mot · GS02N409 · 2004-10-04 00:00:00 — För många människor är det huvudsakliga sparandet lagt i boendet. Fastighetsskatt och, ofta därtill, förmögenhetsskatt gör att boendet blir orimligt högt beskattat och boendekostnaderna oöverkomliga - inte minst i . Fastighetsbeskattningen är tillsammans med förmögenhetsbeskattningen segregerande. Skatteutjämningen - ett hinder för tillväxt Nuvarande konstruktion av det statligt beslutade inomkommunala skatteutjämningssystemet är ett hinder för bättre utveckling och tillväxt i . Den proposition om förändrat utjämningssystem som regeringen presenterade 2004 (prop. 2003/04:155) löser inte de grundläggande problemen utan lappar och lagar vidare på dagens system. Att människor skall ha samma möjligheter till grundläggande kommunalt finansierad service oavsett var de bor i landet är en grundläggande socialliberal princip. Ett system för utjämning av de kommunalekonomiska förutsättningarna är därför både rimligt och nödvändigt. Dagens system leder dock till orimliga följder både för kommunernas och landstingens ekonomi och för medborgarnas situation. Bostadsbristen i har delvis förvärrats av att vissa kommuner i länet förlorar på att det byggs nya bostäder och att människor flyttar till kommunen. Sådana effekter kan aldrig försvaras. Lika litet kan de effekter försvaras som dagens utjämningssystem får för , främst att får betala till övriga landsting på grund av att länets invånare genomsnittligt har högre lön och således betalar mer i inkomstskatt än i övriga landet, medan däremot inte får någonting tillbaka för att även vårdpersonalens löner i är högre än i resten av . På motsvarande vis drabbas kommuner av att utjämningen sker på ett sätt som inte tillräckligt beaktar det högre kostnadsläget för löner och lokaler i regionen. Även om en kommun eller ett landsting till en del kan påverka lönenivån inom det egna området kan kommunen inte i någon högre grad bestämma lönen i en hel arbetsmarknadsregion. Utjämningssystemet måste ta hänsyn till såväl inkomstnivå som kostnadsläge. vill se en genomgripande översyn av de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunerna och landstingen. Även utjämningssystemet måste främja de välståndsbildande krafterna. De regeländringar i utjämningssystemet som verkar för, och som redovisas utförligare i partiets kommittémotion om utjämningssystemet (2003/04:Fi44), har som gemensam nämnare att stimulera kommunerna att vidta egna åtgärder för att förbättra sin situation. Bland annat skulle man därmed råda bot på den så kallade Pomperipossaeffekten, det vill säga om skatteintäkterna i en kommun växer, ska kommunen inte behöva betala hela beloppet och ibland mer därtill till utjämningssystemet. Ingen kommun skall förlora skatteintäkter för att dess invånare får löneökning! Ökad konkurrens för lägre priser har dyr mat. har dyraste mat. En jämförelse med andra EU-länder visar att svenskarna i genomsnitt betalar mer för samma matvaror, och betalar en invånare i mer för maten än en invånare i . finns det i en outnyttjad potential att öka konkurrensen. Befolkningen är stor, infrastrukturen utbyggd, kontakterna med omvärlden intensiva, närvaron av internationella företag hög och möjligheten till direktimport utmärkt. Problemet är bara att man i regionen har eftersatt behovet av att skapa utrymme för nya aktörer i livsmedelshandeln, och andelen lågprisbutiker är ovanligt liten. Detta i kombination med att stockholmarnas genomsnittliga inkomst ligger ovanför rikssnittet har lett till en prisspiral uppåt, inte nedåt. De stora förlorarna är låginkomsttagare, pensionärer och andra som ofta har svårt att få pengarna att räcka till . Inom i pågår nu ett arbete för att försöka identifiera lämpliga butikslägen i regionen, och i har finansborgarrådet lovat att skapa nya lägen åt lågprisbutiker. De konkreta resultaten är få. Även om planansvariga myndigheter har en viktig uppgift för att ta till