mot · GS02So410 · 2004-09-29 00:00:00 — Det gäller inte minst utvecklingen på nationell nivå, varför föreslår att regeringens psykiatrisamordnare kompletteras med ett rådgivande organ bestående av brukarorganisationer, eller motsvarande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I vardagen är inflytandet för den enskilda individen viktigt. Det handlar om att skapa förtroende genom individuellt utformade insatser. Att det finns brister i detta syns bl.a. i en studie som genomfört bland sina medlemmar som visade att över hälften är missnöjda med sin medicinering på grund av svåra biverkningar. RSMH, Mental Hälsa, har pekat på möjligheten att personer med svåra psykiska problem som ibland har behov av tvångsvård ska kunna utforma ett s.k. vårdtestamente eller vårdönskan. Där skulle det kunna dokumenteras vilka mediciner som fungerar väl, hur patienten vill bli bemött i en akut situation då han eller hon saknar förmåga att uttrycka sin vilja, vilka som ska kontaktas osv. Ett flertal personer med erfarenhet av tvångsvård som patienter anger att om ett sådant dokument hade funnits hade de sluppit få mediciner som inte fungerade eller gav svåra biverkningar och inte minst sluppit traumatiska upplevelser på grund av felaktigt bemötande. anser att därför bör få i uppdrag att se över möjligheten att komplettera patientjournallagen, eller genom föreskrift, utveckla ett vårddokument som underlättar och förbättrar vården för svårt psykiskt sjuka patienter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den som har en psykisk sjukdom eller funktionshinder saknar reella möjligheter till ett "fritt vårdval" motsvarande det för patienter inom den somatiska vården. Motiven för detta är inte enbart brist på resurser utan har också sin grund i svepande påståenden om bristande sjukdomsinsikt. Det finns fortfarande en förlegad syn på att den psykiskt sjuka patienten inte själv kan bedöma sina behov och att en önskan om byte av vårdgivare skulle ha sin grund i sjukdomen och inte i brist på vårdkvalitet. anser därför att regeringen i samband med införandet av en vårdgaranti säkerställer att denna även omfattar psykiskt sjuka. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. lämnade en rapport om personligt ombud-verksamheten i fyra verksamheter lokaliserade till , och , "Mångfaldens mekanismer". I rapporten skriver att trots den begränsade verksamheten så har den givit stor effekt för de klienter som berörs. En orsak till detta tros vara det respektfulla förhållandet mellan klient och ombud. Ombuden har både en stark professionell roll och ett starkt personligt engagemang. Ett hot finns mot verksamheten trots de goda effekterna och det är bristen på en lagstiftning som slår vakt om verksamheten. I vissa kommuner anses reformen vara underfinansierad och därmed anses den som en belastning. tar i sin rapport upp vilka mänskliga och ekonomiska vinster verksamheten eventuellt har. Enligt vår mening är personligt ombud en verksamhet som just genom de positiva hälsoeffekterna på klienterna innebär minskat lidande och minskat behov av slutenvård vilket samhällsekonomiskt bör vara eftersträvansvärt. anser, mot bakgrund av bl.a. och betydelsen av en långsiktighet kring svårt psykiskt funktionshindrade, att rätten till personligt ombud bör skrivas in i socialstjänstlagen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 11Tvång kontra frivillig vård Det finns situationer där den psykiska sjukdomen hindrar den enskilda från att kunna fatta beslut som främjar den egna hälsan. Insikt om sjukdomen kan brista och vanföreställningar kan innebära att vederbörande kan vara farlig för sig själv eller andra om inte behandling kan ges. Vår mening är att tvångsvård då kan vara oundviklig men först efter att alla andra alternativ är uttömda eftersom ett tvångsingripande på dessa grunder är ett stort ingrepp i den enskildes integritet. är situationen den att alla legitimerade läkare har möjlighet att skriva vårdintyg. Regeringen har i en lagrådsremiss om läkare i allmän tjänst aviserat att detta kommer att utredas i syfte att ställa behörighetskrav utöver läkarlegitimationen. välkomnar en sådan utredning och anser, utan att föregå utredningens slutsatser, att det bör ställas krav på såväl utbildning, erfarenhet som kontinuitet för att erhålla rätt att utfärda vårdintyg. Den som vårdas enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård kan få en stödperson tilldelad sig. Denna stödperson är inte personal utan är en fristående vanlig medborgare som kan utgöra ett ideellt stöd som tvångsvården pågår. Detta är en verksamhet som fungerar på olika sätt i landet, framför allt när det gäller omfattning. Det saknas också kunskap och erfarenhetsinsamling om hur dessa stödpersoners funktion fallit ut. anser att det vore värdefullt med en sådan kunskap för att verksamheten ska kunna utvecklas. Vi anser därför att regeringen bör ge i uppdrag att följa upp stödpersonsverksamheten för tvångsvårdade inom psykiatrin. