mot · GS02Ub276 · 2004-09-29 00:00:00 — Grunden för ett optimalt studentinflytande är ett gott formellt inflytande och att studenterna skall ha rätt att som fullvärdiga ledamöter delta i alla styrelser och nämnder inom högskolan. Forskarstuderande har en situation som varken är jämförbar med grundutbildningsstudentens eller de av högskolan anställda lärarna/forskarna. Därför är det viktigt att även forskarstuderandes representation i olika beslutande organ säkerställs. Regeringen bör göra en översyn över hur forskarstuderandes inflytande säkerställs. Detta bör ges regeringen tillkänna. Kårobligatoriet är principiellt felaktigt och bör därför avskaffas. Även studenter bör själva få välja vilken förening de vill vara med i. Obligatoriets existens är ett bevis för hur liten tilltro den svenska staten har till studenternas förmåga att skapa och upprätthålla frivilliga sammanslutningar för att tillvarata sina intressen. För oss som tror på studenternas stora och viktiga roll i utvecklandet av landets universitet och högskolor ter sig inte en verksamhet byggd på obligatorisk anslutning som en tilltalande lösning. Det finns en rad frågor som behöver lösas på vägen mot obligatoriets avskaffande och vi vill se en noggrann genomlysning av dessa. Sedan obligatoriet senast utreddes har det skett en hel del förändringar i form av ett ökat antal studenter och lagstiftning om studentinflytandet. För att frågorna kring obligatoriet skall bli noggrant utredda vill vi att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning. Det är mycket viktigt att utredningens arbete sker i nära samarbete med studentsammanslutningar av såväl kår- som nations- och studentföreningskaraktär. Utredningen skall ta fram en handlingsplan för avvecklingen samt en tidsplan för densamma. Handlingsplanen kan innehålla övergångsregler. I direktiven till utredningen måste ett antal moment preciseras. Först och främst måste utredningen granska de strukturer som existerar för val av studentrepresentanter till olika organ vid landets lärosäten, presentera alternativ för en frivillig kårverksamhet samt i övrigt föreslå nya former för studentinflytandet. Utredningen skall lämna förslag på hur studentinflytandet över den akademiska och studiesociala kvaliteten kan vidareutvecklas vid ett avskaffande av obligatoriet. Studenternas möjlighet att bedriva utbildningsbevakning skall särskilt belysas. Härvidlag skall särskild hänsyn tas till frågan om studentkårernas oberoende gentemot lärosätena. Utredningen skall vidare granska och lämna förslag på framtida definitioner och avgränsning av studentkårernas kompetens. I arbetet med att finna nya former för studentinflytande skall behovet av kontinuitet beaktas. Utredningen skall också studera de nuvarande reglerna för beskattning av landets kårer och nationer och beakta de frågor kring momsredovisning, fastighetsbeskattning och beskattning av verksamheter som kan komma att bli aktuella vid ett avskaffande av obligatoriet. Särskild uppmärksamhet skall ägnas förhållandena för nationerna vid och och hur dessa nationers studiesociala kvalitet fortsatt skall kunna upprätthållas vid ett avskaffande av obligatoriet. Utgångspunkten skall vara att dagens kårer och nationer inte missgynnas skattemässigt när obligatoriet avskaffas. Vad som ovan anförts om ett avskaffande av kårobligatoriet bör ges regeringen tillkänna. Högskolorna bedriver i flera fall myndighetsutövning i förhållande till studenterna, vad beträffar antagning, examination, beviljande av studieuppehåll, rätt att fullfölja utbildning, rätt till omtentamen, byte av examinator, tillgodoräknande av poäng med mera. Högskolornas lokala regelverk måste ses över oftare av JO och . Regler som rör studieuppehåll, antagning och rätten att genomgå prov bör också regleras i högskoleförordningen på ett tydligare sätt. Högskolornas lokala regelverk finns inte alltid sammanställda eller tillgängliga vilket lett till stora skillnader i praxis mellan olika högskolor och mellan olika delar av samma högskola, vilket kan vara svåröverskådligt för den enskilde studenten. Givetvis bör högskolorna vara skyldiga att dokumentera sin praxis och också motivera alla beslut skriftligt. Det bör ankomma på regeringen att göra erforderliga förändringar av högskoleförordningen för att garantera detta. Vad som ovan anförts om ett