vara konsumenternas intressen är det dock ett grundläggande misstag att tro att konkurrens kan planeras fram. Det är inte politikerna och myndigheterna som kommer att sänka de höga matpriserna - det kan bara göras genom ökad konkurrens och större frihet åt både köpare och säljare. De stora prisskillnaderna mellan olika regioner beror på flera faktorer, varav en är kommunernas skiftande tillämpning av . För detta bär den socialdemokratiska regeringen ansvaret i och med att den återinförde kommunernas rätt att hindra etablering av handel och därmed rev upp den konkurrensfrämjande reform som togs fram under ledning 1992. är nu föremål för en översyn i en parlamentarisk kommitté. Vi anser dock att problemet med de höga matpriserna är så pass brännande - inte minst för många låginkomsttagare - att brådskande åtgärder behövs. Som en sådan åtgärd vill vi att blir försöksregion där konkurrensintresset ska beaktas i planprocessen enligt de regler som gällde under den borgerliga regeringen. Detta skulle åstadkomma en friare etableringsrätt för dagligvaruförsäljning och därmed driva på arbetet med att öka konkurrensen. Dessutom skulle intressanta möjligheter till jämförelser bli resultatet av en sådan försöksverksamhet i delar av landet. Det finns naturligtvis ett kommunalt intresse av att stadsplaneringen är god, infrastrukturen fungerar, miljöintressen värnas och olika typer av servicebehov kan tillgodoses. Kommunernas planmonopol ska användas för att tillgodose de här övergripande intressena, inte till att försvåra den lokala konkurrensen. Huvudprincipen bör vara att etableringsrätt ska medges om inte mycket allvarliga skäl talar emot. I de fall en nyetablering medför trafikproblem ska kommunen i gengäld kunna kräva att den som får bygglov också får finansiera nödvändiga trafikinvesteringar. Kunskap och utbildning i Den liberala visionen för en nystart på skolpolitikens område återfinns i motioner om grundskola och gymnasieskola. Stor frihet för enskilda skolor, rätt för eleverna att välja mellan friskolor och olika kommunala skolor och så kallade magnetskolor - varmed avses skolor med specialinriktning och särskilda resurser för kvalitet i utbildningen varav bör följa särskild dragningskraft - i kombination med en skolpolitik som sätter kunskap och arbetsro i centrum, kan ge många barn och ungdomar nya framtidsmöjligheter. vill öka, inte minska, möjligheterna för enskilda skolor. Därför är motståndare till inskränkningar i friskolornas möjligheter. Vi vill i stället försäkra alla ungdomar om möjligheterna att kunna välja genom att en liknande rätt till fritt skolval genomförs för den kommunala skolan som redan finns för friskolor. En viktig åtgärd är att stärka rätten till likvärdig skolgång genom en nationell skolpeng, där en betydande andel öronmärks för elever med särskilda behov samt skolor i områden som av socioekonomiska skäl behöver extra mycket resurser. I avvaktan på en nationell skolpeng är det positivt om kommuner samverkar i gymnasieregioner för att öka elevernas valfrihet. Segregationens effekter slår hårt också på skolans område. är skolan den bästa tänkbara murbräckan i arbetet för ökad integration, vilket visas inte minst genom det framgångsrika arbete som förra mandatperioden bedrevs på skolområdet i under liberal ledning. Genom att satsa på svenska språket och läsning, genom att ställa krav och visa tydliga förväntningar kan skolan hjälpa elever att lyckas bra. Föräldrar med låg utbildning och dåliga svenskkunskaper behöver inte se utanförskapet föras vidare till nästa generation. Därför vill öronmärka extra resurser för särskilda insatser för skolor i invandrartäta och starkt segregerade områden. En sådan satsning skulle betyda mycket, inte minst för många barn och ungdomar med rötter i andra länder. Särskilt stort är reformbehovet för den havererade gymnasieskolan. En modell för en tydlig uppdelning i studieförberedande och