mot · GS02Ju378 · 2004-09-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ytterligare åtgärder skall vidtas för att garantera att inte bryter mot konventionsåtaganden när det gäller personer som är intagna i häkte. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn för att förbättra situationen för intagna i häkte skall vidtas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn skall göras av de ekonomiska konsekvenser som uppstått vid införandet av alternativa påföljder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att möjlighet till halvtidsfrigivning skall införas för dem som första gången döms till fängelsestraff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ansvaret för studieverksamheten skall läggas över på utbildningsväsendet enligt normaliseringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn av arbetspraktiken och möjligheten till yrkesutbildning på anstalterna skall genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de långtidsdömdas situation särskilt skall uppmärksammas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verksamheten med mottagningsenheter för långtidsdömda skall utredas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att livstidsstraffet skall avskaffas och ersättas med tidsbestämda straff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kvinnors situation inom kriminalvården skall uppmärksammas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att behandlingsinsatserna för missbrukare på anstalterna skall intensifieras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i arbetet med en ny verkställighetslag skall de mänskliga rättigheter som tillkommer de intagna särskilt beaktas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förutsättningarna för att tillsätta en fångombudsman skall utredas. Motionen beskriver några av de kriminalpolitiska utgångspunkter som anser oundgängliga för att föra en diskussion om kriminalvårdens innehåll och utveckling. I motionen berörs olika delar av kriminalvården såsom frivård, häkten och anstaltsvård men också specifika frågor som livstidsstraffets avskaffande, långtidsdömdas och utvisningsdömdas situation. föreslår också ett införande av möjlighet till halvtidsfrigivning för förstagångsdömda som ett led i strävandet att återinföra denna möjlighet för alla. Frågan om barn till dömda och hur dessa skall få en förbättrad situation behandlas i en fristående motion. I motionen finns också förslag om att öka möjligheterna till studier på anstalterna och att ansvaret för dessa studier skall flyttas från kriminalvården till utbildningsväsendet i enlighet med normaliseringsprincipen. vill ocksåöka behandlingsinsatserna för den stora gruppen missbrukare på våra anstalter. Under flera av avsnitten beskrivs de särskilda problem som kvinnor ställs inför inom kriminalvården. Kriminalvården är en manligt dominerad värld, varför också såväl programverksamhet som säkerhetsarrangemang tar sin utgångspunkt i mäns behov. Det dubbla stigma som kvinnor som döms för brott drabbas av, inte minst kvinnor med barn, skall också uppmärksammas. Ett av yrkandena syftar därför till att generellt se över kvinnors situation inom kriminalvården. har tidigare beslutat att situationen för unga i häkte skall ses över. Regeringen har aviserat att en sådan översyn görs inom ramen för utredningen om påföljder för unga. Det är positivt att en utredning inletts men åtgärder brådskar, inte minst i ljuset av de överbeläggningar som är ett faktum och som ytterligare försvårar möjligheterna till att skapa bra verksamhet och miljö för unga. Det är också viktigt att generellt följa upp de rapporter som visat på missförhållanden på svenska häkten. föreslår flera förändringar för att komma till rätta med de ekonomiska problem som kriminalvården brottas med men framför allt för att förbättra rehabiliteringen av dömda till frivård eller anstaltsvård. När det gäller frågan om fotboja som alternativ till fängelse och som en utslussningsåtgärd har förslag presenterats i enlighet med de förslag som lagt fram. Dessa reformer ger möjlighet till ett minskat tryck på anstalterna men framför allt bättre möjlighet till rehabilitering. Den kriminalpolitiska debatten har präglats av flera uppmärksammade händelser. Rymningar har skett från våra slutna anstalter av personer som klassificerats som farliga och vilka är dömda till långa fängelsestraff. Dessa rymningar har visat på flera brister inom kriminalvården när det gäller säkerheten, men framför allt på brister i rutiner. Det har tyvärr också visat sig att personer anställda vid kriminalvården har varit behjälpliga vid en av rymningarna. Vid rymningarna har vapen använts, vilket har inneburit att man inte kunnat ingripa. har det