mot · GS02U267 · 2004-09-30 00:00:00 — FN är och ska vara garant för säkerheten i världen. För att även fortsättningsvis vara denna garant måste FN och särskilt reformeras. Till sin hjälp har FN, förutom medlemsländerna, även de regionala organisationer som finns. I motionen har valt att lyfta fram EU, , och . Regionala organisationer har en lokalkännedom som inte FN har. Regionala organisationer kan lättare förutspå hur kriser kan komma att eskalera. Det är därmed även lättare för dem att föreslå lösningar. Motionen behandlar hur förhållandet mellan FN och de regionala organisationerna bör utvecklas. Ett stärkt partnerskap måste utvecklas. 5.4Mellanöstern och Gulf Cooperation Council8 6FN - garant för säkerheten?9 7Samarbetet mellan FN och regionala organisationer10 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den preventiva diplomatins instrument måste förfinas, sanktionsinstrumentet vässas, regionaliseringen öka och FN:s beslutsformer effektiviseras för att möta hoten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett förstärkt samarbete mellan FN och regionala organisationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att frågor som demokratisk utveckling, mänskliga rättigheter, gränsöverskridande brottslighet, jämställdhet och miljö bör prioriteras i EU:s samarbete med , och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avskaffa vetorätten inom EU:s utrikes- och säkerhetspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det är viktigt att EU tydligt uppmanar och övriga aktörer att samarbeta inom ramen för för att verka för en fredlig utveckling i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att offentligt bör uttrycka att situationen i är ett folkmord. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att FN och Afrikanska unionen bättre bör samordna sina planer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lösningar av konflikten i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett svenskt förhållningssätt i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att vetorätten i avskaffas och att rådet breddas och görs mer representativt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en grundläggande respekt för mänskliga rättigheter och folkrätten bör vara ett krav på varje land som gör anspråk på att få leda FN-organ. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regionala strukturer även kan vara ett sätt att sammanföra resurser och maximera effekten på stabilisering, som t.ex. regionala utbildningscentrum för fredsfrämjande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om större koordination och mer transparent beslutsprocess mellan FN och regionala organisationer. Efter det har terrorism blivit det allvarligaste globala hotet. Enligt , forskare vid tankesmedjan i , ligger initiativet i den kamp som pågår hos terroristerna. Det beror på att den liberala demokratin saknar en strategi för att möta terrorismen. Det finns inte tillräcklig enighet mellan regeringar om vad problemet är, och det finns ingen samordning när politikerna väl enas. Enighet råder om att hoten ser annorlunda ut än för endast . Attackerna i samt de efterföljande attackerna runt om i världen visar på detta. Hot som världen möter baseras alltmer på en ideologi, en idé, ett nätverk av operatörer. Detta är vi inte vana vid.För att komma vidare i arbetet för en säker och stabil värld måste hoten identifieras på ett tidigare stadium, problemlösningar finnas och samarbetet mellan organisationer, länder och FN förbättras. För att omvärlden ska kunna möta hoten måste den preventiva diplomatins instrument förfinas, sanktionsinstrumentet vässas, regionaliseringen öka och FN:s beslutsformer effektiviseras. Detta bör ges regeringen tillkänna. Kriser och konflikter finns i alla delar av världen. En del av dem har eskalerat till krig med katastrofala följer för såväl människor som djur och natur. Andra kriser hålls något så när under kontroll. En av de största humanitära katastrofer, som vi ser, är krisen i . Det som sker i är ett folkmord. är ett annat stort krisområde. möts vi av nyheter om fler bomber och kidnappningar. Krisen i /ser heller inte ut att ta slut. Katastrofen i skolan i fick oss att återigen vända blicken mot läget i . Detta är bara ett fåtal länder och områden. Det finns flera. De regionala säkerhetsarrangemang som finns måste ta ett större ansvar för att reda ut situationerna. FN måste våga ta de beslut som krävs för att inte fler människor ska lida. Kapitel VIII i är grunden till förhållandet mellan regionala organisationer och FN. Kapitlet utgör, förutom den legitima grunden, även inspiration