mot att grova brottslingar under sin strafftid har ytterst begränsad eller i vissa fall obefintlig möjlighet att få tillåtelse att använda telefon, mobiltelefon eller Internet för kommunikation ut från kriminalvårdsanstalten. Såväl skyddet av enskilda personer som samhällsintresset motiverar denna inskränkning av den personliga integriteten. Inom den rättspsykiatriska vården föreligger dock inga möjligheter till att utfärda likartade restriktioner. Detta innebär att patienter inom rättspsykiatrin har möjlighet att med hjälp av mobiltelefon, telefon eller Internet planera rymningar, hota vittnen eller fortsätta att förfölja personer som de kanske dömts för att ha skadat. Detta är tyvärr inte endast en teoretisk risk. Det finns alltför många exempel på hur personer dömda till rättspsykiatrisk vård använder mobiltelefoner eller Internet för att på olika sätt trakassera sina tidigare offer eller hota andra människor. För det allmänna rättsmedvetandet är det stötande att personer som dömts till fängelse och personer som dömts till rättspsykiatrisk vård inte behandlas lika när det gäller möjligheten att kommunicera med omvärlden. Det kan bidra till att förtroendet för rättspsykiatrin undergrävs. Det är därför lämpligt att genom lagändring ge den rättspsykiatriska vården samma möjligheter som finns inom kriminalvården att utfärda restriktioner för dömda personer när det gäller bruket av telefon, mobiltelefon och Internet.
mot · GS02So468 · 2004-10-04 00:00:00 — Åtgärder för att sänka läkemedelskostnaderna tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över frikortssystemet för läkemedel. De totala kostnaderna för receptförskrivna humanläkemedel i öppen vård 2003 var . Av detta betalade patienterna själva och landstingen . har landstingens kostnader ökat . infördes generikareformen som innebar att apoteken måste byta till billigaste läkemedel inom de utbytesgrupper som fastställt. Det utbytbara sortimentet utgör nu av sålda läkemedel inom förmånen. För tre storsäljande läkemedel har patenten gått ut och konkurrensen har medfört kraftiga prissänkningar. Dessa två faktorer har medfört att kostnadsstegringen avstannat . Man kan befara att de gynnsamma siffrorna för slutet av 2003 och början av 2004 bara kommer att visa sig vara ett trappsteg i kostnadsökningskurvan eftersom volymen i antal dygnsdoser ökat . Tack vare forskningens framsteg kommer nya effektivare läkemedel ut på marknaden, vilka erfarenhetsmässigt blir dyrare än de medel de ersätter. Läkemedelsförmånerna kostar alltså landstingen , och det bör undersökas om ytterligare åtgärder kan vidtas för att minska den summan eller åtminstone motverka att den stiger ytterligare. Frikortssystemet innebär att man får gratis läkemedel för resten av en tolvmånadersperiod när man kommit upp till en kostnad motsvarande . En hel del tyder på att systemet utnyttjas för hamstring i hemmen, för säkerhets skull så att säga. Har man frikort finns det personer som känner sig förpliktigade att utnyttja detta. Många av oss behöver bara titta i sitt eget medicinskåp för bekräftelse. Motsvarande gäller för hjälpmedel som är förbrukningsmaterial. Systemet är alltså kostnadsdrivande när frikortet väl uppnåtts. Om patienterna måste betala åtminstone en mindre avgift varje gång de hämtar ut ett recept skulle det sannolikt verka hämmande på läkemedelsåtgången. Vill man undvika att vältra över ytterligare kostnader på läkemedelsförbrukarna som kollektiv kan 1 800- kronorsgränsen sänkas något. Syftet med avgiften är inte att påverka attityder och beteenden generellt. Regeringen bör se över det nuvarande frikortssystemet med utgångspunkten att det skall finnas tydliga incitament att hushålla med läkemedelsuttagen av skäl hänförliga till patientsäkerhet, hälsa och samhällsekonomi.
mot · GS02So474 · 2004-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om läkemedelsförskrivning. Samhällets kostnader för läkemedel är väldigt höga, även om kostnaderna nu sjunker något på grund av att alternativa likvärdiga och billigare läkemedel i första hand ska skrivas ut. Ännu mer skulle dessa kostnader för samhället sjunka om läkemedel förskrivs i mindre doser/förpackningar. är det en akut åkomma som kräver läkemedel om kanske två tre tabletter. Att då få förskrivet en förpackning om 20 tabletter och där merparten av förpackningen förblir oanvänd är ett slöseri med samhällets kostnader. Regeringen bör få i uppdrag att vidta åtgärder i enlighet med motionen i syfte att nedbringa kostnaderna för läkemedel.
