mot · GS02U305 · 2004-10-05 00:00:00 — 3Behovet av reformer i Mellanöstern3 4USA och "the Broader Middle East and North "4 5Barcelonaprocessen och europeiska grannskapspolitiken5 7Förutsättningarna för en fredlig utveckling7 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och EU i sina förbindelser med andra länder och i FN i större utsträckning skall värna och framhäva demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna som grund för samhällelig utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en sammanhållen EU-politik är det bästa sättet att konstruktivt kunna bidra till transatlantiska åtaganden för . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skapa en regional säkerhetsstruktur för hela Gulfregionen som regeringarna i genomför politiska och ekonomiska reformer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de nuvarande EU- och USA-strategierna för och arabländerna bör kompletteras med en starkare satsning på demokratispridning, inte minst på gräsrotsnivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU bör ta initiativ till att mer medel kanaliseras via frivilligorganisationer (NGO) vid sidan av utbytet på regerings- och parlamentsnivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och EU kraftfullt måste agera för att skall demokratiseras och förmås att respektera de mänskliga rättigheterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall vara en pålitlig partner till och bidra till återuppbyggande och etablerande av säkerhet genom att använda redan etablerade kanaler för att kunna sprida mer kunskap om demokrati och de mänskliga rättigheterna, det civila samhällets roll och ägarskapsfrågor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör göra allt för att stödja de palestinier som söker demokrati och som kan axla ledarskap i de palestinska områdena. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den israeliska säkerhetsbarriären. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att omvärlden skall hålla i färdplanen för fred i så att en palestinsk stat tydligt kan ge det palestinska folket eget ansvar för landets utveckling och för säkerhetssituationen inom landet och vid dess gränser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätt till erkända och säkra gränser samt att även det palestinska folket har rätt till en egen stat som har erkända och säkra gränser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att EU skall vara pådrivande och ha en gemensam strategi och handlingslinje för att tillföra ny energi till fredsprocessen i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att omgående skall dra tillbaka sina styrkor och sitt politiska inflytande från . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att åter bör öppna ambassad i . 3Behovet av reformer i Efter terrorattackerna i och och krigen i och har det talats om en konflikt mellan civilisationer, mellan västvärlden och den muslimska världen. Det finns de som vill söka grund i religionen och likställa islam och fundamentalism. Det tycker vi är fel. Att peka ut den fortsatta konflikten mellan och och den osäkra utvecklingen i som en annan orsak till radikalisering och fundamentalism leder även det i fel riktning. Den ökade radikaliseringen handlar inte primärt om religion, eller om inblandning i regionen, även om båda faktorerna används av vissa som motiv för terrorhandlingar. Vi anser att grundorsaken till den ökade radikaliseringen istället bör sökas i regionens speciella politiska och socio-ekonomiska problem och brist på modernisering av samhället. präglas i hög grad av diktaturregimer. Respekt för arabisk kultur och muslimsk tro får inte förväxlas med en tolerans av politiska system som bygger på grymt förtryck och förakt för människovärdet. Diktaturregimerna i denna region är ett problem i sig men också den underutveckling som det totalitära förtrycket av den enskilde medborgaren leder till. medborgare har samma rätt till respekt för sina mänskliga fri- och rättigheter som varje annan person. Ett förtryck som drabbar människor får aldrig skyllas på eller ursäktas av föreställningar om kulturell tradition eller religionens krav. I många där oljeinkomsterna utgör en betydande del av landets ekonomi har resurserna tilldelats och fördelats mellan ett fåtal, vilket lett till framväxten av en ekonomisk och politisk elit. Flera av dessa länder styrs av auktoritära regimer med stöd från militär och säkerhetstjänst, vilka gemensamt har begränsat den politiska, ekonomiska och sociala mångfald och aktivitet som utgör fundamenta i ett civilt samhälle. I många har de goda oljeinkomsterna medfört ett för staten minskat behov av att ta ut skatter, vilket har minskat behovet av politisk delaktighet och legitimitet. På så sätt kan