och incitament till arbetet för många organisationer. Regionala organisationer är inte längre underleverantörer för bibehållandet av gemensam fred. De tillför extra värde till FN, förutsatt att samarbetet dem emellan förbättras. Världsordningen behöver regionaliseras. Regionala organisationer måste ta ett större ansvar för kris- och konflikthantering inom sitt eget geografiska område. När det gäller bevarandet av fred och säkerhet även utanför sitt närmaste geografiska område bör de regionala organisationerna ta ett större ansvar, eftersom de med största sannolikhet även har kunskaper och kännedom om sina grannområden. Det är angränsande länder som riskerar att drabbas värst av en konflikt, det är över närmaste gräns som den största spridningsrisken finns för konflikter. Det är i närområdet som varningssignaler kan uppfattas och omsättas i praktisk handling innan konflikter bryter ut. Regionalt krisförebyggande och krishanteringsarbete ställer höga krav på samverkan mellan militära, polisiära, diplomatiska och andra civila delar. Detta talar för att vissa operationer med fördel överlåts till regionala aktörer. Ett ömsesidigt förstärkt partnerskap mellan FN och regionala organisationer bör utvecklas. Vi bör undvika duplicering av resurser, tillåta att arbete utförs av den organisation som har de flesta fördelarna, hjälpas åt att få regionalt stöd för föreslagna lösningar samt hjälpas åt att mobilisera nödvändiga resurser och förmågor att stödja regionala initiativ. Både FN och regionala organisationer skulle vinna på detta. Vad som ovan anförts om ett förstärkt samarbete mellan FN och regionala organisationer bör ges regeringen tillkänna. EU har genom sina återkommande utvidgningar bidragit till att främja fred och stabilitet i regionen. Ett konkret exempel är den senaste utvidgningen som omfattade 10 länder, som tidigare befann sig bakom järnridån. Genom deras strävanden till EU-medlemskap har de uppfyllt de s.k. Köpenhamnskriterierna som innehåller politiska, ekonomiska och administrativa krav. EU:s kontakter med länder som , och bidrar även till stabilitet och säkerhet. bör inom ramen för sitt arbete i EU uppmärksamma hur samarbetet med dessa länder fortskrider. bör aktivt verka för att knyta dessa länder närmare . Framför allt bör frågor som demokratisk utveckling, mänskliga rättigheter, gränsöverskridande brottslighet, jämställdhet och miljö prioriteras i EU:s samarbete med , och . Detta bör ges regeringen tillkänna. EU har även misslyckats. Kriget i och framför allt Kosovo visade på stora bristfälligheter i EU:s förmåga att förhindra våld, mord och förstörelse. Detta misslyckande får inte upprepas . EU bör klara av att hantera kriser innan de eskalerar till krig och katastrof. var det som fick träda in för att rädda människoliv. bör inte EU förlita sig på att alltid kommer att ställa sina soldater till tjänst när vi ber om det. Ett tecken på att håller på och omprioriterar områden som ska försvaras är den avisering som kom om minskning av amerikanska soldater i . Detta betyder att andra aktörer, i detta fall främst EU, måste ta sitt ansvar. Enligt de säkerhetspolitiska forskarna 'Hanlon och betyder detta att EU exempelvis skulle behöva ha uppemot 200 000 soldater insatsberedda, inte bara de 65 000 som stats- och regeringscheferna redan beslutat om. Detta ställer krav på de enskilda länderna, men också på samarbetsförmåga dem emellan. EU måste bli mer samstämmigt inom utrikes- och säkerhetspolitik. En del förbättringar har gjorts genom införandet av en utrikesminister. Det betyder att EU nu talar tydligare på den internationella arenan. För att EU ska kunna nåännu bättre resultat inom utrikes- och säkerhetspolitiken måste vetorätten avskaffas. Ett eller ett fåtal länder ska inte fåblockera insatser för att rädda människoliv och förhindra EU:s handlande för ökad säkerhet i regionen. Vad som ovan anförts om avskaffande av vetorätten inom EU:s utrikes- och säkerhetspolitik bör ges regeringen tillkänna. EU:s satsningar på det internationella området måste fortsätta att öka, liksom de enskilda medlemsländernas. ska tillsammans med de övriga EU-länderna satsa på, att bygga upp de krishanteringsförmågor som är nödvändiga för att medverka till fred. bör engagera sig i uppbyggnaden av den krishantering som planeras inom EU. bör inta en ledande position bland de nordiska länderna, när det gäller omfattning och kvalitet av det vi bidrar med i form av personal och materiel. erkänns som en regional organisation under kapitel VIII i . är ett instrument för "early warning", konfliktförebyggande, krishantering och rehabilitering efter konflikter