även handlat om gisslantagande av personal. Detta är givetvis mycket allvarligt och det kräver en noggrann analys av orsaker och åtgärder. Regeringen har tillsatt en utredare som har till uppgift att se över säkerhetsfrågan och komma med förslag till åtgärder. Regeringen har också gett i uppdrag att ta fram ett underlag för inrättande av ett nytt säkerhetsfängelse. Dessa händelser har också lett till att generaldirektören för kriminalvården har avgått, och en ny har precis tillträtt. De ovan beskrivna åtgärderna har vidtagits i ljuset av en mycket upphetsad debatt, vilket är en naturlig följd av att händelserna varit mycket dramatiska. När debatten nu går vidare är det dock viktigt att man har rätt utgångspunkter för de åtgärder man vidtar. Sanningen är faktiskt den att antalet rymningar från våra slutna anstalter kraftigt har sjunkit under den senare och , trots att antalet interner har ökat markant. Säkerheten har förbättrats och mer resurser har lagts på säkerheten. Antalet permissioner har minskat och fler interner har fått en farlighetsbedömning som innebär att de inte får permissioner överhuvudtaget. Flera av de interner som räknas som särskilt svåra får tillbringa stora delar av sina straff på isoleringen utan något egentligt innehåll i verkställigheten. har kriminalvården dragits med stora besparingskrav framför allt för att man har fått ökat antal intagna, och överbeläggning i häkten och på anstalter har snarare varit regel än undantag. De senaste årens statistik visar också på sjunkande behandlingsinsatser som antalet intagna med dokumenterat missbruk har ökat, bland män och bland kvinnor. Antalet långtidsdömda och livstidsdömda har ocksåökat . Detta sammanlagt har lett till den situation som vi befinner oss i , hårdare klimat på våra anstalter och mer och mer desperata människor. Rymningarna blir mer våldsamma då de har blivit allt svårare att genomföra och de som genomför dem anser att de egentligen inte har något att förlora. Det är denna sammanlagda bild vi nu måste möta och då kan inte åtgärder som enbart riktar in sig påökad säkerhet vara lösningen. En humanisering av kriminalvården är nödvändig. För är det givet att det inte är genom rättsväsendet som vi långsiktigt kan påverka brottsligheten. Brottsligheten kan inte heller bekämpas med enbart kriminalpolitiska åtgärder. Långsiktigt påverkas kriminaliteten mer av hur det övriga välfärdssystemet fungerar. Förekomsten av brott minskas enbart tillfälligt av att lagbrytaren sätts i fängelse , och den avskräckande effekt som fängelsestraffet sägs ha gäller enligt mening främst de människor som av andra orsaker inte skulle begå brott. är av de dömda männen och av de dömda kvinnorna missbrukare, vilka riskerar sina liv genom missbruket. Dessa risker om något borde vara avskräckande men de förmår ändå inte att sluta. Det är därför viktigt att se kriminalpolitiken i ett helhetsperspektiv och förena ett generellt samhällsperspektiv med speciella insikter om orsaken till brott. När brottsligheten redan är ett faktum måste samhället dock sätta gränser i form av straff och huvudsyftet med detta måste alltid vara att återföra brottslingen till samhället. Vi vet att strängare och längre straff inte hjälper någon till ett bättre liv. anser att förståelse, kunskap och relevant vård och behandling är en mer framgångsrik väg. Detta betyder inte att vi förespråkar en lättare väg än de som vill ha hårdare och längre straff. Vägen till en varaktig förändring är mycket mer arbetskrävande och kräver större och längre engagemang både av samhället och den enskilde individen. En framgångsrik och human kriminalpolitik måste ha sin utgångspunkt i en analys av de sociala villkor vi lever under. De ökade klassklyftorna i samhället och den ökade segregationen tillsammans med neddragningar inom viktiga socialpolitiska områden och inom psykiatrin skapar en grogrund för missbruk och kriminalitet. har fler och fler börjat betona biologiska faktorer före de sociala vid kriminalitet men vi anser att detta är en farlig väg att slå in på. De biologiska faktorer som man pekar på kan man finna såväl hos personer som begår brott som hos personer som inte begår brott. Det som är den avgörande skillnaden är de sociala villkor som man lever under. Därför måste de åtgärder som man vidtar vila på sociala faktorer, allt annat vore ett misstag och kommer bara att leda till misslyckande. Däremot måste givetvis de behandlingsinsatser man vidtar för den enskilda individen bygga på den enskilda individens förutsättningar och behov. Personer som anklagas för att ha begått brott får ofta sin första erfarenhet av kriminalvården när de placeras i häkte. Häktena är en viktig del av kriminalvården men en verksamhet som