mot · GS02Ju340 · 2004-09-27 00:00:00 — Inom vissa kategorier av klientgrupper och påföljder kan det vara så mycket som i återfall. Kriminalvården måste ha som tydligt uppdrag, med återkommande rapporteringsskyldighet, att minimera återfallen. Detta bör ske genom professionellt behandlingsarbete, meningsfull sysselsättning samt helt drogfria fängelser. Kriminalvården skall präglas av ett individperspektiv. Varje intagen skall ha en egen behandlingsplan som syftar till att han eller hon efter verkställigheten kan leva ett laglydigt liv. Det bör uppmärksammas att kvinnor och män kan ha olika behov samt om den intagne har barn eller ej. För alla påverkansprogram skall det finnas en klar målsättning och former för utvärdering och uppföljning. Om en intagen byter anstalt under påföljden skall en skriftlig, inte som muntlig, rapport avläggas. Vi hyser förhoppningar om att det nya datasystemet för behandlingsplaner skall underlätta uppföljningen och kontinuiteten. Måluppfyllelse i rehabiliteringsplanerna skall kunna ligga till grund för beslut om olika privilegier som exempelvis permission och beslut om hur stor del av strafftiden som skall fullgöras i fängelse. Eventuell övergång till frivård skall göras avhängigt av om målen i rehabiliteringsplanerna nåtts. Alla som sitter i anstalt har begått ett brott och behöver arbeta med de faktorer som ledde fram till att brottet begicks. Beprövade program för att ändra ett kriminellt beteende såsom "Cognitive Skills", "Brotts-Brytet", "One to One" bör finnas på alla anstalter. Rattfylleridömdas behov av behandling behöver särskilt uppmärksammas. är det inte ovanligt att personer dömda för rattfylleri får villkorlig dom och samhällstjänst som påföljd. Detta är allvarligt eftersom majoriteten som åker fast för rattfylleri har alkoholproblem och vid ovan nämnda typ av påföljd slipper konfronteras med sitt missbruk. anser att rattfylleribrott alltid skall leda till behandling, vid allvarliga fall eller vid upprepning, till fängelse. Vi anser att ett viktigt inslag i behandlingen av dömda för rattfylleribrott är att de får konfronteras med offer för trafikonykterhet. I får rattfyllerister möta sina offer enligt det amerikanska påverkansprogrammet . Detta är en metod som bör uppmuntras och fler försöksverksamheter behöver initieras. Fängelsetiden får aldrig vara en passiv förvaring. De intagna måste trots alla restriktioner leva ett vardagsliv och ta ansvar för sitt uppehälle så långt det är möjligt. Det är viktigt att de intagna i den grad det är möjligt involveras i det dagliga arbetet såsom städning, tvättning, matlagning, diskning, underhåll av lokaler etc. Detta ger social träning och nödvändiga kunskaper för att klara av viktiga vardagssysslor utanför fängelsemurarna. Många intagna har inte ens grundläggande kunskaper i läsning och räkning och bör få möjlighet att reparera detta. Vi ställer oss positiva till såväl grund-, gymnasie- som universitetsutbildning på anstalt, med förbehållet att studerande bör visa resultat för att tillåtas fortsätta med studierna. För motiverade intagna bör det ordnas yrkesutbildning med lärlingsplatser som kan ge goda chanser till jobb efter avslutad utbildning och verkställt straff. För att kunna uppnå målet om färre brott krävs handlingskraft och tydliga strukturer inom kriminalvården. Exempelvis måste skötsamhet i anstalt löna sig bättre än vad det gör . En intagen som är motiverad att förändra sitt beteendemönster måste få större stöd och stimulans. Det skall finnas större möjligheter till positiva och negativa sanktioner som beror av den intagnes egen medverkan till sin rehabilitering. Vissa förmåner som de intagna har skall kräva skötsamhet, t ex TV i cellen, möjlighet att träna i anstaltens motionsrum, utökad tillåtelse för personliga tillhörigheter. Belöningar för gott uppförande kan bestå i kortare inlåsning, permissioner eller att kriminalvården organiserar intressanta besök till anstalten. Möjligheten att bli omplacerad måste öka och omplacering