på hela sitt geografiska område. har en lång tradition av öppen dialog och konsensusbygge. Den har en stor del av sin personal ute på fältet. Den har ett välutvecklat samarbete med andra internationella organisationer. Organisationens möjligheter att verka och agera inom sitt verksamhetsområde är begränsat på flera ställen i främst . Ett exempel på detta är att i har stoppat en delegation från . Organisationen har även haft problem att verka i . Trots hinder upprätthåller operativ närvaro i flertalet av och många oroshärdar. åtnjuter stor legitimitet. Dess säkerhetsfrämjande verksamhet har på ett väsentligt sätt bidragit till demokratisering, säkerhet och stabilitet. sätt att försöka hejda terrorismen med rötter i , med ett fullskaligt krig mot hela den tjetjenska befolkningen har lett till katastrofala följder. När de medel som används bara driver fram mer terror och sprider den över allt större områden har omvärlden all anledning att reagera. Det behövs en demilitarisering med hjälp av internationella styrkor i . Med den erfarenhet och den kunskap som besitter är det av största vikt att organisationen fortsätter sitt arbete. anser att det är viktigt att EU tydligt uppmanar och övriga aktörer att samarbeta inom ramen för för att på så vis verka för en fredlig utveckling i . Detta bör ges regeringen tillkänna. Den afrikanska kontinenten har länge uppfattats som en kontinent i kris. Här råder ofta svält, aidsepidemin florerar, kriser och väpnade konflikter avlöser varandra, barnsoldater finns i främsta ledet i konflikterna, flera av länderna styrs av diktatorer. För det afrikanska folkets skull, liksom för den övriga världen, är det av största vikt att denna negativa spiral bryts. Folket i måste återfå hoppet och tron . Betydande framsteg har gjorts för att lösa flera av svåraste och mest långvariga konflikter. Samtliga större konfliktområden i är föremål för afrikanskt ledda fredsprocesser. Afrikanska unionen (AU) verkar för fred, säkerhet och stabilitet. Förväntningarna på Afrikanska unionen är enorma. AU:s "Freds och säkerhetsråd" har som målsättning att "i rättan tid svara på konflikter och krissituationer" på kontinenter, såsom icke-konstitutionella förändringar av regeringar, humanitära katastrofer samt naturkatastrofer. Större uppmärksamhet bör riktas åt de s.k. postkonfliktsituationerna då fredsavtal slutits men där behov finns av politiskt och ekonomiskt stöd för att stabilisera utvecklingen. Stödet till regionalt samarbete och regionala organisationer är viktigt. Det gäller att stödja de afrikanska organisationernas förmåga att förebygga och hantera konflikter. Den största krisen på den afrikanska kontinenten är situationen i . Krisen i blossade upp av mindre konflikter om mark och vatten mellan i huvudsak afrikanska bönder och arabiska nomader. FN bedömer att 50 000 människor har dödats i konflikter medan ca 1,2 miljoner har tvingats fly. /förhandlade parterna i krisen under medling av Afrikanska unionen. Samtalen avbröts för att återupptas om någon månad. Den av antagna resolution (2004) av får hård kritik av Human Rights Watch. I resolutionen framgår att kan ställas inför "åtgärder som påverkar oljesektorn" om man inte följer besluten och stoppar arabmiliserna mord på svarta i . Human Rights Watch anser dessa skrivningar vara för svaga. Huruvida det ska kallas folkmord eller inte är viktigt för vilka befogenheter FN får.USA:s utrikesminister och försvarsminister har beskrivit krisen som folkmord. bör offentligt uttrycka att situationen i är ett folkmord. Detta bör ges regeringen tillkänna. FN och Afrikanska unionen bör bättre samordna sina planer för att undvika att inrättandet av de så kallade säkra områdena i enlighet med kan tillåta förflyttningar av regeringsstyrkorna och därmed äventyra eldupphöravtalet. Vad som ovan anförts om att FN och Afrikanska unionen bättre bör samordna sina planer bör ges regeringen tillkänna. har uppmanat att acceptera inrättandet av en internationell som på ett oberoende sätt kan bedöma de brott som begåtts i . bör i olika sammanhang verka för att trycket på upprätthålls. Införandet av sanktioner bör övervägas, om inte börjar verka för att förbättra situationen i . Trycket på måste upprätthållas som kontakterna med regeringen fortsätter. Vad som ovan anförs om lösningar i konflikten i bör ges regeringen tillkänna. Den mest omedelbara konsekvensen av kriget i och dess efterdyningar rör givetvis i allmänhet och regionen kring i synnerhet. En viktig utgångspunkt är att aktörerna i regionen inte utgör någon enhetlig politisk grupp. Tvärtom finns det stora skillnader mellan länderna. Det har