mot · GR02Fi23 · 2004-05-03 00:00:00 — avslår vad regeringen förordar om en förbättrad kapitalstruktur i statliga bolag. 4 Öppenhet och internationalism har länge varit ett öppet land med ett stort beroende av utrikeshandel och internationellt utbyte. Utrikeshandeln motsvarade 1950 av BNP, senare, , . Vår standard bygger i hög grad på internationellt utbyte och internationell samverkan. Många av de problem och utmaningar som de svenska och europeiska samhällena möter är till sin natur internationella. Lösningarna på de gränsöverskridande utmaningarna finns i tätare samarbete över nationsgränserna. Med vårt medlemskap i är det naturligt att det är i den kretsen vi i första hand kommer att utöva vårt internationella samarbete. Det är viktigt att slå fast att och svenskarna har allt att vinna på ett starkt EU som fungerar. Därför ser vi behovet av att förstärka men också förändra EU:s politik på ett antal områden. Ett av de största och viktigaste samarbetsprojekten inom EU är den inre marknaden. Den har betytt oerhört mycket för tillväxt, handel och integration. Den inre marknaden måste vårdas och värnas mot protektionistiska tendenser. Den bör vidgas till nya områden. Den internationella kriminaliteten känner inga gränser. För att kunna bekämpa den gränsöverskridande kriminaliteten i form av människohandel, narkotikasmuggling, penningtvätt och terrorism måste EU bli starkare. För detta syfte vill skapa ett europeiskt FBI som tar krafttag mot de organiserade ligorna. Vi vill också avsätta kraftigt ökade EU-resurser för en effektivare europeisk brottsbekämpning. Vad gäller gränsöverskridande miljöproblem har EU-samarbetet inneburit unika möjligheter att bekämpa och minska dessa, men EU måste driva en ännu tuffare miljöpolitik. För detta syfte krävs gemensamma, bindande regler. Vi vill att EU skall kunna fastställa sådana regler med majoritetsbeslut. Jordbrukspolitiken i EU måste avregleras och ta större hänsyn till produktionens konsekvenser för djur, miljö och biologisk mångfald. Gränshinder mot omvärlden skall bort, liksom inhemska stöd och subventioner. Regionalpolitiken skall koncentrera sig på att stötta de allra fattigaste regionerna i de nya medlemsländerna. Det innebär en omprioritering från de regioner som får stöd. Huvuddelen av regionalstödet skall skötas av länderna själva. EU skall arbeta för fred och frihet, för en värld som präglas av demokrati, mänskliga rättigheter och utveckling mot välstånd. Frihandel är ett viktigt medel för att nå dit. EU kan spela en avgörande roll för arbetet med ökad global solidaritet. Men för att EU skall kunna tala med en röst måste utrikespolitiken bli mer samordnad. 4.1 Världshandeln vid ett vägskäl Förhandlingarna om en utvecklingsrunda för att sänka handelshinder inriktade på behov havererade i Cancùn . Detta är på kort och medelfristig sikt ett allvarligt bakslag som innebär att fler människor kommer att leva i fattigdom . innebar Cancùn ett uppvaknande för EU och om att tålamod är slut och deras styrka har vuxit. Det tillhör nu uppenbarligen en förgången tid när globala handelsförhandlingar kunde prioritera i-länders önskemål om liberaliseringar och inte ta sig an deras egen jordbruksprotektionism. 4.1.1 Varför är då en eliminerad jordbruksprotektionism så viktig? Huvuddelen av världens fattiga, , bor på landsbygden och får sin inkomst från jordbruk. Att få bort handelshindren på jordbruksprodukter är den enskilt viktigaste åtgärden för att minska fattigdomen i världen. Eftersom jordbruket undantogs från alla internationella multinationella handelsförhandlingar (GATT-rundor) ända fram till Uruguayrundan har handelshindren på detta produktområde inte kommit att sänkas nämnvärt. Till gränshinder för jordbruksprodukter kommer de för ofta lika skadliga interna subventionerna i i-länderna. Att ta bort protektionismen på jordbruksområdet innebär att 2/3 av alla vinster från global handelsliberalisering tas hem. De handelshinder på jordbruksprodukter som möter i i-länder, som EU, är