yrkesinriktade program presenteras i gymnasiepolitiska förslag. Där beskrivs också vår vision om en ny och moderniserad lärlingsutbildning på gymnasienivå. I med dess mångfasetterade näringsliv skulle en sådan lärlingsutbildning ge stor valfrihet och många utvecklingsmöjligheter för eleverna. En liberal nystart för skolväsendet skulle kraftfullt bidra till att frigöra utvecklingskraften och öka tillväxten i . I avvaktan på att skolpolitik kan förverkligas på nationell nivå anser vi att de kommuner i som såönskar bör ges bemyndigande att gå före riket som helhet när det gäller att förnya skolan. Bland annat bör sådana kommuner kunna tidigarelägga den allmänna skolstarten, införa betyg från sjätte år och organisera en gymnasieskola med bibehållna kunskapskrav och med ett brett utbud av högskoleförberedande, yrkesförberedande och lärlingsinriktade studieformer. Kommuner som såönskar bör också medges rätt att ge skolpersonalen större möjligheter till disciplinära åtgärder för att motverka mobbning och upprätthålla lugn och arbetsro. Antalet sökande till många högskoleutbildningar i är stort, och många länsbor tvingas söka sig till andra delar av landet för att kunna få den önskade utbildningen. Detta är till stor del en följd av att den socialdemokratiska regeringen bara lyssnar till utbildningsfabrikens krav på framtidsplanering och har varit mycket måttligt intresserad av ett system för fördelning av utbildningsplatser som tar någon större hänsyn till studenternas personliga önskemål. vill införa en studentpeng där studenternas eget val avgör fördelningen av platser, både mellan skilda ämnen och mellan olika lärosäten. Resursfördelningssystemet måste utformas så att högskolor som har ett högt sökandetryck tillförs mer resurser, om de har möjlighet och är intresserade av att utöka. Detta skulle bidra till fler studieplatser vid de högskolor i där det finns ett högt antal sökande, och därmed göra det lättare för unga människor i regionen att börja studera vid en högskola. Det underlättar inte minst för människor som inte har studietraditionen med sig hemifrån. Statens politik på högskoleområdet har ibland prägel av regionalpolitik, där studenternas önskemål och undervisningens och forskningens kvalitet får stå tillbaka för lokala och regionala krav. har lämnat in en ansökan om att få bli universitet. anser att bedömningen i den frågan ska göras helt på akademiska grunder och inte påverkas av att det redan finns flera universitet i regionen. Regeringens planer på att förbjuda att sjukhus drivs av privata företag med vinstintresse är en ren bestraffning av bland annat invånarna i . När på i övergick i privat regi ledde detta till betydande effektiviseringar som patienterna blev nöjdare. Med den förändrade organisationen fick personalen också kortare beslutsvägar och gavs större möjligheter att själva påverka sin arbetssituation. Den offentligt finansierade vården på erbjuds invånarna på samma villkor som på sjukhusen i landstingsregi. Ändå planerar nu regeringen att stoppa verksamheten vid , och andra sjukhus i motsvarande situation, genom att införa en ny stopplag som ska hindra vinstdrivande företag att ansvara för sjukhus. Detta är ett allvarligt ingrepp i landstingens självstyre. Men framför allt hotar stopplagen att slå sönder ett välfungerande sjukhus och minska mångfalden och förnyelsen inom hälso- och sjukvårdssektorn. För oss liberaler är det viktiga att vården håller hög kvalitet och bekostas över skattsedeln, inte om den utförs av en privat eller offentlig vårdgivare. Stopplagen måste stoppas - också för skull. I vår region finns de mest ekonomiskt välsituerade bostadsområdena men också några av de fattigaste. I spåren av 1960-talets miljonprogram på bostadssidan har klyftorna mellan områden växt sig allt större. I många och stora bostadsområden är arbetslösheten förfärande, och barn och ungdomar växer upp utan särskilt många vuxna i omgivningen