levt en ganska anonym tillvaro. Intresset från den politiska sfären och media begränsas ofta till exceptionella händelser. Häktena har dock en unik ställning dels för att man där håller människor inlåsta som inte är dömda utan enbart är misstänkta för brott, dels därför att förhållandena ofta är hårdare än i fängelse. har fått kritik av för att bryta mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning p.g.a. förhållandena på de svenska häktena. En del åtgärder har vidtagits efter denna kritik men trots att det gått rapporten kom kvarstår mycket att göra. Anledningen till att förbättringarna har avstannat är givetvis den nuvarande ansträngda ekonomiska verkligheten. I samband med att platsbristen har ökat har också arbetet med att skapa förbättringar avstannat, i vissa avseenden har det även gått bakåt. Ett område där kritik med anledning av tortyrkonventionen var mycket stark gällde de restriktioner som åklagarna utfärdar i samband med häktningen. Dessa ansågs ofta slentrianmässiga och i mycket stor utsträckning handlade det om fullständiga restriktioner. Detta innebär att den intagne inte får ha någon som helst kontakt med omvärlden vare sig genom media eller någon personlig kontakt utanför rättsväsendet. Lagändringar har gjort att situationen har förbättrats något, men enligt bör man fundera över huruvida fler förändringar behöver vidtas. Ett annat exempel är möjligheten till gemensamhetstid för dem som inte har restriktioner. Syftet med gemensamhetstid är att bryta den skadliga isoleringen. Vid flera häkten har problem uppstått när det gäller genomförandet av sådana åtgärder då utrymmena inte har varit gjorda för att inrymma denna typ av verksamhet. När man nu bygger nytt ser man till att utrymmet finns men vid äldre häkten har man varit tvungen att ta till provisoriska lösningar. Överbeläggningarna på våra häkten gör dessutom att de utrymmen som tillskapats för gemensamhetsaktiviteter i stället används för de intagnas boende. Detta gör att miljön inte lever upp till de krav som bör kunna ställas, varken för de häktade eller personalen. Tiden i häktet är för många en mycket omskakande upplevelse oavsett bakgrunden till varför man befinner sig där. Många hamnar i en djup kris och behöver hjälp. När det gäller missbrukare är dessa ofta akut drogpåverkade vid intagning i häkte och då inträder naturligtvis en avgiftningssituation med starka abstinensbesvär. Detta är antagligen en av anledningarna till att vi haft en relativt hög andel av självmord på våra häkten. Detta är utomordentligt allvarligt och staten måste ta ett stort ansvar för att människor som sätts i förvar får det stöd och den hjälp som behövs. Det är viktigt att de ökade resurserna som har satsats för narkotikabekämpning inom kriminalvården även fortsättningsvis kommer häktena till del. anser att den viktigaste resursen i detta arbete är personalen, de måste få bättre utbildning i den här typen av frågor och dessutom kontinuerlig handledning och vidareutbildning. Tillgången till sjukvårdspersonal måste vara stor. Ytterligare en viktig faktor är personaltätheten. Det måste finnas utrymme för extra tillsyn av intagna med behov av sådan utan att det får till konsekvens att man måste förändra och dra ner påövrig verksamhet. Verksamheten behöver också utvecklas så att man tar vara på möjligheten att påbörja insatser för att motivera och förbereda den häktade för ett liv utan missbruk och kriminalitet. Häktesverksamheten liksom övriga delar av kriminalvården är en klart mansdominerad värld där den manlige internen utgör den norm som verksamheten är uppbyggd kring. finns inte vare sig kunskap om eller beredskap för kvinnors särskilda situation och behov. Detta gäller såväl lokalers utformning, motiveringsarbetets upplägg som de sjukvårdsresurser som tillhandahålls. Det finns dock goda exempel, ett sådant är kvinnoavdelningarna på i . De satsningar som gjorts där visar att det är motiverat att arbeta särskilt med kvinnors behov. Vid samtal med intagna kvinnor och kvinnor som varit intagna vittnas mycket tydligt om betydelsen av dessa åtgärder. Det är därför oerhört viktigt att alla häktade kvinnors situation ses över och att åtgärder för att förbättra denna vidtas och att de goda exempel som finns används som modell. De senaste årens beläggningssituation på anstalterna har inneburit att de som har fått sin dom inte har kunnat placeras ut på anstalt inom den tid som våra konventionsåtaganden kräver. Enligt de senaste månadernas statistik har antalet legat på ett medeltal på strax över 400 personer som väntar på anstaltsplats. Detta är inte acceptabelt. Kriminalvården har haft en utbyggnad av antalet platser men det tar tid och räcker inte till. Därför bör regeringen