skall kunna vara både en belöning och en bestraffning. Systemet med belöning och bestraffning skall löpande utvärderas och uppföljas för att garantera rättssäkerhet. Möjligheterna till arbete på anstalt måste öka. Sysselsättningsplikten bör kompletteras med en regel om att endast deltagande i behandling, studier, arbete eller annan organiserad verksamhet leder till utbetalning av kontanter. leder arbetsvägran till en disciplinpåföljd, såsom förlängning av strafftiden. Men det är också viktigt att det får ekonomiska konsekvenser. Det är värdefullt att den intagne får en skriftlig dokumentation av den kompetens som förvärvats under arbetet på anstalten. Av redovisning (dnrJu2004:1565/) till regeringen framgår det att det går att förbättra och utveckla kriminalvårdens arbetsdrift utan att det krävs några stora ekonomiska insatser. Ökad individualisering kräver genomtänkta garantier för en rättssäker tillämpning av sanktionssystemet. 5.3.3Möjlighet att vistas utanför anstalt - s.k. paragraf 34-placeringar I 34 § kriminalvårdslagen ges intagna möjlighet att vistas utanför anstalt om detta kan underlätta deras anpassning i samhället. Ofta handlar det om att den intagne placeras på ett behandlingshem. Personalens kunskaper inom kriminalvården om placeringar och resultat av denna möjlighet bör förbättras. Kontakten mellan kriminalvård, kommuner och måste bli bättre för att frigivningen skall kunna bli framgångsrik. För att undvika oklarheter kring dessa placeringar bör huvudansvar och samordning för processen ligga hos kriminalvårdsmyndigheterna. Lagstiftningen bör förtydligas så att det klart framgår att kriminalvården har möjlighet att komplettera det stöd som andra samhällsinstanser ansvarar för. Kriminalvården bör stå för kostnaderna till dess att utbildning och vårdprogram som påbörjas är fullföljda. Detta kan leda till att bl.a. fler paragraf 34-placeringar kan komma till stånd. Frigivningsförberedelserna är avgörande för att frigivna skall fungera i samhället. verkställde 134 personer före villkorlig frigivning med elektronisk övervakning, s.k. IÖV. Brottsförebyggande rådets utredningar visar att försöken med IÖV fungerat mycket bra. Vi förordar därför att fler borde kunna komma i fråga för intensivövervakning i slutet av verkställigheten. Kriminalvårdens ansvar bör inte upphöra helt vid den villkorliga frigivningen. Det rådande systemet leder till att de insatser kriminalvården har gjort fram till frigivningen i vissa fall omintetgörs. Har en frigiven ingen inkomst eller bostad efter frigivningen utan blir tvungen att bo tillsammans med gamla missbrukarkompisar kan dyra insatser snabbt vara bortkastade. Det bör utredas och tydliggöras i vilken mån kriminalvården skall kunna komplettera det stöd som andra samhällsinsatser skall ge den tidigare intagne , dvs. tiden efter den villkorliga frigivningen. Erfarenheten visar att gott samarbete mellan olika myndigheter underlättar tillvaron för den som friges. Den är avgörande för framtiden. Ideella organisationer som t.ex. Kriminellas Revansch i Samhället () kan spela mycket stor roll. En socialsekreterare som är knuten på varje anstalt som redan innan frigivningen skulle kunna hjälpa till med myndighetskontakter skulle underlätta. För strafftider upp gäller enligt beslut från Regeringsrätten att de sociala myndigheterna skall betala den löpande hyran, givet att den intagne i övrigt uppfyller kraven för erhållande av socialbidrag. När fängelsetiden överstiger infinner sig dock problemet att de sociala myndigheterna inte betalar kostnaderna för bostad, vilket gör att många saknar bostad när de friges. Detta skapar stora problem, och det bör övervägas att intagna även än skall kunna få behålla sin bostad. Många intagna har stora skulder och får efter frisläppandet ekonomiska problem. Detta gäller framför allt kvinnliga fångar med barn. Det är svårt att få pengarna att räcka till barnens mest elementära behov. Vad gäller utvisades hemresor i samband med frigivning anser vi att det är stötande att kriminalvården inte har befogenhet att utan den intagnes samtycke kunna betala ut kvarhållna medel för att täcka kostnaderna för hemresan. Dagens lagstiftning innebär att den dömdes skyldighet att betala sin hemresa vid avvisning (9 kap. 1 § utlänningslagen) ej kan upprätthållas. Detta bör ändras. 