fyra till sju gånger högre än handelshindren på industrivaror. Tullar på jordbruksprodukter når sina toppnoteringar just på produkter som kommer från fattiga producentländer. Av i-ländernas, inklusive EU:s, jordbrukssubventioner går till stora jordbruk. Dessa bönder har ofta inkomster som är högre, ofta väsentligt högre, än genomsnittsinkomsten i . Den förda politiken innebär alltså att EU subventionerar redan relativt rika personer i rika länder på bekostnad av prispress på de produkter som produceras av de relativt fattiga i fattiga länder. En fri handel är i allmänhet en mycket stark drivkraft för minskad fattigdom, särskilt sett över när de kumulativa effekterna av ökat välstånd för de fattiga kan mogna ut. behövs komplementära åtgärder för att bistå de fattiga i , bl.a. ett omfattande utvecklingsbistånd. 4.2 Nej till speciella avtal som undergräver WTO-systemet Det finns en tendens till mer av bilaterala specialavtal i världshandeln. Både och EU använder detta. Det är en farlig väg att beträda. Det gäller även avtal som ger vissa undantag. Dessa undantag har inte sällan visat sig opålitliga och gällt varor som saknar större exportmöjligheter för de aktuella . Initiativet anything but arms, för att främja fattiga länders export till bl.a. EU, innebär en viss omskyffling av exportmöjligheter mellan olika (t ex från till ), men inte någon ökad total exportvolym från som grupp. Ett fattigdomskriterium för vilka länder som skall få del av specialavtal är ofta vilseledande eftersom huvuddelen av världens fattiga inte alls bor i världens fattigaste länder. Om man specialdestinerar handelspreferenser för de minst utvecklade länderna undantas sålunda ca 2/3 av världens fattiga befolkning (definierat som de som lever på mindre än /dag). Om specialförmåner alls skall utdelas bör kriteriet snarare än fattigdom (BNP/capita) vara länders vilja och demonstrerade förmåga att genom utbudsstärkande åtgärder kunna exploatera ökade exportmöjligheter. Generellt bör hävda att globala, ömsesidigt likabehandlande minskningar i handelshinder är det som bäst gynnar världens fattiga. har vi kunnat bevittna en särskilt perverterad användning av handelspreferenser. Ett förslag från syftar till att minska det externa reformtrycket på, och kritiken mot, EU:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP) genom att söka splittra omvärldens opposition mot politiken. Förslaget är att EU-länderna skall erbjuda medlemmar av , det latinamerikanska frihandelsområdet, särskilda handelsförmåner. Genom att på så sätt gynna vissa av kritikerna skulle EU muta främst potentiella jordbruksexportörer som , och att ge upp mycket av sitt motstånd mot CAP. finns en enad front mot CAP som utgörs av den s.k. Cairnsgruppen, dvs. 18 jordbruksexporterande länder under ledning av . På detta machiavelliska sätt skulle EU undgå att i WTO:s kommande Doharunda behöva möta övermäktiga krav på att liberalisera sin oacceptabla jordbrukspolitik. Detta förslag drabbar dubbelt länder som , , , och : dels genom EU:s fortsatta protektionism på jordbruksområdet, som dessutom skulle öka för dessa länder, dels genom att Mercosurländerna kan etablera signifikanta marknadsandelar på EU-marknaden. Det drabbar även förhandlingsmässigt svaga och fattiga länder, t ex i och annorstädes. Skadeverkningarna skulle leva vidare år så länge som inte CAP liberaliseras och handelshinder avskaffas gentemot alla länder inte bara . En mycket allvarlig konsekvens av söndra och härska-teknik är sålunda att förslaget kommer att allvarligt skada det globala handelssystemet: WTO:s () grundläggande uppgift att skapa och bevara ett verkligt multilateralt och icke-diskriminerande handelssystem undermineras ytterligare. WTO grundades på principen att varje företräde, förmån, privilegium eller undantag som ges till varor från ett land skall gälla och villkorslöst också för samma varor från varje annat land. En överenskommelse mellan skulle bryta mot dessa principer och sänka ytterligare en bilateral överenskommelse