förtydligande av högskoleförordningen för att säkra studenternas rättssäkerhet bör ges regeringen tillkänna. välkomnar det faktum att regeringen har agerat för ökad rättssäkerhet för studenter i form av att även studenter skall omfattas av diskrimineringslagstiftningen. För att skapa klarhet i de rättigheter och skyldigheter man som student har och för att tydliggöra studentens rättsliga ställning kan det finnas skäl att inrätta en funktion som studentombudsman. Det har redan visat sig att den s.k. likabehandlingslagen är tandlös, eftersom det inte finns någon sanktionsmöjlighet mot de lärosäten som inte följer lagen. anser att lagen om likabehandling måste åtföljas av lämpliga sanktionsmöjligheter. Förslag på hur sanktionsmöjligheterna skall utformas bör ges i uppgift till regeringen att återkomma med. Detta bör ges regeringen tillkänna. Även om en stor del av de hyresbostäder som byggs är specialbostäder för exempelvis studenter skulle nybyggnationen av studentbostäder behöva vara mer omfattande. Bostadssituationen för landets studenter är alarmerande. Vid starten av saknades det drygt 60 000 studentbostäder. anser att inriktningen på bostadspolitiken bör vara att helt komma bort från subventioner av olika slag. För att kunna minska bristen på studentbostäder är det dock fortfarande befogat med subventioner för studentbostäder, varför investeringsstödet ska permanentas. För yrkande i detta avseende hänvisas till bostadsmotion 2004/05:Bo235. Regeringen har ett ansvar för att tillsammans med de kommuner som har högskolor och universitet forma en strategi för hur studentbostadstillgången skall säkras framgent. Användningen av de resurser som avsatts för att stimulera nybyggnation av studentbostäder bör avgöras genom dessa diskussioner. Regeringen bör få i uppdrag bjuda in berörda kommuner, högskolor och studentkårer till överläggningar om hur bostadssituationen för studenter skall hanteras framgent. Detta bör ges regeringen tillkänna. Då en högskola eller ett universitet får fler platser ökar givetvis behovet av studentbostäder. Kommunen måste ha med detta i planeringen istället för att lämna de studerande med ett tröstlöst sökande efter bostad. Därför anser vi att kommunen skall ha ett bostadsförsörjningsansvar vid ökat antal studieplatser. Detta bör ges regeringen tillkänna. Utbildningen måste ges ett sådant innehåll att individen efter avslutade studier - av olika längd - kan ges utbildningsbevis eller examina som har ett tydligt och väl känt meritvärde på såväl den nationella som den internationella arbetsmarknaden. Omvänt måste det svenska högskoleväsendet bli mer flexibelt vad gäller att tillgodoräkna utbildningar från utländska lärosäten. Därför måste ett väl fungerande tillgodoräknande, ett ekvivalveringssystem av utländsk utbildning, finnas för att kvalitetspröva såväl det svenska som det utländska kursutbudet. Bolognaprocessen eftersträvar att utveckla det europeiska samarbetet inom högre utbildning i syfte att främja studenternas rörlighet över gränserna. bör också på nationell nivå agera för att främja detta syfte. Till exempel bör den svenska grund- och forskarutbildningen delas upp i nivåer, men man får inte försämra förutsättningarna för forskningen genom att korta ner forskarutbildningen. Därutöver kommer betygssystemet att förändras och det är viktigt att detta inte görs förhastat, innan alla effekter har genomlysts. understryker dock vikten av att arbetar för att betygen fortsatt skall vara målreleterade, dvs. vara ett "kvitto" på att den studerande uppnått en viss kunskaps- och färdighetsnivå inom ämnesområdet. Detta bör ges regeringen tillkänna. värnar om flexibiliteten i utbildningssystemet. Bolognaprocessens effekter får inte resultera i att det blir svårare att växla mellan arbetsliv och högre studier. Ett treterminssystem för svenska universitet och högskolor, i likhet med vad som redan finns i vissa europeiska länder, skulle möjligen underlätta rörligheten för studenterna. Det är därför nödvändigt att det utreds vidare vilka effekter ett treterminssystem skulle få för studenter, forskare och lärare. har genom direktiv /48 fattat beslut om principen om ömsesidigt erkännande av professionella utbildningar som varat . Direktivet bygger på grundtanken att medlemsstaterna skall lita på varandras utbildningssystem. Möjlighet ges