mot · GS02U314 · 2004-10-05 00:00:00 — Men försöket att utveckla folkrätten är ett steg i helt rätt riktning och uppmanar svenska och andra forskare och debattörer att diskutera och försöka definiera humanitära interventioner utifrån ett skyldighetsperspektiv snarare än ett rättighetsperspektiv. Rätten till självförsvar mot väpnade angrepp ges av artikel 51. När skrevs var storskaliga internationella terrordåd inte en realitet och de anti-terrorkonventioner som sedan tillfogades , kan inte hantera omfattningen av attacken mot och Pentagon . fördömde enhälligt terroristattacken. Genom resolutionerna och 1373 uttryckte säkerhetsrådet ett klart samband mellan rätten till självförsvar och storskaliga terroristattacker. Nytolkningen av självförsvarsrätten har enligt sedan vunnit internationell acceptans och ny folkrätt har således skapats. Terrorismen kan därför numera bekämpas även med militära medel - som ett medel underställt de polisiära och de juridiska. Rätten till självförsvar mot storskalig terrorism är inte på något sätt obegränsad. Samtliga eventuella insatser mot terrorism måste följa de allmänna folkrättsliga kraven: För det första måste det finnas proportionalitet mellan det hot man vill skydda sig mot via självförsvarsrätten och de militära resurser som sätts in. Det får för det andra inte gå mellan angreppet och självförsvarsinsatserna. För det tredje får insatserna endast sättas in för att hindra nya terroristattacker och civila offer måste undvikas så långt det är möjligt. Hur dessa folkrättsliga krav skall bedömas finns det dessvärre inga egentliga bestämmelser om. Därför måste självförsvarsrätten definieras ur ett internationellt perspektiv. Annars är risken för omfattande missbruk både uppenbar och överhängande. 3.4Internationellt samarbete mot terrorism Alla former av terrorism, terrorister och terrordåd måste alltid fördömas. Det finns ingen ursäkt för terrorism och det går inte att vara neutral inför terrorism. Kampen mot terrorism bygger i allt väsentligt på samarbete och samverkan. Ingen stat kan på egen hand bekämpa terrorismen effektivt och utan massiva brott mot mänskliga rättigheter. Respekt för mänskliga rättigheter är ett oomtvistligt grundkriterium i kampen mot terrorism. Det finns många åsikter om vad terrorism är och vad som orsakar den. Det gör att begreppet missförstås, missbrukas och används som benämning på alla möjliga former av våld som inte är terrorism. En vanlig uppfattning är att fattigdom och förtryck är fullt tillräckligt för att en människa ska bli terrorist. anser att ekonomiska och politiska orättvisor har stor betydelse. Men för att få en fullständig och korrekt bild av terrorismens bakomliggande faktorer, och hur den bäst förebyggs och bekämpas, måste även ideologiska, religiösa och psykologiska faktorer tas med i analysen. Därför måste terrorismen också motverkas även på det ideologiska och religiösa planet. EU bygger på värderingar som mänsklig värdighet och frihet, respekt för de mänskliga rättigheterna och rättsstatens principer. Unionen måste också kunna försvara dessa värden, även i kampen mot terrorism. Kampen mot terrorism är helt nödvändig för att förverkliga den s.k. Tammerforsplanen om ett EU som präglas av frihet, säkerhet och rättvisa. må ha godkänt att även militära medel kan användas, men de juridiska och polisiära medlen utgör även både grunden och stommen för anti-terrorismarbetet. Inom EU finns redan ett fungerande samarbetsorgan, Europol, med befogenhet att samordna de olika polismyndigheternas kamp mot terrorism. måste Europol tilldelas tillräckliga resurser för att bedriva spanings- och utredningsarbete, inom ramen för en särskild anti-terroristenhet. För att fåöverblick över och insyn i detta arbete skulle Europol kunna presentera en årlig lägesrapport om terroristbekämpningen. Europol och de myndigheter som samverkar under dess paraply får inte hindras från att effektivt efterspana och gripa terrorister på andra medlemsstaters territorium. finns rättsliga