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett flertal av dem med psykisk sjukdom eller funktionshinder är ensamstående i bemärkelsen att inte vara gift, sambo eller registrerad partner. Det betyder inte att psykiskt sjuka och funktionshindrade saknar närstående. Många med schizofreni och annan svår psykossjukdom har debuterat i sin sjukdom vid unga år, varför många föräldrar och syskon aktivt stöttat sina barn och syskon samt fortsatt med detta långt upp . Situationen för närstående skiljer sig inte från andra närstående till svårt sjuka, t.ex. demenssjuka. Behovet av stöd, kunskap och i många fall av avlastning är stort. menar att bör ges i uppdrag att göra en översyn av vilket stöd som finns för anhöriga och närstående till psykiskt sjuka och funktionshindrade samt vilket stöd som saknas och därför behöver utvecklas. Detta bör som sin mening ge till känna. Barn till psykiskt funktionshindrade är en sällan uppmärksammad grupp av närstående. Det kan vara både skrämmande och skapa skam hos ett barn vars förälder beter sig irrationellt på grund av sin sjukdom. Många barn försöker då förhindra att andra får veta hur föräldern är och hur det är i hemmet. Barnet får ta ett stort ansvar både för sig själv och sin förälder. Det kan vara lika traumatiskt för ett barn att få uppleva att föräldern bli så sjuk att denna inte finns i hemmet under långa perioder. Båda dessa situationer behöver uppmärksammas av de behandlare och personal som finns runt föräldern. Barnet ska ha rätt till eget stöd och rätt till kontakt med sin förälder om det är möjligt även vid längre sjukhus- eller behandlingsvistelse. Beslut som fattas där barn finns med ska utgå utifrån . menar att många bra initiativ tagits men att det saknas ett helhetsgrepp både vad gäller omfattning och behov av stöd till barn med psykiskt sjuka föräldrar och utformning av insatser. bör därför få i uppdrag att analysera situationen för barn till psykiskt sjuka föräldrar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns situationer, inte minst när det gäller unga vuxna, där föräldrar och andra närstående lämnas utanför vården av den unge. Det är viktigt att den unge ges möjlighet till eget självbestämmande och stöd i sin frigörelse från sina föräldrar även om den unge är drabbad av en allvarlig psykisk sjukdom. Men är det viktigt att tillerkänna det närmaste nätverkets betydelse i tillfrisknandet och vid inhämtandet av kunskaper om den unge, under förutsättningen att vederbörande själv accepterar detta eller saknar egen förmåga att uttrycka sig. anser därför att det kan finnas skäl att se över former för närståenderåd i utvecklingen av former för inflytande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett av de områden som bl.a. regeringens psykiatrisamordnare pekat på som underutvecklade inom psykiatrin är forskning och metodutveckling. Det finns en ideologisk strid som på sina håll inneburit att behandling inte prövats på grundligt och vetenskapligt underbyggt sätt. är det viktigt att poängtera att psykiatrin till sin karaktär spänner över flera vetenskapsområden och där forskningsmetoderna skiljer sig åt utan att den vetenskapliga kvaliteten äventyras. I hela samhället finns en tendens att hylla den kvantitativa forskningen, vilket inte gagnar den psykiatriska patienten. Det kan sägas avspeglas parallellt i diskussionen om huruvida psykoterapi i relation till läkemedelsbehandling är att föredra. om behandling av depressioner är därför särskilt välkommen. Där påvisas betydelsen av att se människan som en helhet och att den psykoterapeutiska behandlingen var lika verksam som den medicinska och att den förstnämnda i vissa fall var att föredra. Detta nyanserade och balanserade förhållningssätt till psykiatrisk behandling bör efterföljas inom fler områden inom psykiatrin. Regeringen bör därför ge SBU, , i uppdrag att prioritera utvärderingsarbetet av vård och behandling inom det psykiatriska fältet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I hälso- och sjukvården finns flera kompetensområden som har betydelse för patientens återvinnande av hälsa. Av tradition fokuseras det mest på den medicinska disciplinen och läkarkåren. Det förhållandet avspeglar såväl klass- som könsperspektiv då läkare långt fram företrädesvis varit män och haft en social och ekonomisk makt i samhället. Omvårdnaden som praktik och akademiskt ämne har åsidosatts då det främst utövas av kvinnor i lägre befattningar. Ur patientens perspektiv saknar omvårdnaden och "medicinen" någon inbördes konflikt och är för patienten lika väsentliga. Det finns skäl att påminna sig om omvårdnadens ursprung där och flera andra kvinnor före och efter henne visat på betydelsen av omvårdnaden för att den medicinska behandlingen ska få effekt. I den psykiatriska hälso- och sjukvården finns det all anledning att uppmärksamma behovet av en utvecklingen av den psykiatriska omvårdnaden. Vi vet genom ett flertal studier att många människor med psykisk ohälsa drabbas