mot · GS02So483 · 2004-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om äldreskyddsdelegation. Många äldre människor utsätts för ett stort lidande i samband med olycksfall. Det handlar ofta om olyckor som genom ett bra förebyggande arbete skulle kunna undvikas. En sammanställning från visar på att allt fler människor dör till följd av fallolyckor. Omkring 800 personer dör efter fallolyckor och ca 25.000 måste uppsöka vård till följd av dem. För att förebygga och förhindra detta bör en äldredelegation inrättas. Delegationen bör ha till uppgift att kartlägga faktorer som orsakar fallolyckor och föreslååtgärder för att förhindra dessa. I en sådan delegation är det viktigt att ett nära samarbete etableras med landets pensionärsorganisationer. På så sätt kan man ta tillvara den breda kunskap i äldrefrågor som finns hos dem.
mot · GS02So488 · 2004-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tandvårdsförsäkringen. En god tandhälsa är en av grundstenarna i ett välfärdsland som . Genom tandvårdsförsäkringen ges tandvård till subventionerat pris till vissa grupper. För barn och ungdomar är tandvården gratis. Trots detta finns fortfarande brister och många anser sig inte ha råd med den tandvård de skulle behöva. Statens kostnader för tandvården ökar i stor omfattning utan att vi vet om vi får ut maximal hälsa för pengarna. För att använda statens medel på rätt sätt och kunna svara upp emot de ökade och rättmätiga kraven på tandvårdsförsäkringen är det viktigt att se över och ompröva tidigare beslut. Vi måste kunna ställa frågan om tandvårdsförsäkringen är produktiv och ersätter rätt tjänster och lever upp till tandvårdslagens intentioner. Den sk 65+ reformen har inneburit att många fått ekonomiska möjligheter att förbättra sin tandhälsa. Men utgångspunkten måste vara för tandläkare, som för läkare, att utgå ifrån ett helhetsperspektiv och den enskilde patientens bästa och inte vad som är tekniskt möjligt. Ett sätt att arbeta utifrån patientens bästa är att utveckla teamtandvården och stärka tandhygienisternas ställning. Det är angeläget att tandvårdsförsäkringen stödjer tandvårdslagen. En utökad satsning på abonnemangstandvård kan utgöra basen i systemet. Ett initialt högkostnadsskydd kan byggas in i systemet. Ett sådant system kan bibehålla den yngre befolkningens goda tandhälsa till en rimlig kostnad för både individ och samhälle. Att synsättet fungerar är barn-och ungdomstandvården ett lysande exempel på. Att befolkningen är intresserad av att detta synsätt införs i vuxentandvården visar bl a och framgångar med abbonnemangtandvården samt en undersökning gjord vid . får vårdgivaren 200:- från tandvårdsförsäkringen per individ ansluten till abbonnemangtandvård . Att öka denna summan till t ex 700:- är en omfördelning inom systemet som skulle ge möjligheter att få genomslag av det förebyggande synsätt som tandvårdslagen ger uttryck för även i vuxentandvården. Detta skulle då kunna kombineras med ett krav att vårdgivaren ger samtliga åldersgrupper möjlighet att ansluta sig till systemet. På så sätt stärks dessutom patientens ställning i vården. Det ger dessutom de långsiktiga och stabila spelregler tandvården behöver och som många efterlyser Det finns för lite uppgifter om befolkningens munhälsa och tandvårdsbehov. Det kan vara en uppgift för att samla in och sammanställa epidemiologi. Vidare måste tandvården bli bättre på att beskriva vad som är dålig respektive god praxis. Vetenskapens roll i tandvården är otillräcklig. Det skulle behövas ett evidensbaserat fokus på patientnyttan.