luckor som uppstår, bland annat, genom att behörigheten att väcka åtal är geografiskt begränsad. Enligt beslut vid i , skall dessa förfaranden avskaffas. Det är angeläget att så sker . Dessutom välkomnar vi kristdemokrater rådets beslut att införa en gemensam europeisk arresteringsorder, och att anta principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden och domar i Europeiska unionens medlemsstater. EU har även enats om en gemensam definition av terrorism genom rambeslutet om terroristbekämpning. Detta är särskilt betydelsefullt eftersom det i princip är omöjligt att effektivt bekämpa terrorismen om det inte finns samsyn om vad som skall bekämpas. Beslutet innehåller, utöver en definition av terrorism, även en beskrivning av de brott som räknas som terroristbrott samt de straff som ska kunna utmätas för dessa brott. Ett tydligt undantag görs för rätten att demonstrera, vilket aldrig kan ses som en terroristhandling. Rambeslutet är ett mycket viktigt steg i kampen mot terrorism. Kampen mot terrorism förutsätter också utvecklade underrättelsetjänster som verkligen kan samarbeta för att kunna säkerställa förmågan att tidigt upptäcka och analysera hot från terrorister och, om såär nödvändigt, utfärda tidiga varningar. 3.4.3EU en förebild för FN måste även FN enas om en allomfattande konvention mot terrorism. De konventioner som finns är begränsade och kan inte hantera den form av storskalig internationell terrorism som vi fick se i aktion . Förhandlingarna inom måste påskyndas så att en allomfattande mot terrorism kan presenteras och sedan ratificeras av FN:s medlemsländer möjligt. EU:s överenskommelse utgör en bra förebild som FN med fördel kan följa i sitt arbete. För övrigt måste FN se över rättssäkerheten inom sitt eget system. Det är helt oacceptabelt att människor sätts upp på s.k. terroristlistor utan att få veta vilket brott han/hon begått och utan möjlighet att överklaga. måste inrätta procedurer för att garantera rättssäkerheten för de anklagade. anser att terrorister också bör kunna ställas inför rätta på det internationella planet. Den kommer sannolikt inte att omfatta terrorism. Målet måste vara att införa även terroristbrott i den internationella brottmålsdomstolens befogenheter, alternativt upprätta en internationell tribunal specifikt för terroristbrott. är världens viktigaste globala organisation och av central betydelse för säkerhetspolitiken. Därför måste kraven på reformer av FN hörsammas. De allvarliga anklagelser om, bland annat, omfattande korruption, ineffektivitet och bristande insyn som riktats mot FN måste utredas grundligt. Alltför länge har pengabrist felaktigt setts som FN:s enda och/eller huvudsakliga bromskloss och börda. Reformer är det enda alternativet för att världen ska kunna räkna med ett väl fungerande FN. Och det kommer att behövas. Världens behov av FN är större . Kampen mot fattigdom, spridningen av hiv/aids och hanteringen av flyktingströmmarna runt vår jord är bara några exempel. Att kampen mot terrorismen och för det öppna samhället aldrig förs på ett sätt hotar det . Reformerna bör innehålla nya strategier för att integrera samtliga delar av arbetet för fred. Det krävs också en ökad samordning mellan civila och militära enheter och medel. Resursbristen måste åtgärdas och den politiska viljan inom organisationen såväl som hos dess medlemsstater måste i vissa fall uppbådas och i andra fall stärkas. I sin senaste regeringsförklaring nämnde statsminister vikten av att stödja generalsekreterarens reformansträngningar och under sitt anförande under den 59:e FN-sessionen utvecklade statsministern sitt stöd. Det är bra, men måste också betona vikten av att utredningen av hur reformerna ska genomföras utförs av fristående krafter. traditionellt starka stöd till FN kräver att vi också gör vårt yttersta för att FN ska reformeras. anser att förmåga att medverka i internationellt fredsbevarande insatser måste stärkas också vad avser fredsframtvingande uppgifter som påkallas av FN. De