dock att kräva ett lämplighetsprov eller prövotid i maximalt i vissa fall när utbildningarna skiljer sig mellan staterna. Principerna om ömsesidigt erkännande av professionella utbildningar öppnar dörren för en spännande utveckling på utbildningsområdet som även kommer att få bäring på framtidens karriärvägar och arbetsmarknad. Följaktligen måste utvecklingen även följas upp i den svenska utbildningspolitiken. Det svenska systemet måste både sträva efter en harmonisering, och förbereda studenterna för den europeiska konkurrensen och de möjligheter som direktivet för med sig. menar att distansutbildning har en stor och viktig funktion att fylla allt eftersom det livslånga lärandet ökar i betydelse. Inrättandet av Nätuniversitetet är därför mycket värdefullt. För att högskolor och universitet ska fortsätta sina satsningar och kontakter med Nätuniversitetet krävs det dock att det satsas resurser på detta. Distansutbildning som utbildningsform är värdefull, speciellt för studerande som av familje- eller arbetsmarknadsskäl inte kan flytta till den ordinarie högskoleorten. Hälften av distansstudenterna är . Distansutbildningar har även öppnat upp för lokala lärcentra, som samlar studenter på mindre orter till studier på distans från lärosätet. Vi ser dock att det krävs betydande insatser för att utveckla pedagogiska former som gör distansutbildningarna till en fullgod lärandemiljö. Vad som ovan anförts om värdet av distansutbildning, Nätuniversitetet och lokala lärcentra samt behovet av vidareutveckling av dessa bör ges regeringen tillkänna. Distansutbildning kräver en mycket omsorgsfull organisatorisk, pedagogisk och teknisk planering. Att kommunikationen mellan deltagarna fungerar är naturligtvis också viktigt. menar att kurser i distanspedagogik och distansmetodik bör ges i all lärarutbildning och vidareutbildning för lärare. Kurserna bör inte vara frikopplade från övriga kurser utan tvärtom integrerade i de ordinarie kurserna. Motivet bakom en sådan integrering är tron på att tekniken skall användas som ett hjälpmedel i ett pedagogiskt sammanhang. En anpassning av lärarutbildningen till ett IT-samhälle innebär en förändring i hur lärarutbildare, studerande, mentorer och andra intressenter arbetar tillsammans i samverkande skolor. Viktigt är också utvecklingen av nya sätt att tänka, och att administrativa och tekniska strukturer anpassas till det nya samhället. Likvärdiga kvalitetskrav som ställs på traditionell högskoleutbildning måste ställas på distansutbildning. Det innebär, förutom att innehållet skall vila på vetenskaplig grund, att det ocksåär nödvändigt att anpassa undervisningsformen till de studerandes villkor och behov. Likasåär tillgången till kvalificerad studievägledning ett viktigt kvalitetskrav även för distansstuderande. Exempel pååtgärder som krävs för att vidareutveckla distansutbildningen är: bör ges i uppdrag att särskilt granska kvalitetsarbetet inom distansutbildningen vid sina ordinarie ämnesutvärderingar. Likvärdiga kvalitetskrav som ställs på traditionell högskoleutbildning måste ställas på distansutbildning. Kurser i distanspedagogik och distansmetodik bör ges i all lärarutbildning och vidareutbildning för lärare. 14.2Modern teknik i distansutbildningen Teknisk utrustning har ofta vållat problem i samband med distansutbildning. Problemen har legat i bristande teknik, i studenternas kunnande och ibland har problemet i huvudsak legat hos utbildningsanordnarna. Elektroniska kommunikationsmöjligheter till rimliga priser är en avgörande förutsättning för distansstudier. En snabb utbyggnad av den digitala infrastrukturen måste därför prioriteras. I väntan på ett nationellt fibernät kommer andra tekniker behövas och en rimlig åtgärd är att införa enhetstaxa för elektroniska anslutningar. Det är även viktigt att kraven på tekniken läggs på rätt nivå och att det finns tillgång till teknisk support. har tidigare krävt bredbandsutbyggnad i hela landet och vårt krav tål att upprepas inte minst för att möjliggöra distansstudier. Forskningspolitiken ska ha sin utgångspunkt i att varje människa har en vilja att söka kunskap och få svar på de stora frågorna. Människans sökande efter ny kunskap och ny tillämpning av kunskapen leder till att individen utvecklas och finner en identitet. Forskningsresultaten är också en viktig drivkraft för