mot · GS02So489 · 2004-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening att möjligheten till gratis mensskydd bör utredas. En kvinna lägger /månad på mensskydd. Det blir en summa på . I genomsnitt har en kvinna mens i ungefär , vilket betyder att en kvinna då skulle betala för mensskydd under sin livstid. Detta är en kostnad som män slipper och som i princip ingen kvinna kan undvika. I de här uträkningarna är inte kostnaden för eventuella värktabletter inräknad. Kvinnor som har problem med sin mensvärk och söker sig till ungdomsmottagningar, gynekologer och mödravårdscentraler för hjälp får oftast ett recept på p-piller som de blir tvungna att betala själva. Till detta bör tilläggas att kvinnor generellt har lägre lön och sämre inkomst än män. Särskilt utsatt ekonomisk situation har ensamstående kvinnor med barn. Kostnaden för en ensamstående kvinna med en tonårsdotter blir dubbelt så stor. Därför bör möjligheten till gratis mensskydd utredas. Detta ska som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GS02So494 · 2004-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av de regler som styr servering av alkohol och mat. Upplevelseindustrin har blivit en allt viktigare näringsgren. Att ge människor förströelse och upplevelser har, inte minst i glesbygden, blivit en viktig inkomstkälla. kan man förvänta sig att möjligheter att erbjuda orörd natur och friluftsliv blir en ännu större turistmagnet än vad det är . För att en sådan utveckling skall bli möjlig krävs att vi har lagar och regler som gör det möjligt att ge våra besökare bästa möjliga service. Upplevelserna i naturen paras ofta med kulinariska upplevelser med tillhörande drycker. Måltider serveras ute i naturen i raststugor och kåtor av olika slag. Näringsidkare möter stora hinder när de vill ha tillstånd att servera mat och dryck till sina gäster. Aktuella regler om servering av mat och dryck framstår som om de vore anpassade till den tid då de flesta restaurangmåltiderna serverades på stadens stadshotell. Skall denna viktiga näringsgren kunna utvecklas på ett positivt sätt, krävs att dessa regler är anpassade till de nya förhållanden som gäller. Regelverket måste moderniseras och präglas av den utveckling som skett inom näringen och vara så obyråkratisk den någonsin kan vara. Utgångspunkten måste vara att stävja misskötsel och missbruk, inte att ställa upp en rad hinder när man vill starta sin verksamhet. Det krävs därför en översyn av reglerna om alkoholtillstånd i alkohollagen (1994:1738) och reglerna om servering av mat i livsmedelslagen (1971:511), med tillhörande förordningar.
mot · GS02So495 · 2004-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att enskilda individers hälsotillstånd står i fokus. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av den enskildes ansvar för sitt hälsotillstånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om genomförande av hälsokonsekvensbeskrivningar för inkomstskattesänkningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om genomförande av hälsokonsekvensbeskrivning av stopplagen. Med elva folkhälsomål är det övergripande målet att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa för hela befolkningen. Särskilt angeläget är det att dessa folkhälsomål syftar till att hälsan förbättras för de grupper som är mest utsatta för ohälsa. Definitionen för folkhälsa utgår således snarare från den totala befolkningens hälsa än från enskilda individers hälsotillstånd. Folkhälsomålen bör revideras till att fokus sätts på den enskildes hälsotillstånd snarare än den totala folkhälsan. Ökad personlig frihet, stärkta plånböcker för enskilda och större enskilt ansvar måste tillmätas en större vikt vid satsningar för att förbättra hälsotillståndet hos den enskilde. I mål två anges att ekonomisk och social trygghet är en av de mest grundläggande samhälleliga förutsättningarna för folkhälsa. Eftersom rika människor, länder och regioner har en bättre hälsa än fattiga är det viktigt att inte förlita sig på politiska beslut eller måldokument för att skapa förutsättningar för en bättre hälsa, utan det handlar snarare om ekonomisk tillväxt och goda förutsättningar för arbete, att människor tillåts växa av egen kraft! En god arbetsmarknad och en god personlig ekonomi stärker den enskildes hälsa. En vettig folkhälsosatsning vore därför att sänka betungande skatter för den enskilde. Stärkta plånböcker för landets alla invånare skulle bevisligen leda till en bättre hälsa. För de nationella folkhälsomålens uppfyllelse saknas en diskussion om skattesänkningars effekt för den enskildes välbefinnande och välmående. Regeringen borde därför utreda skattesänkningars effekt för människors hälsa. Mål fyra talar om en ökad hälsa i arbetslivet genom väl fungerande arbetsvillkor för att minska sociala skillnader i ohälsa. Arbetsmiljöns problem för hälsan visar sig ofta i sjukskrivningstalen och där är situationen värst inom kommuner och landsting. Vill vi värna hälsan hos de utsatta inom den offentliga sektorn måste vi erkänna faktum - arbetsmiljön är betydligt bättre hos privata arbetsgivare. Den givna lösningen för att skapa en bättre hälsa hos bl.a. sjukvårdsanställda vore att släppa in fler privata vårdgivare och att privatisera verksamheter inom . Regeringens förslag om stopplag går därför stick i stäv med en reell satsning på förbättrad arbetsmiljö för de sjukvårdsanställda. Därför bör stopplagens konsekvenser utredas i ljuset av arbetsmiljöns problem. Om människor hade tryggheten i en självständighet och en stark ekonomi skulle de må bättre. Ökad tillväxt, sänkta skatter och fler privata vårdgivare ger i realiteten en bättre hälsa för den enskilde än vad en folkhälsoplan på papperet gör.
