mot · GS02Fi248 · 2004-09-22 00:00:00 — Det finns ca 1 500 arbetsgrupper inom kommissionen och 300 inom ministerrådet. Personer som finns med i grupperna handplockas och jobbar inte öppet. Enligt bör lagstiftningsmakt aldrig delegeras till arbetsgrupper, utan i stället - när EU har lagstiftningsmakt - alltid ske öppet i ministerrådet. Det har hävdats att de nationella parlamenten stärker sin ställning i och med förslaget till det nya konstitutionella fördraget. Att tro det är att missta sig. De nationella parlamenten kommer visserligen att få handlingarna utsända som och ministerrådet. De ges en chans till "early warning system" för att kontrollera efterlevnaden av subsidiaritetsprincipen. Varje nationellt parlament får två röster. Om det kommer in protester från en tredjedel så ska kommissionen ompröva sitt förslag. I rättsliga och inrikes frågor räcker det med en fjärdedel av rösterna. Detta har kallats för "nödbroms". Men kommissionen kan antingen stå fast vid sitt förslag, ändra det eller dra tillbaka det helt. Någon ny beslutanderätt för de nationella parlamenten medges inte. Snarare är det fråga om en väckarklocka som kommissionen kan stänga av om man såönskar. Detta är inte en tillräcklig förstärkning av de nationella parlamenten. De nationella parlamentens ställning i förhållande till EU:s institutioner är för svag och de överstatliga inslagen för starka. Det kan synas positivt att de nationella parlamenten föreslås få en tydligare och mer formaliserad roll i kontrollen av subsidiaritetsprincipen. Dock får inte denna funktion utformas på ett sådant sätt att EU:s karaktär av i grunden mellanstatlig samverkan, där medlemsländerna företräds av sina regeringar, suddas ut. En generell förstärkning av EU:s institutioner vad gäller kompetens och beslutsmakt i förhållande till medlemsländerna och de nationella parlamenten kan inte accepteras. 5.6Unionens finanser och ekonomisk-politiska samordning Beslutsproceduren ändras när det gäller inkomstsidan av EU-budgeten (alltså medlemsavgifterna). Det totala taket för EU:s inkomster ska dock fortsättningsvis tas med enhällighet. Den fleråriga budgeten ges en rättslig grund i stället för att som regleras genom avtal. Den första långtidsbudgeten tas enhälligt. Därefter kan EU:s stats- och regeringschefer bestämma att övergå till kvalificerad majoritet. Hela årsbudgeten, både obligatoriska och ickeobligatoriska utgifter, ska ske genom medbeslutandeförfarande med . När det gäller samordningen av den ekonomiska politiken får kommissionen och en starkare ställning, vilket innebär en förstärkt överstatlighet. Kommissionen får utdela varningar till länder som inte sköter sina statsfinanser. Detta får endast rådet göra . menar att denna väg mot ökad överstatlighet är fel väg att gå. Den ekonomiska politiken är en nationell angelägenhet och all samordning bör ske i helt mellanstatliga former. Vidare får i det nya fördraget en fastare ställning än den informella roll den har . kan fatta beslut som rör euromynten, sanktioner rörande tillväxt- och stabilitetspakten och växelkurspolitik. ska även kunna fastställa gemensamma ståndpunkter som rör eurons roll inom internationella organ. Den samordning av den ekonomiska politiken som handlar om tydliggörs. är mycket kritiskt till en sådan detaljstyrning av den ekonomiska politiken. Konstitutionsförslaget öppnar också, i och med kommissionens förstärkta position, för en ren tjänstemannakritik av ländernas ekonomiska politik. Det handlar om en fördragsfäst högerpolitik, som återigen fastläggs i fördraget. Länder som fullt ut är medlemmar av EMU saknar en egen penningpolitik och är underkastade stabilitetsnormerna. Dåär det meningen att förändringar i ekonomin till stor del ska hanteras av marknadskrafterna. I detta ligger en uppfattning om att hög arbetslöshet beror på dåligt fungerande marknader. De måste därför avregleras, rörligheten på arbetsmarknaden måste öka och lönerna bli mer flexibla. Detta är en traditionell högerpolitisk syn på samhällsekonomiska förhållanden. Även om detta specifikt gäller EMU-länderna präglar denna syn den ekonomiska politiken inom hela EU. Detta synsätt präglar i stor utsträckning även förslaget till konstitution. Att skriva in "marknadsekonomi" - dock förskönat med uttrycket "social marknadsekonomi" - som ett övergripande mål är ett sätt att fördragsfästa en högerpolitisk världsbild. Ett klargörande exempel på detta är att begreppet prisstabilitet, som tillfogades till konstitutionsförslaget sent under toppmötet , är något som unionen ska bygga på, men full sysselsättning är däremot endast något man strävar efter. 