av fysiska sjukdomar som hjärt- och kärlsjukdomar och diabetes. Dessa följs sällan upp och förvärras ofta då den enskilda på grund av sin sjukdom ibland saknar förmåga att upprätthålla goda kostvanor och regelbundet kontrollera sin fysiska hälsa. anser därför att det finns goda skäl för regeringens psykiatrisamordnare att också fokusera på behovet av att utveckla den psykiatriska omvårdnaden. Det handlar då om både den kommunernas och landstingens psykiatriska omvårdnadsinsatser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kampen mellan olika ideologiska inriktningar inom psykiatrin har som vi tidigare beskrivit inneburit en klyvning i synsättet på behandling som är djupt olyckligt för den enskilda patienten. Vi kan konstatera att det medicinska och farmakologiska synsättet dominerar framför ett psykologiskt betraktelsesätt. har inte för avsikt att ta ställning för den ena eller andra behandlingsmetoden, men vill understryka behovet av en helhetssyn på patienten. har psykoterapeutisk behandling blivit en klassfråga. Det finns få möjligheter att få långtidsterapi inom den offentliga sektorn eller av en läkare med psykoterapeutisk kompetens som är ansluten till . anser det är en rad åtgärder som måste vidtas för att människor med psykisk ohälsa ska kunna få tillgång till behandling utifrån behov oavsett plånbokens storlek, diagnos, geografisk ort, etnicitet eller kön. I första hand måste den offentliga vården utvecklas så att fler psykoterapeuter finns tillgängliga för såväl kort- som långtidsterapi. Den situation som råder med att endast läkare och sjukgymnaster med psykoterapeutisk kompetens kan erbjuda terapi som ingår i högkostnadsskyddet är märklig. Det sätter en gräns för psykologer, arbetsterapeuter m.fl., som har en motsvarande terapeutisk kompetens, att inte ingå i försäkringssystemet på grund av skillnader i grundutbildningen och inte i det som ska utföras. Det begränsar också möjligheten för patienten att få tillgång till psykoterapi. anser att regeringen bör utreda möjligheten till en utvidgning så att även psykoterapeuter med annan grundutbildning än sjukgymnast- respektive läkarutbildning kan ingå i försäkringssystemet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15PAL - patientansvarig läkare råder det brist på psykiatriker vilket lett till en ökad omfattning av tillfälliga vikarier, stafettläkare eller läkare som ännu inte har specialistkompetens. Det betyder att den som ska ansvaret för patientens behandling, en s.k. , är den person som känner patienten minst och/eller har minst kompetens inom området psykiatri. Teamet som finns runt patienten består inte sällan av personer som finns med och som har en tät kontakt. Psykologer, kuratorer, sjuksköterskor och mentalskötare har inte sällan ett stort ansvar för den dagliga kontakten och omsorgen om patienten. anser att det bör ske en översyn av PAL-funktionen då den bygger på ett föråldrat och ensidigt tänkande där läkare är i centrum. Det finns all anledning att överväga om inte andra befattningshavare kan erhålla samma ansvar och befogenheter. Såär t.ex. fallet i där psykologer kan inneha en PAL-funktion. Regeringen bör därför ge i uppdrag att utreda PAL-funktionen utifrån vad som här anges. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den rättspsykiatriska vården har varnat för att man kommer hamna i en mycket besvärlig situation. Det saknas utbildade rättspsykiatriker i sådan omfattning, att det kan bli svårigheter att utbilda nya eftersom de som ska utbildas kommer att sakna handledare. De rättspsykiatriker som är verksamma har en hög medelålder, varför åtgärder måste vidtas tämligen omgående. En utredning om rättspsykiatrisk vård som avslutats har förslag som ytterligare ökar behovet av rättspsykiatriker. Där finns förslag som är bra och viktiga, men som också kräver resurser. För att utredningens förslag ska kunna genomföras krävs att utbildningen av rättspsykiatriker startar snabbt. anser att, mot bakgrund av att fler dömda personer har psykisk sjukdom, att medelåldern är hög bland rättspsykiatrikerna samt att nya uppgifter kommer att åläggas dem, förberedelser bör vidtas omgående så att fler studerande stimuleras till att välja rättspsykiatri som specialitet. Vad som ovan anförts om utbildning av rättspsykiatriker bör som sin mening ge regeringen till känna. anser sammantaget att det behövs en nationell handlingsplan för psykiatrin, såväl inom landstingen som i kommunerna, där även barn- och ungdomspsykiatrin inkluderas. Det finns annars en risk att regeringens uppdrag till psykiatrisamordnaren blir alltför begränsat och endast täcker en bråkdel av den psykiatriska hälso- och sjukvården och den kommunala psykiatrin. Den nationella handlingsplanen ska dessutom självfallet utformas utifrån ett genusperspektiv. menar därför att regeringen bör påbörja en beredning av en nationell handlingsplan för psykiatrin utifrån vad som anförts i motionen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.