självfallet också betydelse för krigets politiska följder. Det block av länder som utgör , , , , , och , spelar en nyckelroll i regionen. Både på grund av sin ekonomiska ställning som några av världens viktigaste oljeproducenter och på grund av sin politiska och religiösa ställning som centrala i . Ett grundläggande problem för länderna i är oförmågan att enas om regionala lösningar. Sedan det förra har inte länderna i lyckats prestera ett politiskt initiativ som hade kunnat ligga till grund för en fredlig lösning av . Oförmågan att regionalt lösa frågor har återigen tydliggjorts i och med kriget i . Beroendet av omvärlden när det gäller säkerhet, men även interna missförhållanden i länderna själva, har blivit allt tydligare. Detta kommer att förstärka de interna konflikter och motsättningar som plågar dessa länder och kraftigt försämra möjligheterna till en regionalt baserad och förbättrad krishanteringsförmåga . Utgången av kriget, och den nya dynamik i regionen som kriget medfört, kommer också att leda till en rad utmaningar för samma regimer. Många av dessa utmaningar kan komma att understryka de långsiktiga problem som de individuella GCC-länderna står inför. Det gäller såväl utrikes- och säkerhetspolitiska problem som inrikespolitiska; det gäller balansen mellan den interna oppositionens syn på och de nödvändiga utrikespolitiska banden med . Dessa problem har förhindrat en någorlunda enad front inom GCC från att växa fram när det gäller internationella relationer och konflikthantering. För i allmänhet, och för GCC-länderna i synnerhet, är det avgörande att hitta nya säkerhetsmekanismer för den regionala stabiliteten. Kriget och den långa har visat både hur sårbara GCC-länderna är när det gäller den egna säkerheten och hur svårt regionen har att hitta effektiva konfliktlösningsmekanismer som kan användas lokalt. En av de mer genomgripande konsekvenserna av var att en politisk fredsprocess mellan israeler och palestinier inleddes. Denna resulterade i bildandet av den palestinska myndigheten och embryot till palestinsk självständighet. Skälet till att många aktörer fortfarande lägger ner så mycket energi på att lösa denna konflikt är naturligtvis att den av många betraktas som en kärnkonflikt i , inte minst i . Den israeliska ockupationen av det palestinska territoriet har lett till en ond cirkel av våld. har nära 4 000 människor dödats i våldet. Av dem var omkring 1 000 israeler som dödats av palestinier. dödades omkring 2 800 palestinier, främst av israeliska säkerhetsstyrkor. Vedergällningar som följer på vedergällningar. I skuggan av detta våld finns det dagliga våld som drabbar civilbefolkningen i de ockuperade territorierna. Ett våld som står i skarp kontrast till vad den internationella humanitära rätten säger om att skydda civilbefolkningen i krig och väpnade konflikter. har en legitim rätt att skydda sig mot terrorbombare. Men måste agera inom den internationella rätten. Allt fler bedömare ser att egen framtida säkerhet undergrävs av ockupationspolitiken. brott mot den internationella humanitära rätten har lett till att FN:s speciella rapportör för de mänskliga rättigheterna för regionen, den sydafrikanska professorn , har begärt vapenembargo mot . Både och har rätt att existera i fred inom sina gränser. Genom omvärldens passivitet, och USAs militära och finansiella stöd, till ockupation ökar klyftan mellan den muslimska världen och västvärlden. har haft en positiv roll i att stödja fredsinitiativ. Det är uppenbart att den israeliska regeringen inte är intresserad av en fredsprocess som innebär ett tillbakadragande enligt folkrätten och FN-beslut. På få ställen i världen agerar en regering så föraktfullt gentemot folkrätt och FN-beslut. Det är därför viktigt att otvetydigt klargör att den internationella humanitära rätten och främjandet av de mänskliga rättigheterna är en överordnad prioritet för svenskt agerande - gentemot alla parter. Det är också viktigt att - gentemot alla parter i konflikten - i ord och i handling främjar en icke-våldslösning av konflikten. Det är av avgörande betydelse att det svenska biståndet, handelsrelationer och samarbete av annan sort inte på något sätt bidrar till att stärka någon av parterna militärt - eller deras militära kapacitet. Vad som ovan anförts om ett svenskt hållningssätt i bör ges regeringen tillkänna. 