ned i det träsk av överlappande och utestängande bilaterala handelsavtal som tynger det internationella handelssystemet. söker genom undantag plocka bort de effektivaste kritikerna, skapa en ny intressegrupp (i detta fall ) mot en allmän handelsliberalisering lika för alla, och gör världshandelns villkor svårförutsebara. Detta slår mot såväl exportörer, importörer som investerare. Resultat blir lägre tillväxt, fler och fattigare , några få länder som blir rikare, och en ökad osäkerhet hos företag och konsumenter om framtida ekonomiska villkor. Det är dags att sätta stopp för denna utveckling med allt fler bilaterala handelsuppgörelser. Läget är redan illa nog: har inte mindre än 157 bilaterala preferensavtal rapporterats till WTO. Om starka länder inte följer WTO-principerna kommer en löpeld av handelsdiskrimineringar och en värld i vilken de starka dominerar och dompterar de svaga. antogs av stats- och regeringscheferna vid toppmötet i . Man slog fast ett antal mål på de ekonomiska, sociala och miljömässiga områdena. Tanken är att EU:s medlemsländer genom exemplets makt skall lära av varandra och att EU skall hinna ikapp världens dynamiska regioner, särskilt . Ett stort antal åtgärder angavs för att uppnå målen, med tidsplaner samt konkreta förslag vad medlemsländerna skulle göra. Trots Lissabonprocessen släpar EU efter på flera områden som är direkt avgörande för länders tillväxt. Inkomsten per person inom EU är av inkomstnivån i . Det gapet har ökat Lissabonprocessen initierades. Att ligger relativt väl till i mätningarna är naturligtvis glädjande, men lyckan grumlas väsentligt av att lyckats med detta i en grupp av lågpresterande länder. Det faktum att EU som helhet har haft en svag utveckling pekar därmed på ett allvarligt metodfel i Lissabonprocessen: Att ha andra EU-länder som jämförelsenorm har visat sig leda till mer förnöjsamhet än företagande, mer politiska deklarationer än ekonomisk dynamik. EU borde byta jämförelsenorm och jämföra sig med och de snabbväxande länderna i . Regeringen har sålunda gått i en närsynthetens fälla () när regeringen skriver att Lissabonstrategin är det kanske viktigaste instrumentet inom EU för ökad tillväxt och sysselsättning (finansplanen s. 18). Ja, det hade kanske varit så om EU hade varit en bra jämförelsenorm. är inte EU det. Om vi jämför med kan man konstatera t ex att i är av befolkningen involverad i entreprenörsaktiviteter, EU och . Det är viktigt att fler anser det lönsamt att komma ut på arbetsmarknaden. Sålunda är det tänkvärt att skatten på låginkomsttagare i bara är , i EU-15 ca 38 och i . På en skala från 1 till 10 i fråga om arbetsmarknadsflexibilitet har index 7, ca 1,3, 2,2, 6,8 och index 3,5. Så låga tal för viktiga EU-länder och gynnar naturligtvis arbetsmarknadens insiders (i LO:s medlemmar inte minst), men det missgynnar tillväxten. Efter kommer i EU bara , , och i fråga om flexibilitet på arbetsmarknaden. Det intressanta och för tänkvärda med dessa fyra länder som ligger efter i EU är att de karaktäriseras av betydande långsiktiga och svårbemästrade strukturella underskott i de offentliga finanserna. Vidare: vi vet från decenniers forskning att utbildning är en grundläggande tillväxtfrämjande investering. Ju fler som utbildar sig, genomgår bra skolsystem och satsar på högre utbildningar, desto högre långsiktig tillväxt. Det är också klart att avkastningen på t ex universitetsutbildning i är väsentligt bättre än i EU och i . Det leder därmed till att fler ungdomar vill och vågar satsa på utbildning och ta risken att avstå från att arbeta för att istället investera i mer utbildning och framtida högre inkomst. Sålunda har en universitetsutbildad i av en gymnasieutbildads inkomst. I EU är motsvarande tal ca 145 och i ca 130. Med sådana strukturella fördelar är det inte alls konstigt att växer snabbare än EU och . strukturella problem just på sysselsättningsområdet diskuteras i ett publicerat meddelande från , benämnt Fokus på genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin. Sålunda