samhället och mänsklighetens utveckling. Exempelvis så hjälper forskningen till att förbättra sjukvården och man finner effektivare reningsmetoder för miljöfarliga utsläpp. Även lärosätet och regionen har stor nytta av forskningen och menar att kommersialiseringen av forskningsresultaten är en viktig motor även för regionens utveckling. Tillämpningen av forskningsresultaten kan ibland användas till icke önskvärda syften, varför det måste kopplas moraliska aspekter till all forskning, oavsett område. Grundforskning, tillämpad forskning, tvärvetenskaplig forskning och specifik ämnesforskning fyller alla en funktion och bör existera parallellt. Forskningen bedrivs inte bara av staten utan pågår även vid produktutveckling hos företag. Men företag ägnar sig sällan åt grundforskning, utan sponsrar vanligen den grundforskning som bedrivs vid lärosätena och ägnar sig själva åt den tillämpade forskningen. Det är viktigt att samhället tillhandahåller en högkvalitativ grundforskning och ett tvärvetenskapligt perspektiv, för att möjliggöra näringslivets tillämpade forskning. Vikten av lärosätenas s.k. tredje uppgift, att samverka med det omgivande samhället, kan inte nog betonas. Grundforskningens resultat måste spridas, som näringslivets forskning och forskningsbehov kan ge nya injektioner till grundforskningen. vill satsa mer resurser på forskning. Vi vill stärka lärosätenas självstyre, varför forskningspolitiken bör syfta till att stärka forskarnas och lärosätenas makt över resurserna samt att fler högkvalitativa forskningsmiljöer kan byggas upp. Att de mindre och medelstora högskolorna expanderar och tilldelas fasta forskningsresurser är en självklarhet i en modern forskningspolitik. Vi vet att nya forskningsmiljöer leder in oss på nya tankebanor. Det får dock inte vara regionalpolitiken som styr tilldelningen av forskningsanslagen, varför forskningens kvalitet kontinuerligt skall utvärderas och vara vägledande för framtida prioriteringar. Trots 90-talets reform av forskarutbildningen, finns det många forskarstuderande som lever under otrygga förhållanden. Utan en doktorandtjänst stängs dörren till många av de sociala trygghetssystemen, t ex sjukförsäkringen. Denna osäkerhet riskerar att också göra så att studieresultatet blir lidande. anser därför att alla som antagits som forskarstuderande skall erbjudas en doktorandtjänst. Andra viktiga åtgärder för den studiesociala situationen är att doktoranden skall ha rätt att byta handledare samt att antalet fasta tjänster för disputerade blir fler på högskolorna och universiteten. För yrkanden inom forskningsområdet avser vi att återkomma i samband med den aviserade propositionen angående forskning och innovation under det innevarande riksdagsåret. Nuvarande forskarutbildningar förbereder mer för en akademisk karriär än för arbetslivet. Detta leder till att nuvarande doktorer som examinerats i oftast betraktas som ämnesdjupa specialister i näringsliv och arbetsliv. En modell att fortsätta utvecklingen av "den öppna högskolan" också för forskarutbildningsnivån, är att införa en ny doktorsexamen i , baserad på ett koncept som i flera länder brukar benämnas "Professional Doctorate". En forskarutbildning som skall leda till denna examen, skall ske i nära samarbete med näringsliv och arbetsliv, samt också involvera dessa i själva utbildningsprocessen. En sådan ny doktorsexamen är en möjlighet att, i högre grad än vad dagens forskarutbildning medger, tillgodose näringslivets och arbetslivets behov av välutbildade medarbetare som har generalistkompetens inom ett bredare forskningsområde. Vidare kan ett nära samarbete med arbetslivet också gällande forskarutbildningsnivån på ett naturligt sätt bidra till att integrera den kunskapsutveckling som sker utanför det akademiska samhället i den forskning och utveckling som sker vid universitet och högskolor. Införande av denna nya typ av forskarutbildning innebär att man inte bara beaktar de rent vetenskapliga aspekterna i forskarutbildningen, utan också vad som kan kallas "beprövad erfarenhet". De medicinska, odontologiska och vårdvetenskapliga områdena vilar redan på båda dessa grunder - vetenskap och beprövad erfarenhet. Även andra viktiga aspekter, såsom ledarskap, etik samt kommunikativa färdigheter, skulle kunna ingå som obligatoriska moment i en sådan forskarutbildning.