europeiska samarbetsorganisationerna måste ta ett större ansvar, dels för unionsmedlemmarnas egen säkerhet, dels för fred och säkerhet utanför . Det kräver att EU:s utrikes- och säkerhetspolitiska samarbete stärks, liksom att det försvars- och säkerhetspolitiska samarbetet utvecklas. Särskilt viktigt är att EU:s förmåga att genomföra s.k. Petersbergsuppdrag utvecklas och stärks. Ett mycket viktigt steg i rätt riktning är ("Ett säkert i en bättre värld") som antogs vid ett och en regeringskonferens i . har EU fastställt ett dokument med en gemensam syn på säkerhet och vad det innebär för unionen. Säkerhetsstrategin fastslår att eftersom "varit så välmående, så säkert och så fritt" så kommer, indirekt, EU:s första försvarslinje mot de nya hoten (t.ex. spridning av massförstörelsevapen och terrorism) ofta att ligga utomlands. Konsekvensen av detta är enligt strategin att EU måste "utveckla ett strategiskt tänkande som främjar tidiga, snabba och vid behov kraftfulla insatser". Det betonas också med emfas att förebyggande åtgärder inte kan påbörjas för . Vidare sägs en världsordning med effektiva multilaterala system vara oundgängligt för att upprätthålla säkerheten och välståndet i . Stabila och fredliga demokratiska samhällen byggs med andra medel än de militära. EU, och därmed också , måste bygga sitt säkerhetspolitiska arbete för fred på ett vidgat säkerhetsbegrepp och en insikt om att ekonomi och politik är viktiga redskap för långsiktig internationell säkerhet, som omfattar både staters och människors säkerhet. EU:s konkreta civila insatser för fred och återuppbyggnad måste omfatta ett brett spann av kapaciteter. EU och dess medlemsstater har kommit jämförelsevis långt vad gäller förmågan att utföra civila förebyggande uppgifter och krishanteringsuppgifter. Det finns dock alltid utrymme till förbättringar. identifierade fyra typer av huvuduppgifter för EU:s civila krishantering: ska EU kunna skicka upp till 5 000 poliser till ett krisområde, varav 1 000 ska kunna skickas . åtog sig medlemsländerna att skicka sammanlagt 282 tjänstemän (bl.a. domare, åklagare och fängelsebefäl). mål är att kunna skicka 10 personer. Stärkande av civil administration EU ska upprätta en pool med experter från medlemsländerna som kan bidra med olika kunskaper och tjänster som är relevanta för den civila administrationen i ett krisområde. Upp till 2 000 man ska kunna skickas på räddningstjänstuppdrag. anmälde sitt bidrag om 262 personer varav 150 är inriktade på räddningstjänst samt sök och räddning och resten specialiserade på områden som transporter, NBC-försvar, kommunikation och minröjning. Det civila fredsarbetet kan också bedrivas på andra och mer övergripande sätt än de fyra uttalade uppgifterna ovan. Exempelvis är EU:s östutvidgning ett lysande exempel på en civil fredsinsats. Genom att tio stycken nya medlemsländer inlemmas i den europeiska gemenskapen håller något fantastiskt på att hända. Efter århundraden av krig och splittring är på väg att förenas och läka samman genom ett fredligt samarbete byggt på demokrati och marknadsekonomi. Med de tio nya länderna kommer EU att bestå av 25 medlemsstater. Fler är att vänta. håller på att bli helt. EU:s medlemsstater är alla stabila demokratier med marknadsekonomi och fungerande rättssamhällen. Sådana samhällen är direkt beroende av fungerande flerpartistrukturer, ett fungerande rättsväsende, respekt för mänskliga fri- och rättigheter, äganderätten, jämlikhet och jämställdhet, goda myndigheter, fungerande och goda utbildningsstrukturer, och mycket mer. Erfarenheten och kunskapen om dessa funktioner är något som EU:s medlemsstater måste dela med sig av. 4.2.3EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik (ESFP) är en del av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). GUSP inkluderar alla frågor som berör unionens säkerhet. Medlemsländerna har inlett ett försvarspolitiskt samarbete inom ramen för GUSP i syfte att utveckla och stärka den gemensamma krishanteringsförmågan, både den