skriver kommissionen bland annat följande uppmaningar till : Öka arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga. Gynna tillväxten av små och medelstora företag, i synnerhet genom att lätta på de administrativa bördorna. Förmå fler människor att ta sig in på arbetsmarknaden och se till att arbete lönar sig för alla. Motverka det ökande antalet långtidssjukskrivna genom att främja arbetsinriktade lösningar och förbättra arbetsvillkoren. Undanröj återstående arbetslöshetsfällor och motsvarande som gör att man hellre stannar utanför arbetskraften. Följ noga upp resultaten av insatserna för att integrera invandrare i arbetskraften. Få till stånd fler och bättre riktade investeringar i humankapital och livslångt lärande. Minska antalet ungdomar som lämnar skolan och förbättra möjligheterna till utbildning för lågutbildade och personer utanför arbetskraften. Se över utbildningspolitiken för att åtgärda problemen med begynnande flaskhalsar och bristande överensstämmelse mellan utbud och efterfrågan när det gäller arbetskraftens kompetens inom sektorerna för låg- och medelutbildade. Till syvende og sidst är det dock varken andra EU-länder, eller som bör definiera våra mål och höjden på den ribba som vi i skall klara. Målet definieras av våra egna ambitioner för . Hur vill vi att levnadsstandard skall vara, säg, ? Kommer att kunna klara den privata och offentliga standard som vi anser önskvärd? Det är det avgörande spörsmålet. Med den politik som den nuvarande regeringen för är det svaret inte ett givet ja. Lissabonprocessen har visat alltför lite framsteg. Den har förlorat i fokus och har vattnats ur, bland annat genom att alltför många mål har satts . Alltför ofta har den reducerats till en föga meningsfull statistisk övning. Lissabonprocessen måste koncentreras till ett färre antal mål och dess resultat tydligare utvärderas och följas upp. Europeiska unionens viktigaste uppgift inom den ekonomiska politiken är emellertid att genomföra reformer som fullt ut förverkligar den inre marknaden. Det handlar om att bryta upp monopol, att liberalisera marknaderna för bland annat elektricitet, posttjänster och transporter. EU:s nya tjänstehandelsdirektiv spelar en viktig roll i sammanhanget. En friare handel inte bara när det gäller varor utan också vad beträffar tjänster skapar ökad dynamik på den europeiska marknaden. En effektiv och väl fungerande europeisk marknad kommer att skapa nya möjligheter för ekonomisk tillväxt, jobb och social välfärd. I de rika industriländernas ekonomier står, trots namnet, varuproduktion i allmänhet och industriproduktion i synnerhet bara för en mindre del av BNP och sysselsättning. I EU utgör tjänsteproduktion av BNP. Från konsumenternas och skattebetalarnas synpunkt ger följaktligen lägre priser, högre kvalitet och ett större urval av tjänster stora realinkomstökningar och sannolikt lite högre tillväxttal . Det handlar inte bara om engångseffekter utan sannolikt också om en högre BNP-tillväxt . rör det sig alltså om mycket stora, ackumulerade värden för ett utrikeshandelsberoende och internationellt ekonomiskt integrerat land som . Att liberalisera handeln med tjänster är inom EU inget nytt. Det innebär att EU-länderna fullföljer och fyller med innehåll de fyra friheterna beträffande handeln med tjänster (de övriga är fri rörlighet för arbetskraft, kapital och varor). Hur skall dessa fördelar kunna hämtas hem? Det traditionella svaret är genom dels en ökad internationell handel med tjänster, dels inhemska avregleringar. På det internationella fältet finns arbete inom WTO, med sina ansträngningar för avtal om en friare världshandel med tjänster (GATS). Inom är strävan att skapa EU:s inre marknad, som skall vidareutvecklas för att underlätta en friare handel med tjänster. Det är mot denna bakgrund av ökade möjligheter och ekonomiska fördelar man skall se förslag till nytt direktiv om en friare tjänstehandel inom EU (KOM(2004)2 slutlig, 13.1 2004). Att ta ställning