som har arbete. Den skarpa segregation vi ser runt om i är i grunden social. Arbetslöshet och fattigdom, brist på utbildning och service är avgörande snarare än etniciteten. Men det går aldrig att bortse från det faktum att dessa sociala faktorer i betydligt högre grad slår mot människor med invandrarbakgrund. Nyanlända flyktingar såväl som tredje generationens invandrare drabbas av bristande möjligheter att själva styra över sitt bostadsval. Därigenom är deras barn styrda till de skolor som redan har en mycket stor andel barn med annat språk än svenska. Så går det sociala arvet vidare. Den strukturella diskrimineringen måste brytas. Att motverka diskriminering handlar dels om att ingripa mot den direkta diskrimineringen på arbetsmarknaden och i samhällslivet i övrigt, men i minst lika hög grad handlar det om att riva de hinder som byråkratiska regelverk sätter upp och som stänger ute invandrare och flyktingar från samhället. En sådan form av strukturell diskriminering är den stelbenta svenskundervisningen för invandrare. Det är en skam att vi fortfarande behandlar en majoritet av invandrare och flyktingar som kommer till som ett kollektiv och inte som unika individer, där språkutbildningen anpassas efter vars och ens förutsättningar. Därför krävs adekvat validering av i utlandet/hemlandet förvärvad utbildning och en därefter anpassad språkutbildning, där stor hänsyn tas till individuella förutsättningar och blivande arbetsmarknad. huvudgrepp i integrationspolitiken handlar om makt. Människor måste få makt över sin egen vardag. Det handlar först och främst om vägar till arbete, egen försörjning men också självrespekt och självbestämmande. Utbildning är då avgörande. Skolpolitiken har en huvudroll i integrationspolitiken. De redan väletablerade i vårt samhälle kan alltid bestämma mycket själva. Det räcker inte för oss. Vi vill att alla människor ska ha makten över sin egen vardag. Rätten att välja friskola - men även att välja mellan olika kommunala skolor - och möjligheten att själv avgöra vem som ska vara familjens husläkare är några viktiga vardagsbeslut som människor måste få kunna ta själva. Alla bör ha makt över sitt eget boende, möjlighet att byta bostad men också mer att säga till om i sitt bostadsområde. Rätt att välja barnomsorg, skola, vårdgivare och möjligheten att äga sin egen bostad är därför viktiga delar av liberal integrationspolitik. För att klara att bryta segregationen krävs tydliga mål. Enligt skall inget bostadsområde ha en sysselsättningsgrad som understiger för de yrkesaktiva, . Det betyder att i behöver extraordinära åtgärder sättas in på platser som , , och . Här krävs en omfattande jobbgaranti. Utvecklingen i sådana områden - och andra i farozonen för att hamna där - måste följas extra noga så att åtgärder kan sättas in mycket fort för att bryta en nedåtgående spiral med inte bara ekonomiska utan än mer sociala följder som resultat. I av fallande sysselsättning är det särskilt viktigt att kunna parera denna typ av nedåtgående utveckling, känd från tidigare lågkonjunkturer. Företagande för tillväxt i Det är företagandet som bär upp välfärden. skulle vi inte ha råd med sjukvård, äldreomsorg och skolor. kräver också drivkraftiga entreprenörer - människor - som står bakom företagen. Det kräver också att det finns tillgång på kapital att satsa och ta risker med. Allt detta kan tyckas vara självklart, men såär det inte. behöver en ny politik som tar till vara den stora potential för företagande och tillväxt som finns. För att uppnå detta behövs bl.a.: Sänkta skatter för företag och företagare Mindre krångel och enklare regler för företagande Åtgärder för att stärka konkurrensen Företagsklimatet i måste bli mycket bättre. En lång rad konkreta förändringar behövs för att underlätta för människor att gå från bidragsberoende till eget företagande. Det måste vara möjligt att förverkliga en idé om en försörjning oavsett om det gäller