civila och den militära. I artikel 17 i står det att GUSP medför en gradvis utformning av en gemensam försvarspolitik "som skulle kunna leda till ett gemensamt försvar" förutsatt att (EU:s stats- och regeringschefer samt kommissionens ordförande) beslutar det. EU har alltså inget gemensamt försvar . Men den s.k. St. Malo-processen (arbetet med att skapa ett närmare försvarspolitiskt samarbete, med ett gemensamt försvar som naturlig konsekvens) har pågått med varierad intensitet . Vi kristdemokrater motsätter oss tvingande ömsesidiga försvarsgarantier, men kan acceptera ett fördjupat försvarssamarbete (dvs. att vissa medlemsstater går längre än andra) förutsatt att det bygger på frivillighet och att samarbetet verkligen hålls inom EU:s institutioner. Inget medlemsland ska tvingas ta steg i försvarspolitiken som det inte anser sig redo att göra. Det är också viktigt att EU:s säkerhets- och försvarspolitiska utveckling sker i nära samordning med Nato, för att undvika intressekonflikter och dubblering av kapaciteter. Det är vår bestämda uppfattning att den transatlantiska länken måste upprätthållas. Både EU och Nato tjänar på en fortsatt vital transatlantisk länk, bland annat i form av fortsatt Natonärvaro i . Vid i enades EU:s medlemsstater om att inrätta ett slags gemensam krishanteringsförmåga. Ofta används begreppet krishanteringsstyrka. Ordet "styrka" är missvisande då det antyder att det finns ett färdigt förband att nyttja i olika situationer. Istället har medlemsstaterna anmält vad de kan bidra med av personal och materiel i enlighet med uppsatta önskemål. Sedan kommer de anmälda resurserna att användas i olika kombinationer i olika situationer. Inget land är tvingat att delta. Samtliga bidrag är frivilliga och icke bindande, och beslut om aktivt deltagande tas vid varje potentiellt enskilt tillfälle. Dessutom måste alla beslut om att genomföra en insats i enlighet med Petersbergsuppgifterna tas i enhällighet. Målsättningen är att krishanteringsförmågan ska omfatta 60 000 soldater, cirka 360 flygplan och omkring 100 örlogsfartyg. En för operationen samlad styrka ska kunna sättas in inom ett område med radien räknat från . Väl utplacerad ska den kunna vara på plats under . I skrivande stund har medlemsstaterna erbjudit mer än 100 000 soldater och omfattande förbandsutrustning. tillkommer de nya medlemsstaternas bidrag. Krishanteringsförmågans uppgifter grundar sig på Petersbergsuppgifterna, vilket mer specifikt innebär: Att styrkan ska kunna säkra områden från våld så att civila hjälporganisationer kan verka i det specifika området. Att krishanteringsstyrkan ska klara av att evakuera upp till 2 000 civila personer. Att kunna genomföra fredsbevarande insatser (Peace ), exempelvis att förhindra att en konflikt bryter ut eller sprider sig, eller när en konflikt är över med parternas samtycke. Att kunna genomföra fredsframtvingande insatser (Peace enforcement). Att använda militärt våld för att skilja stridande parter åt. Vid sidan av redan beslutad förmåga att kunna utföra humanitära uppdrag och räddningsinsatser, fredsbevarande insatser och insatser med stridskrafter vid krishantering inklusive fredsskapande åtgärder, anser att uppdragen också ska inkludera avväpningsinsatser, stabiliseringsinsatser och andra former av militär assistans till en konfliktzon. Det kan tyckas att de tillägg eftersträvar redan är inkluderade i något av de begrepp som används för att definiera Petersbergsuppgifterna. Vi menar att det ändå finns ett egenvärde i en vidgad kodifiering av Petersbergsuppgifterna. Det ökar tydligheten och bidrar därmed till att minska risken för onödig tolkningstid av vad som är att jämställa med en Petersbergsuppgift och inte, och därmed också när ett Petersbergsuppdrag är aktuellt eller inte. Den faktiska mobiliseringstiden för EU:s krishanteringsstyrka inkluderar även den politiska beslutsprocessen och alla tänkbara åtgärder måste vidtas för att undvika onödigt lång beslutstid. Följande operationer har EU genomfört