6Knarkförbud - även på kåken Samhället ser strängt på innehav och bruk av narkotika. En majoritet av de fängelsedömda är narkotikamissbrukare och alltför många fortsätter sitt narkotikamissbruk inne på anstalterna. var en tredjedel av de intagna dömda för ett eller flera narkotikabrott. Det är en ökning från . tog anstalterna emot ca 6 250 narkotikamissbrukare. Det är en ökning med ca 1 200 på tvåår och med drygt 1 800 jämfört . Eftersom det totala antalet intagna har minskat, har narkotikamissbrukarnas andel ökat kraftigt och utgjorde . Inom ramen för narkotikasatsningen har det skett en kraftig utbyggnad av antalet platser avsedda för narkotikamissbrukare; motivationsplatser, behandlingsplatser och platser för svårmotiverade. De uppgick i årsskiftet 2002/2003 till närmare 1 300 platser. Denna utbyggnad måste fortsätta. Förutom att missbruk hindrar all form av vettig behandling och gör det omöjligt att helt lämna ett kriminellt förflutet utgör narkotikainnehav ett brott i sig. Därför borde det vara alldeles självklart att kriminalvårdsanstalterna skall vara drogfria och att allt innehav och bruk av narkotika motverkas. Påverkansprogram som syftar till att bekämpa beroendeframkallande medel måste därför utökas och arbetet för att utestänga droger från fängelser intensifieras. genomfördes drygt 82 000 urinprovstester. I genomsnitt kontrolleras varje intagen cirka . Drogtester bör vid behov genomföras oftare. Enligt uppgifter som redovisas av i skriften "Fångarna, fängelset och samhället, en jämförelse " hade av de intagna befattat sig med narkotika för eget bruk under anstaltsvistelsen, vilket var en minskning. Enligt lägesbeskrivning är missbruk inte särskilt vanligt. Trots det uppger både personal och intagna att narkotikan är ett stort problem. Det är viktigt att åtgärder vidtas om narkotika påträffas. Frågan om påföljder när en intagen vägrar att lämna urinprov uppmärksammades i slutbetänkande "Vägvalet" SOU 2000:126 s. 175 f.. Där framkom att de disciplinära påföljderna inte tillämpades lika vid vägran att lämna urinprov och vid konstaterat missbruk i anstalt. Regeringen anförde i propositionen "Nationell narkotikahandlingsplan" 2001/02:91 att det är angeläget att vägran att lämna blod- eller urinprov jämställs med positivt prov vid bestämmande av såväl disciplinpåföljd som kvalifikationstid för permission. hade angett att den arbetade vidare med att förändra de allmänna råd som reglerar dessa frågor. I allmänna råd om senareläggning av villkorlig frigivning anges att villkorlig frigivning bör senareläggas vid konstaterat missbruk av narkotika i anstalt. Gällande vägran att lämna blod-, urin eller utandningsprov anges att en första sådan vägran bör föranleda en varning medan upprepad vägran bör medföra senareläggning av villkorlig frigivning och därefter (KVVFS 2000:15 s. 8). I justitieutskottets betänkande (2003/04:JuU1) över budgetpropositionen för utgiftsområde 4 anger utskottet på sid. 96: "Beträffande frågan om följden för den intagne av en vägran att lämna blod- eller urinprov kan utskottet inte annat än dela regeringens bedömning i propositionen Nationell narkotikahandlingsplan. Sådan vägran bör jämställas med positivt prov vid bestämmande av såväl disciplinpåföljd som kvalifikationstid för permission." I övrigt hänvisade utskottet till att arbetar kontinuerligt med att revidera olika anstaltsföreskrifter och att det nu dessutom pågår en översyn av lagstiftningen på kriminalvårdens område genom arbete (dir. 2002:90) som skall redovisas . Folkparitet anser att det är angeläget med en omedelbar ändring av dessa regler så att den disciplinära åtgärden vid vägran att lämna prov jämställs med positivt provresultat. Enligt