att sälja någon typ av tjänster, öppna en butik eller bli agent för en importvara. F-skattsedel till alla, förenklingar för småföretag, mikrolån, möjlighet att omvandla socialbidrag till "starta eget" och sänkta arbetsgivaravgifter inom tjänstesektorn, där mycket av det nya företagandet kommer att växa fram, är några små men viktiga förändringar. Det är också angeläget att öka arbetet mot det skattefusk som snedvrider konkurrensen mellan företagare, särskilt i vissa branscher. Försöksverksamhet bör inledas i med förenklade deklarationsregler för småföretag. En sådan försöksverksamhet kan dels stimulera nyföretagandet i , dels ge viktiga erfarenheter inför det fullskaliga genomförande av regelförenklingar som är nödvändigt för tillväxt och utveckling i landet som helhet. Arbetsmarknadspolitik som gör nytta har småföretagarklimatet å ena sidan och den tilltagande segregationen å andra sidan varit centrala frågor i den politiska debatten. På båda områdena och särskilt i kombination har dock alldeles för lite hänt. Det traditionella näringspolitiska stödet måste reformeras, med behoven och önskemålen även hos människor i utsatta förorter som ledstjärna. Omläggningen av arbetsmarknadspolitiken, med stora möjligheter för individer och grupper att själva forma de verktyg de behöver för att ta sig in på arbetsmarknaden, betyder extra mycket för människor i segregerade förorter. föreslår en radikal omläggning av arbetsmarknadspolitiken. Vi är övertygade om att en sådan förändring har allra mest att erbjuda dem som står längst ifrån arbetsmarknaden. Stora grupper arbetslösa finns hos , inte för att de har sociala problem som kan hjälpa till med utan för att de aldrig lyckats kvalificera sig för arbetslöshetskasseersättning. När arbetsmarknadspolitiken läggs om måste också a-kassan sluta vara inträdesbiljetten till den service och det stöd man kan få för att ta sig in på arbetsmarknaden. Genom att arbetslinjen tillåts genomsyra också all flyktingintroduktion, och egenförsörjningen sätts i centrum liksom omställningspeng i stället för arbetslöshetskasse- eller socialbidragsberoende, skapas en framåtsyftande social situation som bas för att förverkliga människors valfrihetsdrömmar. vill införa en jobb- och utvecklingsgaranti som på ett individualiserat sätt kombinerar samhällsnyttigt arbete med en utvecklingsdel där ökade språkkunskaper kan utgöra den andra delen. Ungdomsarbetslösheten måste bekämpas. vill införa så kallade instegsjobb, som innebär att den arbetsgivare som anställer en arbetslös ung person ska slippa betala halva arbetsgivaravgiften den . I gengäld ska anställningsskyddet vara något svagare. Vi lägger fram detta förslag därför att vi är övertygade om att det för en ung människa i långvarig arbetslöshet måste vara viktigare att komma in på arbetsmarknaden än att genast få tillgång till alla LAS-regler. Långvarigt socialbidragsberoende måste ersättas av möjligheter att få egen försörjning genom jobb och företagande. Socialbidraget i dess nuvarande form bör avskaffas för de människor som är arbetsföra och inte har andra problem än att de hamnat utanför arbetsmarknaden. Personer som har arbetslöshet som huvudsakligt bekymmer hör inte hemma i . Det är inte heller säkert att socialsekreterare är den yrkesgrupp som är bäst lämpad att vägleda och bistå den utsatte. När arbetslöshet - och inte andra allvarliga bekymmer - orsakat socialbidragsberoendet, är det aktiviteter som kan leda till arbete som måste i centrum, ytterst genom en jobbgaranti. Den arbetslöse ska kunna välja mellan olika privata arbetsförmedlingar, bemannings- och uthyrningsföretag (som bedriver arbetsträning, legotillverkning men framför allt personaluthyrning) och, där det är lämpligt, fortbildning. En sådan politik skiljer sig från det passiva socialbidragsmottagandet och pekpinne- och åtgärdspolitiken genom att erbjuda ett stort mått av valfrihet - när den enskilde tar ansvar.