hitintills: ersatte EUPM (European Union Mission), som EU:s första krishanteringsinsats, FN:s internationella polisstyrka i . EUPM:s uppgift var att assistera vid uppbyggnaden av ett fungerande polisväsende i Bosnien. Ungefär 500 poliser från samtliga EU-länder och 18 andra länder deltar i operationen (varav 15 från ). förde EU överläggningar med Nato i syfte att överta den Natoledda fredsbevarande operationen Allied i . Resultatet blev Operation som inleddes och omfattade cirka 360 man från EU-länderna och 14 tredjeländer (varav 14 man från ). Operation har visat att en EU-ledd operation med tillgång till Natoresurser fungerar. Polisuppdrag "Proxima" i inledde EU ett polisuppdrag, EUPOL "Proxima", i efter en uppmaning från makedonska myndigheter. Syftet med insatsen är att stödja arbetet för lag och ordning, en reform av inrikesministeriet och polisen samt upprättandet av en gränspolis. "Proxima" avlöste Operation och kommer att upphöra . beslutade EU att genomföra en militär operation i omfattande cirka 1 800 man (varav 70 från ). Operationen utfördes i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution () och i syfte att stabilisera läget i fram till . Den europeiska styrkan genomförde operationen utan att använda sig av Natoresurser och samarbetade med FN:s mission i (MONUC). visar att EU kan inleda en operation med för förberedelser och på stort avstånd från . Militär operation i Bosnien meddelade att EU ocksåär beredd att ersätta den militära fredsbevarande Natostyrkan Sfor (Stabilisation Force) i Bosnien. Sforstyrkan består av ungefär 12 000 man och har som uppgift att stabilisera situationen i Bosnien i enlighet med . har regelbundet uttryckt oro vad gäller EU:s förmåga att framgångsrikt överta efter Natos Sforstyrka. EU förväntas kunna tillhandahålla ungefär 6 000 man till den fredsbevarande styrkan. Natos nuvarande styrkor i landet uppgår till det dubbla men kommer att reduceras till 7 000 . Det s.k. Framtidskonventet föreslog bland annat en klausul om "strukturerat samarbete" mellan de stater som uppfyller i förväg fastställda militära kapacitetskriterier för genomförande av "särskilt krävande" Petersbergsuppdrag. Efter ett förslag från EU:s tre stormakter, , och , vid ett möte med EU-ländernas ambassadörer i den säkerhetspolitiska kommittén , föddes idén om europeiska snabbinsatsstyrkor som kan ingripa militärt där det råder hot om sammanbrott och massakrer. Planen är att till 2007 skapa nio bataljonsstridsgrupper (s.k. ), inklusive transportkapacitet, om vardera drygt 1 500 man som (efter politiskt beslut) ska kunna sättas in i akuta lägen som stabiliseringsstyrka, i första hand på begäran av FN, och sedan stanna i väntan på mer långsiktig (FN-) trupp. anser att aktivt ska delta i uppbyggnaden av sådana snabbinsatsstyrkor. Styrkornas uppgifter skulle kunna beskrivas genom de s.k. robusta fredsframtvingande insatser som återfinns i kapitel 7. En given geografisk orienteringspunkt är sönderfallande stater i . En förebild för hur styrkorna ska agera kan hämtas från den militära EU-insats (Operation ) som genomfördes i de nordöstra delarna av , med framför allt franska och svenska trupper. FN har tidigare visat stort intresse för den här typen av förband eftersom de skulle fylla ett tomrum i den internationella krishanteringskapaciteten. Poängen med styrkorna är givetvis att de kan nyttjas i överhettade situationer där man mycket snabbt behöver komma på plats. Den socialdemokratiska regeringen har förklarat att ska bidra till snabbinsatsstyrkorna. Främjandet av en europeisk försvarsindustri är viktig, men får inte vara av uteslutande karaktär eller dimensionerande för arbetet. Grundläggande för är att anskaffning av försvarsmateriel bygger på frivilligt ingångna avtal. är därför positivt inställda till ett frivilligt och vidgat europeiskt försvarsmaterielsamarbete som också möjliggör fortsatt nära samarbete med och andra länder utanför . inrättades en försvarsmaterielbyrå inom EU. Förhoppningen är att med denna