mot · GS02So498 · 2004-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att socialt arbete måste prioriteras samt att regeringen, i samverkan med kommuner och landsting, gör en översyn av hur det förebyggande arbetet bedrivs och återkommer med förslag till hur arbetet kan utvecklas. Enligt socialtjänstlagen ska socialnämnden verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga förhållanden. För att säkerställa detta ska såväl generella insatser som insatser på individnivå verkställas. I uppdrag ingår också att säkerställa att barn i utsatta miljöer får del av samma hälso- och utvecklingsbefrämjande resurser som andra barn. Hälsovård, stimulans, undervisning och familjestöd måste gå hand i hand för att skapa en god uppväxtmiljö för barnet. I FN:s konvention om barnets rättigheter (artikel 19) slås fast att konventionsstaterna har ett ansvar att upprätta sociala program i förebyggande syfte. Att arbeta förebyggande är en enorm investering, i synnerhet för de enskilda individerna, men även för samhället i stort. Trots insikten om vikten av tidiga insatser och en allmänt uttalad strävan att prioritera förebyggande arbete är det alltför ofta detta som skärs bort först när resurserna krymper. När trycket inom olika verksamheter ökar är det lätt att begränsa sig till det man måste göra och det som klienter/patienter frågar efter. Förebyggande arbete fordrar dock en mer offensiv hållning. Dessutom fordrar det särskilda kunskaper, metoder och en noga genomtänkt strategi. Insatserna måste vara systematiska, långsiktiga och av god kvalitet för att ge någon effekt. Förebyggande arbete för barn och familjer brukar ofta delas in i tre delar: Primärt eller allmänt förebyggande insatser som syftar till att förhindra problemutveckling hos barn utan att insatserna riktas mot särskilda grupper. Sekundärt förbyggande arbete innebär att insatserna riktas mot särskilda riskgrupper, där problem kan utvecklas eller förvärras. Tertiärt förebyggande insatser riktas mot individer som redan har problem i syfte att ge hjälp och förhindra att problemen fördjupas. (1998) kartlade förekomsten av förebyggande åtgärder och särskilda program/projekt inom individ- och familjeomsorg. Kartläggningen visade att förebyggande åtgärder avsedda för särskilda grupper var vanligt förekommande främst vad gäller insatser för tonåringar i riskzonen, unga ensamma mödrar och barn till missbrukare. Barn som vuxit upp i utsatta familjer har en ökad risk för psykisk ohälsa och även andra problem. Därför är den förebyggande verksamheten helt avgörande. är det tyvärr bara en bråkdel av kommunerna som arbetar med förebyggande verksamhet för barn till psykiskt sjuka, trots att vi vet att stöd till gravida kvinnor och deras barn har stora effekter på den framtida utvecklingen. När det gäller förebyggande mödra- och barnhälsovård har en mycket lång tradition och det finns all anledning att bygga vidare på denna. För att verksamheten ska ges goda förutsättningar att växa och utvecklas behövs dock verktyg och resurser.