6FN - garant för säkerheten? Inget enskilt land kan anse sig ha beslutanderätt över alla andra. Inget enskilt land ska få bestämma vad som är rätt och vad som är fel. Denna rätt tillhör FN. Ett starkt, livskraftigt och effektivt FN betyder att vi kommer ett steg närmare en säkrare värld. Behovet av FN och FN:s arbete är större . Det ställer stora krav på hur FN fungerar. Det är uppenbart att förändringar krävs för att FN mer effektivt ska kunna utnyttja de möjligheter som det förändrade internationella läget skapat. FN:s beslutsförmåga har ibland blockerats till följd av att de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet inte bara haft skilda uppfattningar om vilka åtgärder som borde vidtas i vissa situationer. De permanenta rådsmedlemmarna har också ibland missbrukat sin vetorätt. har därför inte alltid klarat av sin viktigaste uppgift enligt upprätthållandet av internationell fred och säkerhet, en uppgift för vilken säkerhetsrådet bär huvudansvaret. bör verka för att vetorätten i säkerhetsrådet avskaffas, att rådet breddas och görs mer representativt. Detta bör ges regeringen tillkänna. I det system med "regionala valkretsar" som tillämpas inom FN faller det sig ibland så, att diktaturer får leda kommittéer och organ som bland annat hanterar mänskliga rättigheter. har världssamfundet fått acceptera den tågordningen för att bevara FN:s legitimitet. Med allt fler demokratier kan vi äntligen ändra på detta. Det är självklart orimligt att exempelvis , , eller får leda viktiga FN-organ. En grundläggande respekt för mänskliga rättigheter och folkrätten bör vara ett krav på varje land som gör anspråk på att få leda FN-organ. Detta bör ges regeringen tillkänna. lever av världens befolkning i demokratier. Allt fler länder genomgår transitionsprocesser till att bli demokratier. Det ger oss nya möjligheter att inom FN ställa krav på andra länder att respektera de mänskliga rättigheterna, folkrätten samt arbeta för demokrati. Diktaturernas inflytande inom FN-systemet måste minska. Det är vårt sätt att ställa krav på att fler länder snabbare går mot att bli demokratier. Diktaturernas inflytande ska inskränkas till att endast utgöra rösträtten i generalförsamlingen. Självklart ska dessa stater välkomnas att axla ett större ansvar och tilldelas större inflytande som de kan visa att de uppfyller kraven på respekt för mänskliga rättigheter och folkrätten. Vår förhoppning är att dagens unga generation blir den första som får leva i en värld bestående av endast demokratier. 7Samarbetet mellan FN och regionala organisationer Det finns inte en enskild modell för hur samarbetet mellan FN och regionala organisationer ska ske. kommer regionala organisationer att agera som underleverantörer till FN, enligt kapitel VIII i stadgan. kommer FN att fylla en roll i ett regionalt lett stabiliseringsförsök. Strukturerna kommer att behöva formas från fall till fall samt vara flexibla. Regionala organisationer har mycket att bidra med. Regionala organisationer har oftast kännedom om situationen. De kan agera som "early warning"-mekanismer för eventuella hot mot regional och internationell säkerhet. Eftersom de oftast känner till området kan de utveckla lämpliga, och regionalt accepterade, normer och standarder. De kan sammanföra dessa med de rätta mekanismerna för övervakning och upprätthållande. Regionalt ägda mekanismer stärker ansvarsskyldighet och kan hjälpa till att bygga bättre regeringar. Dessa kan anta flera olika former, t.ex. EU:s Köpenhamnskriterier. De regionala organisationerna kan hjälpa till att tackla gränsöverskridande aspekter av stabilisering, som t.ex. flyktingströmmar. De har även en roll att spela i en hållbar ekonomisk utveckling, vilket förstärker stabiliseringssträvanden. Regionala organisationer borde finnas med i en central roll i koordinerandet. EU:s aktiviteter i den civila delen av är goda exempel. Regionala strukturer kan även vara ett sätt att sammanföra resurser och maximera effekten på stabilisering, som t.ex. regionala utbildningscentrum för fredsfrämjande. Detta bör ges regeringen tillkänna. Även om det verkar som att nord-syd-samarbetet blir mer och mer kompletterat av "region-till-region"-samarbetet och identifikation, ses den världsomspännande uppmuntran till en förstärkt roll för regionala organisationer som ett lovande steg i att diskutera framtida roller även för FN. Detta betyder att vi behöver en mer fördomsfri och innovativ tolkning av kapitel VIII, vilket kunde bana väg för en större synergi mellan internationella organisationers arbete och respekten för subsidiaritetsprincipen. Större koordination behövs, speciellt mellan civila och militära komponenter. Det är även viktigt att beslutsprocessen mellan FN och regionala organisationer är transparent. Vad som ovan anförts om större koordination och mer transparent beslutsprocess mellan FN och regionala organisationer bör ges regeringen till känna.