oljetillgångarna sägas ha varit en nackdel för en ekonomisk liberaliseringsprocess och demokratisering. Handelshinder och tullar har även använts, inte bara för att skydda inhemsk produktion utan också av politiska skäl. Ekonomisk och politisk liberalisering har motverkats och globaliseringen har inte lyckats bryta upp befintliga strukturer. Flertalet av de arabiska regimerna har med våld, förtryck och hot mot den egna befolkningen lyckats behålla monopol över landets resurser, men har generellt misslyckats med att försäkra människorna såväl hälsoreformer, välfärd och utbildning som politisk delaktighet och legitima beslutsprocesser med stabila politiska institutioner och en fungerande rättstat. , och är länder som kan uppfattas som starka maktutövare. Men bristen på, eller i vissa fall avsaknaden av, en maktutövning som kommer den egna befolkningen till del medför utbrett missnöje och vanmakt. Detta ökar risken för intern osäkerhet och regional instabilitet i form av underliggande och uppblossande konflikter mellan etniska grupper samt framväxt av terrorism. Svaga stater är därför kanske lika viktiga att beakta som s.k. failing states, inte bara ur ett människorättsligt och humanitärt perspektiv, utan också säkerhetsmässigt. Utmaningarna för regionen är stora. Här är några nyckelsiffror som tecknar bilden av en region i stagnation, med risk för instabilitet och intern osäkerhet. Den samlade BNP för de 22 arabländerna är mindre än . av arabländernas samlade befolkning i vuxen ålder är analfabeter, dvs. ca 65 miljoner människor, varav 2/3 är kvinnor. Över 50 miljoner unga människor tillkommer till arbetsmarknaderna och 2020. Det behöver skapas minst sex miljoner nya jobb per årför att absorbera dessa. Om nuvarande arbetslöshetssiffror består, kommer arbetslösheten i regionen att nå . En tredjedel av regionens invånare lever på per dag. För att förbättra levnadsstandarden behöver tillväxten i regionen mer än fördubblas från till åtminstone . av befolkningen har tillgång till Internet, en siffra som är lägre än i vilken annan region i världen, inklusive söder om . Andelen kvinnliga representanter i parlamenten i arabländerna är , att jämföra med exempelvis i länderna i söder om . av de äldre ungdomarna uttrycker en vilja att emigrera från regionen. Detta sammantaget gör att både och EU nu ser över sin politik för . 4USA och "the Broader Middle East and North " I kölvattnet av 9/11-attackerna har Bush-administrationen omvärderat sin militära säkerhetsstrategi genom att bl.a. utveckla sin förhållning till omvärlden samt identifierat nya åtgärder med fokus på förebyggande åtgärder, s.k. pre-emptive measures. Det har också vuxit fram en insikt om det ökade behovet av reformer i arabstaterna, vilket manifesteras i initiativet för "the Broader Middle East and North " (BMENA) samt senast vid , där vikten av reformer och demokratisering i och samt en lösning på konflikten mellan och betonades. Initiativet för BMENA syftar till att genom bilateralt och regionalt samarbete främja demokrati, stärka utbildning genom insatser för att bekämpa analfabetism samt skapa jobb och främja tillväxt genom stöd och finansiering av företagande. Genom att söka partners i regionen, såsom företagsorganisationer och utgå ifrån varje lands förutsättningar hoppas man från amerikansk sida kunna förbättra ländernas utvecklingsförmåga, men också främja säkerheten i regionen. Utöver detta har frihandelsavtal med , , och . Med , , , , , , och Yemen har handels- och investeringsavtal tecknats. 5Barcelonaprocessen och europeiska grannskapspolitiken EU:s politik för har fokuserat på handel och finansiellt stöd. oljebehov och oro för att oroligheterna i skall sprida sig till länderna runt har medfört att värnandet om diplomatiska och ekonomiska relationer och bevarande av rådande maktförhållanden har satts framför kraven om demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Denna inställning har bidragit till ett minskat tryck på politiska reformer och politisk stagnation. Till skillnad från Öst- och - där EU aktivt har bidragit till en tillskyndande demokratisering - har regimerna i och arabländerna tyvärr lämnats ifred, undan tydliga och trovärdiga påtryckningar. Detta, trots fortsatta övergrepp mot de mänskliga fri- och rättigheterna och en utveckling mot mer auktoritära styren. Vi menar att och EU i sina förbindelser med andra länder och i FN i större utsträckning skall värna och framhäva demokrati och respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna som grund för samhällelig utveckling. EU skall även fortsätta att politiskt bidra med frihandel och marknadsekonomiska reformer samt etablerandet av marknadsekonomiska institutioner. Detta gäller inte minst EU:s relationer till länderna