svensk lag (narkotikastrafflag 1968:64) skall den som olovligen bl.a. överlåter, innehar eller brukar narkotika dömas, om gärningen är uppsåtlig, för narkotikabrott till fängelse i högst . Om brottet är grovt skall det för grovt narkotikabrott dömas till fängelse, lägst tvåår och högst . Om brottet är ringa döms till böter eller fängelse . Om ett blod- eller urinprov av en intagen på kriminalvårdsanstalt visar positivt resultat för narkotika, leder detta som ovan sagts dock endast till disciplinpåföljd som kan innebära senareläggning av villkorlig frigivning. menar att det behövs en skärpning av dessa regler. Ett konstaterat uppsåtligt bruk av narkotika i anstalt bör alltid leda till polisanmälan och exempelvis att den intagne endast får ta emot besök under bevakning eller träffa besöket med en glasruta emellan för att minimera risken att besökaren kan föra in preparaten. Varje anstalt bör ha tillgång till narkotikahund som skall tillåtas söka efter narkotika hos människor. Det har visat sig att narkotikahundar ofta även hittar andra olagliga varor, såsom mobiltelefoner. fanns det totalt åtta narkotikahundar. Hunden tillbringar större tiden på en anstalt men används också på andra ställen i regionen. fanns det totalt åtta narkotikahundar i kriminalvårdens tjänst. Målet måste vara att alla anstalter skall ha narkotikahund. För att kunna upprätthålla en bra verksamhet i kriminalvården krävs kompetent personal. Kriminalvården måste bli en attraktivare arbetsplats. är det på flera håll en mycket hög personalomsättning, vilket gör att säkerhet och resultat försämras. Befintlig personal bör vidareutbildas och andelen akademiker behöver ökas markant. Handledning och kontinuerlig vidareutbildning borde vara självklart. Arbetsuppgifterna måste utvecklas och specialiseras. Det bör bli en tydligare skillnad mellan säkerhetspersonal och vårdare. Samma person skall inte ta hand om motivation, påverkan, behandling, säkerhet och kontroll. Trots att många dömda har stora behov av medicin, terapi eller annan psykologisk behandling finns det mycket få anställda inom kriminalvården som har psykiatrisk utbildning, psykolog- eller socionomutbildning. Behovet att anställa fler med dessa kompetenser kan därför anses vara stort. Kriminalvården bör också arbeta aktivt med korruptionsbekämpande åtgärder. Det är viktigt att samtal förs om etik och säkerhet. Det bör vid anställning och senare vara möjligt att göra kontroller i belastnings- och misstankeregister samt hos kronofogden undersöka eventuell förekomst av skulder. Personal som ej är fast anställd inom kriminalvården bör ej kunna tjänstgöra på specialavdelningarna . Personalen måste alltid kunna känna sig trygg i sitt arbete. Alla skall, efter anställning, få en grundläggande utbildning i självskydd. Vid hot och våld är det alltid den intagne, aldrig en anställd, som skall omplaceras. Frivården ansvarar för skyddstillsyn, samhällstjänst, kontraktsvård och intensivövervakning med s.k. fotboja. övervakades ungefär 12 000 personer inom frivårdens ram. Varje klient inom frivården får en personlig övervakare och ambitionen är att de flesta skall vara lekmannaövervakare. Målet är att av övervakarna skall vara lekmän, men ligger siffran . Detta är inte bra eftersom lekmannaövervakaren fyller en annan funktion än tjänstemannaövervakaren. Lekmannaövervakaren skall bl.a. vara ett exempel på en "vanlig" människa, i bästa fall en förebild och en person som klienten skall kunna göra aktiviteter tillsammans med utanför kontorstid. Lekmannaövervakaren arbetar ideellt och får en ersättning på . Denna ersättning är uppdelad i två delar: är arvode och beskattas och är för omkostnader. Regeringen bör se över ersättningsnivån samt om det är möjligt att hela summan skall anses gå till omkostnader då detta även med dagens ersättningsnivå skulle innebära en höjning av ersättningen för lekmannaövervakaren, marginaleffekter skulle försvinna och skulle slippa betala sociala avgifter. Möjligheten för utbildning och handledning för lekmannaövervakare bör ses över. får i stort sett ingen lekmannaövervakare handledning och det finns ett behov bland dem som övervakar de svåraste klienterna, t.ex. de med psykisk sjukdom. 