till direktivet är därmed i grunden en fråga om man är för eller emot frihandel. Är man för eller emot konsumentintresset av lägre priser, tillgång till fler tjänster och av flera olika kvaliteter? I allt väsentligt är direktivet för en liberal marknadsanhängare bra och slutsatsen är klar: Direktivets tankar bör förverkligas, ju förr dess bättre. Tjänster som redan i förslaget nämns som exempel är ett stort antal olika verksamheter, t.ex. konsulttjänster inom ledarskap och förvaltning, certifiering och testning, underhåll, skötsel och säkerhet när det gäller kontor, reklam, rekrytering, även företag som sysslar med interimsarbete, handelsagenter, juridisk och skattemässig rådgivning, tjänster som berör fastigheter, t.ex. fastighetsmäkleri, byggverksamhet, arkitektverksamhet, distribution, organisation av mässor, biluthyrning, säkerhetstjänster, tjänster inom turistområdet, även resebyråers och turistguiders arbete, audiovisuella tjänster, sportanläggningar och nöjesparker, tjänster på fritidsområdet, vårdtjänster, tjänster i hemmet, t.ex. hjälp till äldre. Den kritik som i blossat upp mot friare handel med tjänster från LO:s sida och därmed även från den socialdemokratiska regeringen kan ses som de berörda ryggmärgsreaktion att bevaka sitt snäva kortsiktiga producentintresse, sina ekonomiska positioner och insiderintressen. Vad det delvis handlar om är att den internationella konkurrens som som Metall, Pappers och Industrifacket levt med nu utsträcks något till andra förbund. Det många inom LO förefaller glömma bort är att det är de konkurrensutsatta branscherna och förbunden som, jämfört med sina konkurrensskyddade kollegor, haft en långsiktigt bättre inkomst- och produktivitetsutveckling. Det som de nya tjänstehandelskritikerna också förefaller glömma är inte bara konsumentintresset utan även alla de nuvarande och potentiella tjänsteföretag i som genom en öppnare handel och ett friare marknadstillträde i andra EU-länder under rättstrygga förutsättningar kan starta och expandera utomlands genom exportledd efterfrågan. Denna utvecklingsstrategi har vad gäller varor skapat både högre inkomster och fler produktiva jobb i och är själva grunden för dagens svenska välstånd. Vi vet dessutom att tjänsteproduktion i stor utsträckning drivs i form av små och medelstora företag. Det skulle alltså bli främst dessa företag som drabbas av tjänstehandelsprotektionism. Att gå emot frihandelns betydelse för vore som att förneka moderskapets betydelse för befolkningen. Förslaget om friare tjänstehandel är ett förslag till ett nytt s.k. ramdirektiv. Syftet är alltså inte att fastställa detaljerade bestämmelser eller att harmonisera alla medlemsstaters bestämmelser om tjänsteverksamhet. Det sker på nationell nivå. En fråga som diskuterats i är utstationerade arbetstagares villkor och kollektivavtalen. Skall personer från t ex de nya medlemsländerna arbeta i (och svenskar i t ex ) till hemlandets löne- och anställningsvillkor? Här rör det sig i allt väsentligt om överdrivna farhågor. Det finns bestämmelser i om personer från ett land som är utstationerade i ett annat, nämligen bestämmelserna i utstationerings- eller entreprenörsdirektiv (96/71/EG). Tjänstehandelsdirektivet ersätter inte denna gällande lag, utan är ett komplement. Enligt utstationeringsdirektivet gäller värdlandets minimiarbetsvillkor, bl.a. minimilön, längsta arbetstid, semester, hälsa, säkerhet och hygien på arbetsplatsen, skyddsåtgärder, likabehandling av kvinnor och män etc. Dock, som undantag, får under en (1) månad hemlandets lön gälla. Men kan krav på kollektivavtal kringgås genom att arbetstagare från ett annat EU-land ger sig ut för att vara delägare i tjänsteföretag fast hon/han egentligen är anställd löntagare? Nej, enligt utstationeringsdirektivet har värdlandet () ensamrätt att definiera vad som menas med löntagare. Detta betyder att om anser att den som utger sig för att vara tjänsteutövare i själva verket istället bör ses som arbetstagare gäller den svenska