i och . EU:s Medelhavspolitik (Barcelonaprocessen, ) som innebär att alla kustländer från i väster till i öster erbjuds partnerskap med EU, med målet om frihandel , är ett viktigt instrument för att främja en utveckling mot demokrati och respekt av de mänskliga rättigheterna i dessa länder. har inbjudits att ansluta sig till Barcelonaprocessen under förutsättning att landet accepterar det regelverk som utvecklats inom Barcelonaprocessen. deltar som observatör. Det viktigaste i detta initiativ är inte enbart samarbetet mellan EU och respektive land utan också att det syftar till att skapa ett samarbete mellan arabländerna. Något som lyser med sin frånvaro. Genom återkommande ministermöten och mötesstruktur (inrättas även ett parlamentariskt forum, EMPA) och MEDA-bistånd finns strukturer och forum för ökad integration och samförstånd. Det gäller nu att fylla detta med innehåll och en tydlig agenda gällande behovet av demokratisering och rättsstat. Det vore underligt om inte också grannskap söder och öster om skulle kunna demokratiseras. I samband med har EU fått nya grannar. I syfte att möjliggöra ett gränsöverskridande, regionalt samarbete kring den utvidgade unionens yttre gräns utvecklas ett nytt grannskapsinstrument i form av europeiska grannskapspolitiken (ENP). För detta ändamål står befintliga finansiella EU-instrument till förfogande såsom Interreg, Phare- och Tacisprogram samt Cards och . Avsikten är att kombinera både utrikespolitiska mål samt ekonomisk och social sammanhållning. Tydligare än förut understryker EU vikten av fattigdomsbekämpning, djupare ekonomisk integration samt politiska och kulturella relationer. I sin kommunikation KOM(2003)104 pekar EU på behovet av mer öppna gränser, även vad gäller personers fria rörlighet. Vikten av en fri rörlighet förklaras, inte minst i ljuset av EU:s demografiska utveckling med en åldrande befolkning och en framtida utveckling där färre kommer att försörja fler, men också av ekonomiska och säkerhetspolitiska skäl. I likhet med initiativ rörande BMENA framhålls vikten av att stärka de mänskliga fri- och rättigheterna, behovet av starka demokratiska institutioner samt ett ökat samarbete på det rättsliga och säkerhetspolitiska området. Den ökade kontakten skall ta sig uttryck i en ökad utbildnings- och forskningssamverkan, ett ökat kulturutbyte samt genom politiska och mediala kontakter på olika nivåer. Ambitionen är även att EU:s grannskapsinitiativ skall kompletteras med gemensamt utvecklade strategier för varje enskilt land. I samband med antagandet av EU:s nya långtidsbudget kommer en finansiell översyn av befintliga instrument att aktualiseras. EU har ett antal landstrategier med länder i närområde såsom . är dock ett "första försök" och bör utvecklas. Utöver detta finns även samarbetsavtal med Gulfländerna och det pågår förhandlingar om frihandelsavtal. har ett bilateralt avtal , och en mer regelbunden politisk dialog med EU har just inletts. För EU:s framtida samarbete med Gulfländerna blir det således fråga om att i viss mån bygga vidare på tidigare avtal, men framförallt att utveckla nya samarbetsformer. För att få gehör för sina önskemål om reformer måste EU erbjuda de rika Gulfländerna något mer än ekonomiskt bistånd, och utveckla samarbetsformer som tar hänsyn till partnerländernas önskemål. Något som efterfrågas, som EU också skulle kunna erbjuda, är expertis på en rad områden såsom på förvaltningsområdet. Med den antagna säkerhetsstrategin utvecklar och definierar EU dagens säkerhetshot samt bekräftar vad medlemsländerna, däribland , måste göra för att komma till rätta med problemen. Vi välkomnar säkerhetsstrategin och erinrar om att och nu måste kunna leverera och ta sin del av ansvaret för frihet och säkerhet i världen. Alltför länge har EU misslyckats med att se och anta utmaningarna, inte minst gällande behovet av reformer i . En sammanhållen EU-politik är det bästa sättet att konstruktivt kunna bidra till transatlantiska åtaganden för . Utmaningen ligger i att skapa en regional säkerhetsstruktur för hela Gulfregionen som regeringarna i genomför politiska och ekonomiska reformer. Det är en gemensam uppgift, där var och en måste göra sin del av åtagandena. Det går inte att ha en och samma modell för de olika, berörda länderna, men väl ett gemensamt förhållningssätt. Viljan och förmågan till reformer måste dock komma från länderna själva. De nuvarande EU- och USA-strategierna för regionen måste kompletteras med en starkare satsning på demokratispridning, inte minst på gräsrotsnivå. borde inom EU ta initiativ till att mer medel skall kanaliseras via frivilligorganisationer (NGO), vid sidan av utbytet på regerings- och parlamentsnivå. Det skall vara en självklarhet att i kontakterna med regimerna ständigt påtala vikten av att demokrati och de mänskliga fri- och rättigheterna respekteras, inte minst värnandet om minoriteter. En ökad samsyn och samverkan mellan är angelägen, för att även på högsta politiska nivå låta demokratiutveckling och "state-building" vara prioriterade. Förutom de andra gemensamma verktyg som står till buds, är det rimligt att Nato i egenskap av transatlantisk organisation spelar en mer aktiv roll i det säkerhetsfrämjande arbetet i närområde såsom . Med ländervisa bredd bör organisationen kunna användas för att EU:s medlemsländer och i samverkan med andra, mer uttalat skall främja demokratisering och rättsstatens principer vid sidan av säkerheten. 