9Kvinnor, föräldrar och barn i kriminalvården Fängelse har länge varit en rent manlig institution. Av dem som dömdes till fängelse i var kvinnor och män. Kriminalvården har fokuserat på männen och en verksamhet anpassad till dem. har det uppmärksammats att kriminalvården måste anpassas mer för kvinnornas behov. Det finns fem särskilda kvinnofängelser i landet och totalt 240 platser. Vid exempelvis Färingsöanstalten utanför finns 43 platser med en hög grad av missbrukare - en vanlig bild då en fjärdedel av kvinnorna i fängelse har dömts för narkotikabrott. Inom kriminalvården konstateras att kvinnor är mer utsatta än män. Kvinnor har ofta ett tyngre missbruk, en partner som är kriminell och/eller missbrukare och har barn som de känner en djup skam gentemot. Flera av kvinnorna har bevittnat eller själva utsatts för våld eller sexuella övergrepp som barn. Droger är en orsak till ohälsa. I en ny studie om kvinnors missbruk och lagbrott framkommer att ohälsan i dessa fall även kommer före drogerna och brotten då flera av kvinnorna lever i en relation med mycket våld - som de ensamma har ansvaret för barnen och försörjningen. Kvinnan börjar ta droger för att orka med situationen. Hon begår brott för att finansiera missbruket. Av studien framgår att flera fängslade kvinnor vill ha studiecirklar om familjevåld och hjälp för att förstå sin livssituation - något som ger tydliga signaler om problematiken. Kunskap om kvinnors brottslighet och livssituation är av yttersta vikt - både för kriminalvården och . För många kvinnor innebär tiden i fängelse endast förvaring - i stället för arbets- och utbildningsmöjligheter, individuella stödsamtal, hjälp att bli av med drogmissbruket och till ett liv efter fängelset. När kvinnorna avtjänat sitt straff släpps de ut till en skakig tillvaro. Kvinnorna måste få ta tillbaka makten över sina egna liv. Tiden i fängelse skall kunna innebära en vändpunkt - inte en ändpunkt. Många intagna på fängelser är också föräldrar. Ca 8 000 barn i har en förälder som sitter i fängelse. På svenska fängelser finns också små barn med sina mödrar. Barnets kontakt med föräldrarna är viktig för barnets utveckling och föräldrarnas möjlighet till rehabilitering. Barns möjligheter att skapa och upprätthålla ett gott förhållande till föräldrarna under anstaltsvistelsen måste på alla sätt underlättas. Besöksrum och besökslägenheter måste därför finnas vid samtliga anstalter och anpassas till barns behov. Möjligheten att utnyttja en besökslägenhet är en viktig drivkraft för skötsamhet och ett bra alternativ till permission. Kriminalvården bör kontinuerligt utvärdera om princip om "barnets bästa" tillämpas. 10Tidsbestäm livstidsstraff från början Att alla fängelsestraff skall vara tidsbestämda av domstol är en viktig rättsprincip. Det är inte humant, och försvårar återanpassningen till samhället, att låsa in individer . Det finns några exceptionella fall där det är problematiskt att från början tidsbestämma straffets längd. Det kan handla om människor med svåra psykiska störningar eller om att kriminalvården i kan komma att hysa människor som är dömda för svåra krigsförbrytelser eller brott mot mänskligheten. Dessa exceptionella fall är dock ingen anledning till att inte livstidsstraffet som huvudregel bör tidsbestämmas. Livstidsstraffet bör omvandlas till ett tidsbestämt straff, , med möjlighet att införa samhällsskyddsåtgärder i den anda föreslog i SOU 2002:3. I avvaktan på att livstidsstraffet avskaffas bör nådeinstitutet överföras från regeringen till . Varje misstanke om att nådeärenden påverkas av politiska hänsyn måste undvikas. Kriminalvården har stadigt gått mot det haveri som inte ens regeringen längre kan maskera. Situationen är nu akut. inleddes en förundersökning mot chefen för i . Överbeläggningarna på