5.7Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa Konstitutionen föreslår en rad förändringar på det rättsliga området och inrikesområdet som ligger i linje med den generella utvecklingen mot ökad överstatlighet. Man sammanfattar detta, vilket man även gjort tidigare, under rubriken med frihet, säkerhet och rättvisa, vilket vi anser är missvisande med tanke på den utveckling som finns inom EU:s arbete på området . I spåren efter händelserna på och de efterföljande terroristaktioner som skett världen över har tempot i lagstiftningen när det gäller ingripanden mot misstänkta terrorister ökat dramatiskt. Exempelvis enades EU-länderna i en hast om en definition av begreppet terrorism trots att det tidigare varit omöjligt att nå en sådan överenskommelse. I arbetet med att ta fram den nya lagstiftningen har organisationer som värnar om mänskliga rättigheter och andra som i normala fall skulle hörts helt lämnats utanför processen. Flera åtgärder tillkommer också i allt högre hastighet och alltfler åtgärder som ibland kan tyckas mycket långt från terroristbekämpning drivs igenom i sakens namn. anser att det är en mycket olycklig utveckling att så viktiga frågor som mänskliga rättigheter och integritet har kommit i skymundan i denna process. Det är enligt inte heller möjligt att värna demokratin genom att inskränka mänskliga rättigheter. En lång rad förändringar i polisens och åklagarväsendets arbete föreslås i fördraget. En ständig kommitté av tjänstemän inrättas för att samordna det operativa arbetet för den inre säkerheten. Denna kommitté knyts också till arbetet mot terrorismen i enlighet med solidaritetsklausulen. En gemensam politik för visum- och personkontroll föreslås omfatta ett integrerat system för gemensam gränspolis. Lagar och ramlagar för ett heltäckande asylsystem presenteras liksom fastställandet av en gemensam invandringspolitik. Vidare föreslås ömsesidigt erkännande av straffrättsliga domar och avgöranden. Regler för de europeiska åklagarmyndigheterna (Eurojust) antas med majoritet. Polissamarbete av operativt slag beslutas med enhällighet men där det gäller utväxling av material, utbildning av personal, upplysningar etc. tas besluten med kvalificerad majoritet. Europol, som är reglerat med en mellanstatlig konvention, blir i konstitutionsförslaget överstatligt. Europol får rätt att efterforska och genomföra operativa aktioner i medlemsländerna, men tvångsingripanden ska avgöras av de nationella myndigheterna. När det gäller rådets möjligheter att enhälligt anta lagar, efter hörande av , och att fastställa villkoren för ingripande på annan medlemsstats territorium, lämnas de nationella parlamenten enligt konstitutionen utanför i fråga om tvångsåtgärder på det egna territoriet. Detta anser vara oacceptabelt. Att på det sätt som beskrivs ytterligare integrera ländernas inrikesfrågor förstärker EU:s karaktärsdrag av överstatlighet och federation och pekar på en tydlig riktning. anser det viktigt att utveckla ett väl fungerande samarbete på såväl åklagar- som polissidan, men understryker att detta samarbete ska struktureras på mellanstatlig nivå. Exempelvis delar och åklagarväsendet vår kritik mot den ökande överstatligheten i vissa delar och pekar också på att det finns juridiska oklarheter i den djungel av regler, särbestämmelser, beslutsprocedurer etc. som utgör dess grund. 5.7.2EU:s roll i världen Konstitutionen slår fast vilka symboler EU ska ha. Det handlar om nionde symfoni "till glädjen", tidigare flagga med 12 gula stjärnor mot blå botten, euron som valuta, som och mottot "förenade i mångfalden" (artikel I-6a), egenskaper som normalt hör samman med en statsbildning. Det är dessutom otvetydigt att många ansett att kristenheten ska vara något som förenar unionens folk. Fördraget ska undertecknas i en anda inspirerad av "kulturella, religiösa och humanistiska arv", vilket inte är annat än en kompromiss med dem som mer explicit ville skriva in kristna värden i fördragstexten. Vidare anges också att "unionen skall erkänna [kyrkors