tolkningen. En liknande obefogad farhåga gäller arbetsrätten. Det är viktigt att poängtera vad som står i förslaget, nämligen att Syftet med detta direktiv [dvs. tjänstehandelsdirektivet] inte är att behandla rent arbetsrättsliga frågor (s. 43). Även några andra direktiv, som redan finns, medför att det redan från början gjorts vissa undantag i tjänstehandelsdirektivet. Det gäller, förutom direktivet om utstationering av arbetstagare (96/71/EG), som redan nämnts, förordning 1408/1 (socialförsäkringar), och förordning (EEC) 259/93 (avfallstransporter) (s. 26). Även ifråga om konsumenternas säkerhet är tjänstehandelsdirektivet ett komplement till exempelvis kommissionens arbete med konsumentsäkerhet (s. 15). Förslaget till direktiv kompletterar den gemenskapslagstiftning som redan finns beträffande konsumentskydd, och kraven läggs till varandra. Dessutom skall förslaget säkerställa att varje medlemsstat på begäran effektivt skyddar alla konsumenter i EU mot ohederliga företag som bedriver verksamhet på dess territorium (s. 17). Särskilt undantag kan göras av konsumentskäl i enskilda fall när det gäller utövandet av vårdyrke, eller skyddet av minderåriga och endast om de nationella bestämmelserna på dessa områden inte är harmoniserade (s. 39, artikel 19), liksom för tjänster som är totalförbjudna i landet (s. 39). Förslaget omfattar alla tjänster som kan klassificeras som förvärvsverksamhet. Dock inte tjänster av allmänt intresse, typ post, el-, gas- och vattenförsörjning eller radio och TV. Inte heller omfattas av förslaget verksamhet som inte är av ekonomisk art, eller där betalning inte förekommer, när det gäller den verksamhet som staten bedriver utan ekonomisk ersättning inom ramen för sitt uppdrag på de sociala och kulturella områdena samt inom utbildnings- och rättsväsende (vår kursivering). Kravet på förvärvsverksamhet innebär bl a att Bestämmelserna i detta [tjänstehandelsdirektiv] rörande etableringsfriheten skall endast tillämpas om den berörda verksamheten är öppen för konkurrens, och det därför inte är nödvändigt för medlemsstaterna att avskaffa existerande monopol, särskilt på lotteriområdet, eller att privatisera vissa sektorer (s. 38). Detta stadgande torde alltså skydda t ex Systembolaget. Detta bör dock klargöras. Inte heller berörs handel med finansiella tjänster, elektronisk kommunikation, informationssamhällets tjänster (s. 33), eller skatter eller harmonisering av skatter (s. 32, artikel 2.3). Inte heller transporttjänster ingår eftersom de hanteras på annat håll i . Vi vill, till dess att reglerna är likvärdiga inom hela EU, införa en konsumentgaranti motsvarande miljögaranti, dvs. att en harmonisering av reglerna aldrig får hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare konsumentskyddsåtgärder, förutsatt att dessa är förenliga med fördraget. Slutsatsen är att utan att underskatta tjänsteområdets komplexitet jämfört med mycket av varuhandeln, är det viktigt att med full kraft liberaliserar även på detta område, hävdar konsumentintresset och det långsiktiga samhällsintresset. I detta ligger en högre produktivitet, högre realinkomst, lägre offentliga utgifter för samma service och en större meny och valfrihet i utbudet av tjänster för användare i privat och offentlig sektor. 5 Den ekonomiska utvecklingen 5.1 Den internationella utvecklingen Återhämtningen i den internationella ekonomin är nu tydligt på väg. Förtroendet inom både hushåll och företag har stärkts. Det leder till att det är mera sannolikt att de ska våga konsumera eller investera i ny kapacitet och nya verksamheter. Som framgår av tabell 1 är uppgången brett förankrad och omfattar de flesta större regioner. BNP-tillväxt i större regioner 20032005 De förbättrade vinsterna i företagen leder till ökade investeringar. Med den omfattning som ett lågt resursutnyttjande fortfarande har kommer det att dröja ännu innan inflationsriskerna blir överhängande. Den lätta penningpolitiken kommer därför troligen att fortsätta åtminstone något halvår till.