skapa ett första steg mot ett slags inre marknad för försvarsmateriel där upphandlingar och industriprojekt kan äga rum utan nationella spärrar. Detta är viktiga förutsättningar för att öka effektiviteten i EU:s medlemsstaters enskilda och ibland samlade militära resurser. ser deltagande i försvarsmaterielbyrån som angeläget. eftersträvar också en ökad harmonisering av reglerna för krigsmaterielexport som ett led i att tillföra EU:s utrikespolitik en tydligare moralisk dimension. Det s.k. Framtidskonventets förslag till en ny föreslog att en "solidaritetsklausul" skulle införas. Klausulen innebär att "unionen och dess medlemsstater skall handla gemensamt i en anda av solidaritet om en medlemsstat är föremål för en terroristattack eller en naturkatastrof eller en katastrof som orsakas av människor". Otydligheten har fått flera remissinstanser att ställa sig tveksamma till klausulen och kräva förtydligande. Även anser att definitionen av vilka nationella åtaganden som avses måste förtydligas, men vi är också av den uppfattningen att solidariteten mellan medlemsländerna bör manifesteras i skrift. Solidaritetsklausulen utgör tillsammans med säkerhetsstrategin viktiga förutsättningar för EU:s krishanteringsförmåga. () arbetar med civil konfliktförebyggande verksamhet och har stor betydelse när det gäller att upptäcka potentiella konflikter. Organisationen har också spelat en avgörande roll i många demokratiseringsprocesser. Tillsammans med har en viktig funktion som komplement och fristående organ inom en framtida alleuropeisk säkerhetsordning. arbetar liksom med konfliktförebyggande verksamhet och bevakning av de mänskliga rättigheterna. Det svenska samarbetet med bör utvecklas och det civila konfliktförebyggande arbetet som sådant måste fåökat utrymme i den samlade internationella säkerhetspolitiken. Natos krishanteringsinsatser i kom att bli utgångspunkten för organisationens förändringsprocess. I syfte att driva igenom engagerades Nato utanför det "egna" territoriella området. Bosnienkrisen kom att påverka debatten om den europeiska säkerhets- och försvarsförmågan, då det tydligt framstod att den europeiska gemenskapen inte mäktade med att ro iland större militära åtaganden - såvida inte det skedde i samarbete med Nato. Insatserna i konflikten mellan och Kosovo gav Nato möjligheten att bekräfta dess roll som viktig aktör i den nya säkerhetsordningen. Kosovokrisen ställde också alliansens förhållande till FN på dess spets. beslutade Nato att ingripa i en konflikt utan sedvanligt mandat från . På så sätt var det en helt unik företeelse. Denna händelse bidrog till att intensifiera debatten om folkrätten och krocken mellan staters suveränitet och mänskliga rättigheter. Utan FN-mandat och på bekostnad av bruten jugoslavisk statssuveränitet agerade Nato för att rädda liv. Därmed inte sagt att Natos agerande ska stå fritt från kritik. Efter har Natos roll och betydelse återigen kommit att diskuteras. valde tydligt att inte begära assistans från Nato i den tillryggalagda delen av kampen mot terrorism. Trots att Nato i alliansens historia "utlöste" artikel 5 och deklarerade att angreppet mot var att likställa med ett angrepp på samtliga Natostater. Däremot har Nato engagerats utanför genom att alliansen nu har huvudansvar för säkerheten i och kring , . Men organisationens framtida identitet och syfte är fortfarande inte entydigt klara. Likväl är det en mycket viktig organisation för svensk säkerhetspolitik. anser att ett svenskt medlemskap i inte är aktuellt. Ett öppet och nära samarbete med Nato är dock en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. aktiva medlemskap i det () och Partnerskap för fred (PFF) är således av mycket stor betydelse. Samarbetet inom EAPR och PFF bör fördjupas. Natos närvaro i är även fortsättningsvis mycket viktig för den europeiska säkerheten och det är därför av stor vikt att bibehålla den transatlantiska länken. enades och flera av de andra riksdagspartierna om en säkerhetspolitisk doktrin för .