och konfessionslösa organisationers] identitet och deras specifika bidrag och upprätthålla en öppen, tydlig och regelbunden dialog med dessa kyrkor och organisationer". (Artikel I-51.) Ordet kyrka kan antingen direkt syfta på kristna samfund, eller kommer indirekt att resultera i att kristna samfund hörs högre än andra samfund p.g.a. sin dominans i . Tydligen är det så, att artikeln som anger att "unionens institutioner skall föra en öppen, överskådlig och regelbunden dialog med de representativa sammanslutningarna och det civila samhället" (artikel I-47.2), inte räcker till när det gäller bl.a. kyrkor. Följden av detta blir att framför allt kristna kyrkor ha en särställning i unionen och tillåtas påverka politiken. Detta är negativt. Sekularism måste i stället ses som en förutsättning för en demokrati, som är till för alla, oavsett om man har en religiös tro och i så fall vilken tro man än har, eller om man inte har en religiös tro. Med hjälp av symboler vill man avskilja oss från resten av världen. Man vill genom att tala om vilka "vi européer" är också tala om vilka vi inte är. Vi är något annat än de som bor utanför. EU bygger murar mot resten av världen. Familjer och enskilda på flykt undan krig och nöd avvisas vid unionens yttre gränser och medlemsländernas möjlighet att föra en human asylpolitik, grundad på respekt för de mänskliga rättigheterna, begränsas. Erfarenheterna av det förda arbetet med harmoniseringen av flyktingpolitiken visar att murarna runt byggs allt högre i stället för att EU genom mellanstatligt samarbete tar ansvar för de flyktingar som söker skydd undan förföljelse. är fortsatt starkt kritiskt till EU:s flyktingpolitik och anser den vara inhuman och alltför restriktiv. Vi varnade för att ett system med minimiregler skulle innebära en dragning mot en harmonisering nedåt i riktning mot den sämsta tillåtna nivån på rättssäkerhet och behandling. Detta visade sig också bli fallet. Genom den överstatliga beslutsproceduren ska EU utveckla en gemensam flyktingpolitik där regeln om minimistandard tas bort. Det betyder att , och andra länder som så skulle vilja, förhindras att föra en mer generös flyktingpolitik än EU:s gemensamma. ska migrationspolitiken bli föremål för majoritetsbeslut. är kritiskt till denna utveckling och menar att asyl- och invandringspolitiken även fortsättningsvis bör vara föremål för enhällighet och att länder som såönskar ges möjlighet att föra en mer human och generös flyktingpolitik än den som har bestämts på EU-nivå. 5.7.4Den gemensamma utrikes- och försvarspolitiken förespråkar, som tidigare nämnts, internationellt samarbete. Även samverkan i utrikespolitiska frågor är bra men förutsätter att den nationella bestämmanderätten bevaras. Vetorätten måste finnas kvar vad gäller alla utrikespolitiska frågor. Flera av det konstitutionella fördragets förslag innebär ökad harmonisering av EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik, inklusive vissa förslag om majoritetsbeslut på detta område, vilket leder till ökad överstatlighet. På strax efter terrordåden i 2001 antog och övriga EU-länder en kommuniké som sade att EU-staterna "efter vars och ens förmåga" var beredda att stödja en militär motattack. I detta sammanhang betonades också behovet av att göra den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken operativ . Redan detta uttalande antydde alltså att krishanteringsstyrkan skulle kunna ha en roll i terroristbekämpning, vilket skulle innebära flera steg in i en gråzon mellan krishantering och kollektivt försvar, vilket är oförenligt med den svenska alliansfriheten. krig mot har av det internationella samfundet definierats som "försvar mot terrorism". Det är oacceptabelt att tänka sig att EU:s snabbinsatsstyrka, i det fall ett EU-land blir utsatt för en terroristattack, ska anfalla ett annat land och definiera detta som försvar mot eller bekämpning av terrorism. Sådant agerande strider dessutom mot folkrätten. Ett europeiskt engagemang mot terrorismen bör inte omfatta militära mandat. EU bör i stället öka satsningarna på att förebygga väpnade konflikter, främja demokratisk utveckling och bekämpa fattigdom. När det gäller FN-mandat i situationer där EU ska agera militärt internationellt så finns en skrivning om att visa respekt för , men det är EU självt som avgör om det krävs