7Förutsättningarna för en fredlig utveckling Tio länder ingår i det USA-ledda säkerhetssystem som garanterar deras territoriella integritet. Endast , och står utanför. Hotet om aggression från , som tidigare attackerat fyra grannländer har försvunnit. Det är en stor lättnad, även för de tre länder som inte omfattas av amerikanska säkerhetsgarantier. Det är nu möjligt att få en minskad säkerhetspolitisk spänning i och i arabländerna. Många länder bör kunna dra ner på sina extremt stora satsningar på militär säkerhet som de tidigare tvingades till på grund av hotet om angrepp från under . När länderna i inte längre känner sig hotade till sin existens så bör det öka deras möjligheter till fredlig utveckling vad det gäller både ekonomi och demokrati. Inte minst bör strävandena efter integration i kunna underlättas och säkerheten öka. Lärdomen från är ju att en snabb och uthållig ekonomisk och demokratisk utveckling möjliggörs när länder minskar och slutligen tar bort sina gränshinder. Den sammanlagda effekten av att det finns ett säkerhetssystem i samt en reell möjlighet till demokratisk utveckling i , samt i närliggande , bör stimulera demokratiutvecklingen samt öka säkerheten i arabländerna. Utöver den utveckling som sker, skulle en framtida lösning på innebära väsentligt förbättrade förutsättningnar för ökad stabilitet och säkerhet i , arabländerna och övriga världen. Även om det finns hot och attacker från terrororganisationer, vilket vi sett i , , , och , så har utsikterna för demokrati förbättrats. I några länder finns demokratiska tendenser. Som exempel har medborgarna i Bahrein, , och valt nya parlament. godkändes genom en folkomröstning en ny konstitution i och antog en ny familjelagstiftning, som skyddar kvinnans rättigheter. I dessa länder tillåts vissa demokratiska partier och strömningar och det finns en viss yttrande- och tryckfrihet även om den är begränsad. Vid arabtoppmötet i detta år uttalades bl.a. vikten av reformer för demokratisering, stärkande av det civila samhället och ökad politisk delaktighet. Vidare påtalades vikten av kvinnors deltagande politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och inom utbildning för att öka deras rättigheter och status i samhället. är förmodligen det land som väcker mest oro och risk för aggression i området. förmåga att militärt och politiskt utmana har minskat efter intern och ekonomisk svaghet. Men hotet från massförstörelsevapen är uppenbart. trotsade () och framhärdar med sitt kritiserade nukleära program. har krävt att upphör med allt som har med urananrikning att göra tills man har kunnat avgöra om verksamheten har fredliga syften eller syftar till att skaffa kärnvapen. , och många andra länder har uttryckt stor oro. Människorättsläget i är förfärande. Avrättningar, inhumana straff och godtyckliga frihetsberövanden förekommer i stor utsträckning. Känslan av otrygghet är utbredd och tilltron till statens och myndigheternas förmåga och vilja att upprätthålla lag och ordning är svag. lever definitivt inte upp till kraven på en rättsstat. Med anledning av den amerikanska militära närvaron i närområde, främst i och , har motsättningarna i det iranska samhället ytterligare blottats vad gäller synen på omvärldskontakter och synen på värdet av politisk, social och kulturell mångfald samt frihet och demokrati. Det klerikala styret (väktarrådet) och bristen på demokrati är en utmaning, där EU haft ett något mer öppet förhållningssätt till i syfte att främja dialog, jämfört med som betecknar som en "failing state". Mellan och pågår förhandlingar om ett handels- och samarbetsavtal, liksom en separat MR-dialog. och EU måste kraftfullt agera för att skall demokratiseras och förmås att respektera de mänskliga rättigheterna. inledde koalitionen, ledd av och , undan diktatur. Operationen genomfördes med aktivt stöd av över en fjärdedel av FN:s medlemsländer. Av EU:s 28 medlems- och kandidatländer deltog 16 i koalitionen och av och 8 länder deltog 5. styrs av en FN-utsedd övergångsregering med en shiamuslimsk premiärminister och sunnimuslimsk