mot · GS02So499 · 2004-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en omdaning av den rättspsykiatriska vården. Tillämpningen av tvångsvård inom rättspsykiatrin är mycket onyanserad. Tvångsvård kan endast utdömas i form av slutenvård . Kraven på diagnos är mycket långtgående för att döma någon till rättspsykiatrisk vård. kan en person som utfört allvarliga våldsbrott och dömts till rättspsykiatrisk vård bli frisläppt om personen ifråga blir friskförklarad. Personen kan då bli frisläppt än vid ett normalt fängelsestraff. Det vore rimligt att den som dömts till tvångsvård överförs till fängelse för att avtjäna den gängse strafftiden för den begångna gärningen. Grova våldsbrott visar på en brist på empati och många våldsverkare kan ha en psykisk störning som borde kräva rättspsykiatrisk vård även i de fall fängelsestraff utdöms och diagnosen inte anses tillräckligt allvarlig för tvångsvård. När straffet är avtjänat är det alls inte säkert att våldsverkaren kan betraktas som ofarlig för sin omgivning och att de psykiska problemen är borta. Det borde vara möjligt att förlänga frihetsinskränkningen till dess den intagne kan bedömas som farlig. Vård och medicinering kan vara nödvändig också efter strafftiden. Det kan krävas att patienter medicineras för att undvika psykoser eller andra tillstånd som ökar risken för återfall i våldsbrott. Tvångsåtgärder för t ex medicinering behöver kunna användas också i öppenvården efter strafftiden. Sådana tvångsmedel skulle kunna utformas enligt lagen om vård av unga (LVU) och tvångsvården för missbrukare. Möjligheterna till rättspsykiatrisk vård behöver nyanseras. Uppdelningen mellan rättspsykiatrisk vård och fängelse måste förändras och tillåta fler vårdformer. Ett problem i sammanhanget är att staten svarar för fängelsestraffen medan landstingen tar över ansvaret när tvångsvård utdöms. Det borde övervägas att staten tar över ansvaret för den rättspsykiatriska vården. Ytterligare ett skäl till detta är att övriga patienter i allmänpsykiatrin, barn- och ungdomspsykiatrin och öppenvården får stå tillbaka för dömda till rättspsykiatrisk vård. Antalet dömda till tvångsvård ökar som vårdtiden för de tvångsvårdade blir allt längre på grund av de grava problemen hos de dömda. Det är statliga domstolar som dömer till tvångsvård och staten borde då också stå för kostnaden.
mot · GS02So5 · 2004-10-08 00:00:00 — med anledning av framst. 2003/04:RRS2 styrelses framställning angående prioriteringar inom hälso- och sjukvården tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en svensk patienträttighetslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nationella system för kvalitetsuppföljning i vården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utveckling av riktlinjerna för prioriteringar inom hälso- och sjukvård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om revidering av instruktion när det gäller behovsstyrd hälso- och sjukvård samt kostnadseffektivitet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att myndighetsinstruktioner i regel inte bör ges via Dagmaröverenskommelsen. riktar i en framställning styrelses framställning angående prioriteringar inom hälso- och sjukvården (2004/05:RRS2) kritik mot regeringens arbete med prioriteringar inom hälso- och sjukvården. Bland annat konstaterar att ". den behovsstyrning med öppna prioriteringar som lade fast med ändring av hälso- och sjukvårdslagen är svår att spåra i verkligheten". Hård kritik riktas också mot hanteringen av eventuella konflikter mellan riktlinjer för målen om prioriteringar och mål om tillgänglighet. Vi moderater anser att patienternas rättigheter bör lagfästas, vilket exempelvis har skett i bland annat och genom lagen om frit valg och patientrettighetslagen. Vi menar också att förutom medicinska behov bör patienternas egna önskemål och behov vara vägledande i en prioriteringsdiskussion, inte landstingens ransoneringsbehov. För att följa upp hur prioriteringar görs behöver sjukvården förbättrade och nationella system för kvalitetsuppföljning, även för den öppna vården. Innan dessa förändringar har genomförts är det i praktiken svårt att på ett mer systematiskt sätt följa upp beslut. Tyvärr har regeringen inte ens vidtagit de åtgärder som är möjliga att genomföra på kort sikt. Ändringen av hälso- och sjukvårdslagen har exempelvis inte medfört några nya och förändrade mål i regleringsbrev. Eftersom detta är den kanal som regeringen har för att genomföra beslut ter det sig anmärkningsvärt att myndigheten inte har getts förändrade instruktioner. Vi instämmer i kritik. Vi delar uppfattningen att regeringen bör vidta åtgärder för att utveckla riktlinjerna för prioriteringar inom hälso- och sjukvården. Vi anser att det behövs en revidering av instruktion, så att den även anger uppgifter och ansvar kring behovsstyrd hälso- och sjukvård samt kostnadseffektivitet. Vidare delar vi uppfattningen att myndighetsuppdrag i regel bör utgå från regleringsbrev och inte via Dagmaröverenskommelsen.