vidta ytterligare åtgärder för att garantera att inte bryter mot konventionsåtaganden. De åtgärder som beskrivits i ovanstående stycken som kräver en helhetssyn på häktesverksamheten bör som sin mening ge regeringen till känna. Frivården är ytterligare en mycket viktig del av kriminalvården som det talas alldeles för lite om. Frivården ansvarar för de alternativa påföljderna såsom skyddstillsyn, övervakning, villkorlig dom, kontraktsvård, samhällstjänst, intensivövervakning och fr.o.m. oktober tillkom även intensivövervakning vid utslussning av långtidsdömda. Dessutom är frivården den viktigaste länken till samhället när det gäller förberedelser för frigivning och tiden efter frigivning från fängelse. har fler alternativa påföljder införts och därmed har nya och fler krav ställts på frivården. Det ligger nu också förslag på bord om att utvidga intensivövervakningen från och att öka möjligheterna till intensivövervakning vid utsluss vilket är mycket positivt men som också kommer att öka frivårdens arbetsbelastning ytterligare. Den ansträngda ekonomiska situationen inom kriminalvården har gjort att resurser inte tillförts frivården i samma utsträckning som nya uppgifter. Det har inte varit möjligt att fördela om resurser som det har varit nödvändigt att lägga ut besparingar. Härmed uppstår en risk att de alternativa påföljderna som införs inte får önskade resultat och att allmänhetens och domstolarnas förtroende för påföljderna minskar. Den positiva utvecklingen när det gäller införandet av alternativa påföljder riskerar därmed att brytas. tillförs stora resurser till kriminalvården och därför är det extra viktigt att en översyn görs av vilka ekonomiska konsekvenser införandet av alternativa påföljder har och har haft för olika delar av kriminalvården och hur medelsfördelningen inom kriminalvården därmed skall se ut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Programverksamheten inom frivården har varit relativt välutvecklad. Att arbeta med klienter som lever ute i det fria har ställt höga krav på bra innehåll. Tyvärr har programverksamheten inte kunnat utvecklas i samma utsträckning då flera nya arbetsuppgifter tagit mer av de personella resurserna. Programarbetet inom hela kriminalvården har genomgått en stor förändring vilket har varit nödvändigt. Programmen skall vara utvärderade och verkningsfulla för att ackrediteras. Programmen skall också vara lika i hela landet. Detta är en positiv utveckling men det skapar också problem då arbetet med att utveckla och ackreditera programmen tar . Därefter införs de successivt. I övergångsskedet måste man därför vinnlägga sig om att inte klienterna får allt mindre programverksamhet och att påföljderna därmed urholkas. Då man inom frivården nu bara får resurser till ackrediterade program måste övergångsverksamhet finansieras inom ram vilket bidrar till en negativ utveckling. Detta bör uppmärksammas särskilt. Frivården har en särskilt betydelsefull roll när det gäller kvinnor som begår brott då en stor andel av kvinnor inom kriminalvården döms till påföljder under frivårdens ansvarsområde. Det har på vissa håll utvecklats program och verksamheter för kvinnor men trots detta har inte kvinnors särskilda behov fått ett tillräckligt starkt genomslag inom frivårdens verksamhet. Därför måste kunskapen om och arbetet med förståelsen för kvinnors särskilda behov intensifieras och utvecklas. Den nya organisationen har skapat större möjligheter för frivården att delta mer aktivt i frigivningsförberedelserna genom att samverkan mellan anstalter och frivård har utvecklats . Platsbristen och den ökade specialiseringen av anstalter ställer dock till problem eftersom avståndet mellan den frivårdsenhet som skall ha ansvaret för en intern vid frigivningen och den aktuella kriminalvårdsanstalten kan vara stort. Detta blir personalkrävande och gör att besöken under slutskedet inte kan bli så täta som önskvärt. Således behöver problemet uppmärksammas vid uppföljningen av verksamhetsförändringarna på anstalter. Frivården är den viktigaste resursen när det gäller frigivningsförberedelserna och för tiden efter frigivningen eftersom de är den viktiga länken till , arbets- och bostadsförmedlingarna på den ort där den frigivna skall vistas, utifrån normaliseringsprincipen. Vid den försöksverksamhet gällande frigivningsförberedelser och då också intensivövervakning i slutskedet av ett längre straff som har initierats av regeringen har man tydligt lyft fram frivårdens roll. Det bör även göras tydligt för övriga samarbetspartner vilka skyldigheter de har enligt normaliseringsprincipen annars riskerar man att inte uppnåönskade resultat. Antalet fängelsedömda har varit relativt den senaste femårsperioden, ca 5 