president. Regeringens främsta uppgifter är att tillsammans med FN:s internationella personal förbereda valet till nationell församling som planeras . Regeringen har även att inom ramen för ett FN-tillsatt nationellt säkerhetsråd med irakisk ordförande samt amerikanska och brittiska generaler verka för säkerheten i landet. enhälliga antagande av resolution om tidsplanen för utveckling mot demokrati i demonstrerar glädjande nog att det finns en internationell samsyn om den framtida politiska processen i . Slutmålet är att en konstitutionellt vald regering skall ta över samt att FN skall ha en central roll under processens gång mot demokrati. Utvecklingen i kommer att få stor betydelse, inte bara för landet självt, utan också för och i stort. Det är viktigt att det fortsatt finns en stark internationell närvaro i landet, trots rådande oroligheter och en lång och mödosam färd mot en demokratisering av . Ett första test blir huruvida valet till nationell församling, som planeras till , kan hållas. Det förs diskussioner om att hålla val i vissa regioner, alternativt att skjuta upp det tills säkerhetsläget så medger. Även om irakierna upplever en nyvunnen frihet och bättre förväntningar för framtiden är situationen allt annat än under kontroll och säkerhetsläget fortfarande väldigt oroande. Väpnade, militanta gruppers och enskilda förövares våld och kidnappning av civila irakier och utlänningar samt militär personal är brottsligt och skall bestraffas. Att avrätta fångar tillhör de grövsta brotten inom internationell rätt. Det är en krigsförbrytelse, och om det dessutom är ett medvetet och systematiskt angrepp mot civila, är det också ett brott mot mänskligheten. Övergreppen och tortyren på fångar i som uppdagades är brottsligt och skall bestraffas. De minskar trovärdigheten och legitimiteten för en fortsatt internationell närvaro och gynnar de mörka krafter som motarbetar en demokratisk utveckling i . Det kommer att behövas omfattande internationellt stöd till . Det handlar inte bara om statsbyggande och införandet av demokrati. rättsväsende och lagar måste kunna jämföras i enlighet med annan internationell standard. Om i övrigt normaliseras kan man genom effektivt bistånd, utvecklingssamarbete i större skala se att det skulle kunna gå ordentligt framåt för . Större skala handlar om , bara beräknas det behövas . De största bidragen står (ca 20) och (ca fem) för. Men andra stora givare finns också; , , , och , men även , och . är med och tar ansvar för återuppbyggandet i , vilket bl.a. sker genom utbildning av poliser samt ett relativt omfattande demokratibistånd. Vi vill att skall vara en pålitlig partner till och alltjämt bidra till återuppbyggande och etablerande av säkerhet. Framför allt gäller det att använda redan etablerade kanaler för att kunna sprida mer kunskap om demokrati och de mänskliga rättigheterna, det civila samhällets roll och ägarskapsfrågor. De många exilirakier som fått en i och som personligen bidrar till hopp och tillväxtförmåga i spelar här en viktig roll. I ser vi en religiös, språklig och etnisk mångfald och en möjlig utveckling mot att kunna bli ett pluralistiskt samhälle. är det viktigt att minska risken för konfliktytor mellan olika grupper. Förutsättningarna för en positiv utveckling är en växande ekonomi, med möjligheter till välstånd, och en fungerande rättsstat med skydd mot minoriteter. Sedan bildades, med FN:s legitimation, handlade om kamp för landets existens. Inget grannland eller annat arabland accepterade utan arbetade för statens utplånande. Genombrottet kom när och slöt ett fredsavtal som skapade erkända och säkra gränser mellan de båda länderna 1979. Det dröjde till och gjorde samma sak. Gränsen mellan och är erkänd men inte säker medan paradoxalt nog motsatt förhållande råder mellan och . beslutade på initiativ från att i princip erkänna så snart och når en uppgörelse. Det är ett stort steg om efter skulle vara beredd att följa ledarskap. Det faktum att i har fallit innebär att säkerhetssituation har förbättrats. Den regimen erkände inte existens och utgjorde ett hot mot fredsprocessen. Det avgörande är dock relationen mellan palestinierna och . Efter tog initiativet till den fredsprocess (Madrid- och Osloprocessen) mellan palestinier och israeler som pågick fram . Då stod parterna närmare varandra än de gjort . Den terrorkampanj mot som fortfarande pågår inleddes när läget såg som ljusast ut, när hade en premiärminister som var inställd på att avsluta fredsprocessen, när president ägnade en stor del av sin tid åt att understödja denna och när perspektivet av en palestinsk stat föreföll ligga inom räckhåll. Terrordåden ledde till en israelisk motreaktion genom motattacker och återockupation av palestinskt territorium.