FN-mandat vid militära aktioner eller inte. I en artikel står det uttryckligen att säkerhets- och försvarspolitiken "kommer att leda till ett gemensamt försvar" (artikel I-40.2). I en särskild artikel förs en solidaritetsklausul in där samtliga länder förbinder sig att skydda medlemsländer - även militärt - som anser sig hotade av terroristattacker. Redan i förväg har man beslutat att alla länder redan nu ska agera enligt denna klausul. Detta efter attentaten i . Vidare så införs en klausul om kollektivt försvar med ömsesidiga försvarsåtaganden på likartat sätt som det föreskrivs i Nato. Förslaget är långtgående, trots att samtliga länder inte till en början behöver delta. I fördraget anges avslutningsvis att "medlemsstaterna ska åta sig att gradvis förbättra sin militära förmåga" (artikel I-41.3), vilket kan tolkas som ett krav på ständig upprustning. Regeringen har inte tagit dessa frågor på allvar i förhandlingarna. Utgångspunkten för all europeisk samordning vad gäller krishantering måste vara icke-militära insatser inom solidaritetsklausulens ram. Genom alliansfriheten har kunnat föra en självständig politik. Neutralitetsoptionen har gett oss den trovärdighet som behövts för att hävda den självständiga politiken. Detta förhållningssätt har aldrig hindrat oss från att skarpt ta avstånd från brott mot mänskliga rättigheter eller internationell lag. Inte heller har det försvårat vårt deltagande i fredsbevarande insatser. har traditionellt varit en stor bidragsgivare även till militära insatser i FN:s tjänst. har också stått bakom insatser i bl.a. och då ett tydligt FN-mandat legat till grund för insatserna. Även fortsättningsvis ska ha rätten att självständigt ta ställning till internationella militära insatser. vill utveckla alliansfriheten och en radikal och självständig utrikespolitik. avvisar alla delar i EU:s militarisering. Den ökade militariseringen kombinerat med de demokratiska brister som finns inom EU är farlig. Resultatet kan bli att EU hamnar långt ifrån det fredsprojekt som vissa hävdar att det är. antog EU:s stats- och regeringschefer dokumenteten europeisk säkerhetsstrategi. Här framträder bilden av en union med ambitioner på den världspolitiska arenan. Man flaggar för en strategi som innebär att man ska agera innan en kris uppstår, på ett sätt som liknar s.k. preventiva interventioner. Bland annat nämns bekymmer angående framtidens försörjning av olja och gas i anslutning till diskussioner om säkerhetspolitiken. Ett antagande av det konstitutionella fördraget, med den eventuella gemensamma försvarspolitiken, riskerar att ge unionen medel att agera efter egenintresse på den världspolitiska scenen. Många talar om att unionen ska bli en motmakt till , men risken kan bli att man på det militära området endast blir det i eget intresse. ska stå utanför denna utveckling. Det innebär inte att avvisar deltagande i internationella militärinsatser. Men det innebär att avvisar deltagande i ett militärt samarbete som inte kräver FN-mandat för insatser och vars mål är att utveckla ett gemensamt försvar inom EU. Euratomfördraget fogas till EU:s nya konstitutionella fördrag som en protokollsbilaga och föreslås behålla sin status som juridisk person. Förslaget att bibehålla Euratomfördraget har kritiserats från många håll, kanske främst därför att det strider mot principen att inte prioritera eller stödja ett energislag, kärnkraft, framför övriga. Fördraget är avsett att främja användningen av kärnkraft. Euratomfördraget är inte juridiskt bindande, men innehåller politiska markeringar som är omoderna och oförenliga med inriktningen i svensk energipolitik. Det är orimligt att kärnkraften ges konkurrensfördelar genom att ha särskilda möjligheter att beviljas lån från kommissionen, i när energipolitiken i stället borde vara inriktad på att stödja långsiktigt hållbara energikällor och ta fram nya sådana. Att Euratomfördraget behöver en översyn har flera EU-länder nu insett och initiativ har tagits i den riktningen. I EU:s nya konstitutionella fördrag har i tilläggen gjorts en förklaring av , och där man vill få till stånd en konferens mellan medlemsstaterna som ska leda fram till en uppdatering av Euratomfördraget. Regeringen bör stödja initiativet till översyn av Euratomfördraget. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.