000 , ändå har platsbristen stadigt ökat och är ett stort problem. Dömda blir som beskrivits ovan kvar på häkten då det inte finns lediga platser på anstalter. Detta är också ett brott mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig, förnedrande behandling eller bestraffning. Möjligheterna att placera de intagna på anstalter med program och verksamheter utifrån behov minskar. I stället får man använda de lediga platser som man kan få tag på. Tanken med specialiserade anstalter med speciella programinriktningar för att matcha klienternas behov håller på att falla sönder. Bristen på platser på anstalterna inger också oro ur såväl brottsbekämpande- som säkerhetsperspektiv. Att kunna separera medlemmar ur exempelvis kriminella organisationer blir givetvis svårare när platsbrist råder. Trots de senaste årens ansträngda ekonomiska läge har man fattat beslut om att öka antalet platser för att möta den akuta situationen och i möjligaste mån undvika att bryta mot gällande lagstiftning. För att nå långsiktiga lösningar måste man dock klara ut hur kriminalvården skall kunna möta kraven som ställs i lagstiftningen med de ekonomiska ramar som ställs till förfogande även om de ekonomiska ramarna nu ökar. En av anledningarna till att denna situation uppstått är den kraftiga ökningen av livstids- och långtidsdömda . Även om "inflödet" har varit relativt så har "utflödet" stadigt minskat. Detta beror till en del på att brottsligheten har blivit grövre men det kan inte helt förklara den stora ökningen. Några viktiga faktorer är att det har skett straffskärpningar lagstiftningsvägen och synes påföljderna i allt större utsträckning hamna högre upp i straffskalan. När det gäller livstidsdömda och deras faktiska strafftid samverkar flera faktorer. Dels den allmänna opinionen, dels den politiska påverkan som berörs i ett särskilt avsnitt nedan. En av de avgörande faktorerna är dock de kraftigt höjda straffnivåerna för narkotikabrott. Det är möjligt att utdöma ett straff beroende på tidigare straff vilket innebär att lagens strängaste straff rent generellt inte kan sättas lägre än detta. var det möjligt att ansöka om frigivning efter att ha avtjänat halva tiden av sitt straff, gäller i stället att två tredjedelar ska vara avtjänat för att frigivning ska komma i fråga. Detta var en förändring som i ett slag ökade den faktiska tiden som man avtjänar på anstalt och därmed också behovet av platser på anstalt. var emot avskaffandet av halvtidsfrigivningen. Vi har varit kritiska mot utvecklingen mot längre och längre strafftider. Överallt i världen har det visat sig att hårda fängelsestraff inte har någon effekt på brottsutvecklingen i ett land, däremot finns det forskning som visar att långa fängelsestraff minskar möjligheterna till återanpassning i samhället. tycker att det är dags att vända utvecklingen och att ge människor, även om de har begått brott, en möjlighet att rehabiliteras och integreras i samhället igen. Detta ställer också stora krav på samhället. Vi anser att man bör återinföra halvtidsfrigivningen. Den viktigaste gruppen är förstagångsdömda där det är otroligt viktigt att bryta en påbörjad kriminell bana. Anledningen till att halvtidsfrigivning bör införas i två steg är att det är viktigt att frivården är att ta det ökade ansvaret det innebär. Villkorlig frigivning innebär ju att den frigivne fortfarande står under kriminalvårdens tillsyn varför denna måste fungera väl för att undvika negativa konsekvenser såväl för den enskilde som för samhället. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De positiva steg som togs inom kriminalvården för att förbättra programverksamheten med att införa ackrediterade program som är vetenskapligt underbyggda och som har påvisade goda effekter har i stor utsträckning avstannat. Detta beroende på att överbeläggningen har gjort det svårare att bedriva programverksamhet. Möjligheten att placera folk utifrån deras behov kopplat till den programverksamhet man har på anstalten har blivit svårare att genomföra. Trots detta är det viktigt att arbetet fortskrider och prioriteras då innehållet i verkställigheten har en avgörande betydelse när det gäller att minska återfallsfrekvensen. Programmen berör alla olika områden som har koppling till kriminalitet och missbruk. Arbetet kommer att ta , delvis av resursskäl, men framför allt för att processen att utbilda personal, införa och kvalitetssäkra programmen kräver omsorg om man ska skapa verkliga förutsättningar för ett bra resultat. Arbetet har inneburit att antalet programtimmar på anstalterna har sjunkit eftersom många av de, ofta hemsnickrade, program som tidigare fanns har försvunnit. anser att kraven på ackrediterade program är en riktig utveckling.