häktet innebar att han till slut bröt mot förbudet att låsa in de intagna i andra utrymmen än ordinarie celler. De fick sitta på toaletter, avvisiteringsbås och förvaringsutrymmen. Regeringen lyssnade inte på häkteschefen och andras varningar om överbeläggningar. Inte heller justitieombudsmannens eget initiativ att granska platsbristen på fängelser och häkten sommaren innan hjälpte. Till och med kommissionär för mänskliga rättigheter kritiserade för att överbeläggningen är ett brott mot konventionen om mänskliga rättigheter. avtjänade 396 personer sitt fängelsestraff i häkte. Detta är en ökning jämfört med och jämfört med . Överbeläggningen skapar säkerhetsrisker och förhindrar möjligheterna för behandling och annan verksamhet avsedd att underlätta återanpassning till samhället. Klienter kan inte alltid placeras på rätt plats och överbeläggningen skapar irritation och aggression bland de intagna. Vårdarnas tid måste alltmer användas till att dämpa irritation och hitta eventuella platser för omplacering istället för att arbeta med motivation och utveckling. Det är inte ovanligt att rum ej ämnade som celler tas i anspråk, t.ex. händer det att intagna får sova i motions- och besöksrum. Att vissa intagna därutöver aldrig får vara ensamma försvårar rehabiliteringen då den förutsätter tid och ro för eftertanke. Överbeläggningen är också kostsam såtillvida att kriminalvården måste hyra polisarrester som häktesplatser. Kriminalvårdens kapacitet måste utökas. En 90-procentig beläggning är en bra målsättning för att kunna bedriva en verksamhet med hög kvalitet både vad avser säkerhet och innehåll. I lokalförsörjningsplanen 2005-2008 planeras en utbyggnad av totalt 1 800 anstaltsplatser. Nettotillskottet blir 1 100 då ett antal gamla anstalter läggs ned. Vi är tveksamma till om det är nödvändigt att lägga ned 700 befintliga platser och anser att detta borde undersökas vidare. beklagar att den planerade Västeråsanstalten inte redan är under byggnad och partiet vidhåller att ett stort modernt fängelse i europeisk mellanklasstorlek måste inrättas. Utbyggnaden av några av de andra stora riksanstalterna måste ytterligare förstärkas. Detta måste utredas och planeras. Vi är tveksamma till regeringens egna påfund om ett eget litet högsäkerhetsfängelse. Behovet att kunna placera särskilt farliga och rymningsbenägna personer på en ännu säkrare plats än dagens säkerhetsavdelningar är dock uppenbart. Möjligheten att bygga ett "fängelse i fängelset" efter internationell förebild, t.ex. kanadensisk, en avdelning med särskilt förhöjd säkerhet inom en av de högst säkerhetsklassade fängelserna bör övervägas. Detta kan ge fördelar såsom gemensamt utnyttjande av skalskydd och annan säkerhetsutrustning. En del kriminella i våra fängelser är mycket rädda för andra intagna. Antalet särskilt skyddade platser för hotade intagna bör utökas. Vi delar regeringens uppfattning att den väpnade responsförmågan här måste garanteras, helst av polis. För att lindra den akuta situation som råder vill vi se en omedelbar ökning av intensivövervakning (IÖV) i slutet av verkställigheten för långtidsdömda. Vi kan också tänka oss, liksom det gjorts i ett flertal grannländer, att tillfälligt införa en s.k. soningskö där verkställigheten för de över 3 000 dömda som är på fri fot och skall inställa sig för att avtjäna straff skjuts framåt i tiden. En person som vill påbörja verkställigheten skall dock inte hindras från detta. Överföringen av dömda personer med utvisningsdom skall förenklas inom EU. Administrationen för att skicka över ett annat lands medborgare att avtjäna straffet i hemlandet tar i många fall . EU-länderna bör, i största möjliga utsträckning, bekosta kriminalvården för sina egna medborgare. bör aktivt arbeta för att EU:länderna enas om gemensamma utlänningsbestämmelser om fångar med innebörden att den dömde efter lagakraftvunnen dom , eller , skall utlämnas till sitt hemland för att där avtjäna straffet. Situationen för de intagna i fängelser och häkten varierar.