mot · GS02Fi232 · 2004-10-05 00:00:00 — Detta utgår redan på de allra lägsta arbetsinkomsterna. Förvärvsavdraget innebär att arbetstagare med inkomster får ett avdrag på kommunalskatten som är av inkomsten. På inkomster över detta belopp blir avdraget , vilket betyder eller i skattesänkning. Förvärvsavdraget utgår inte på inkomster från sjukpenning och sjukersättning, det kan ses som att förvärvsavdraget i första hand ska kompensera för de utgifter som är förknippade med arbete, exempelvis resekostnader och lunch ute i stället för hemma. Vårt förvärvsavdrag innebär 13 miljarder i skattesänkningar, vilket innebär en tyngdpunkt på låg- och medelinkomsttagare. 10.2.2Hälften kvar av varje arbetsinkomst Den som tjänar mer ska också betala mer i skatt. Inte bara mer i kronor utan även större andel av sin inkomst. Men hälften räcker. vill föra tillbaka inkomstskatten till de principer som bestämdes vid skattereformen - att de flesta bara ska betala i skatt, och att de med höga inkomster ska betala på de högre inkomsterna. Därför vill vi sänka den högsta marginalskatten genom att ta bort den s.k. värnskatten som är . I vårt förslag försvinner värnskatten 2006. betalar alltför många medelinkomsttagare statlig skatt, dvs. sammanlagt drygt hälften av en inkomstökning. Eftersom regeringen valt att inte flytta upp brytpunkten för statlig skatt i takt med löneutvecklingen så hamnar allt fler medelinkomsttagare ovanför brytpunkten. vill därför att brytpunkten för statlig skatt ska flyttas upp med den förväntade löneökningen . 10.3Sänkta skatter för fler företag Det måste bli enklare för småföretag att anställa. De företagare som vill utöka sin verksamhet upplever ofta att den verkligt stora tröskeln finns vid steget från soloföretagare till arbetsgivare, dvs. att gå från noll till en eller ett par anställda. Förutom alla de nya regelsystem som följer med arbetsgivarrollen är ett hinder också arbetsgivaravgifterna som bidrar till att göra personalkostnaden hög. För att slipa ner tröskeln och därmed ge små företag tydliga incitament att bli arbetsgivare vill halvera arbetsgivaravgiften för alla företag för en lönesumma på ca . Detta inkluderar den nuvarande nedsättningen om . tillhör en minoritet i västvärlden som fortfarande har förmögenhetsskatten kvar. Förmögenhetsskatten finns bara i 8 av 30 medlemsländer. har uppskattat att svenskar undanhåller på utländska bankkonton. Till detta ska läggas de dryga som utlandsboende svenskar äger. Om ett avskaffande av förmögenhetsskatten ledde till att av dessa svenskägda tillgångar flyttades tillbaka till så skulle detta ge skatteintäkter från avkastningen på 1,5 till . Utöver detta kommer intäkterna från de extra investeringar och arbetstillfällen som med all säkerhet också skulle komma till stånd. vill sänka förmögenhetsskatten och avskaffar den . Svenskt och personligt ägande är missgynnat jämfört med utländskt och institutionellt ägande. Detta är en av de viktiga förklaringarna till utvecklingen i svenskt näringsliv. Vi vill avveckla dubbelskatten på avkastningen av risksparande. Detta måste ske stegvis, i ett första steg sänks den . Fåmansbolag där ägaren själv arbetar i företaget lever under särskilda skatteregler - de s.k. 3:12-reglerna. Syftet med reglerna är att hindra ägarna från att undgå skatt genom att ta ut lön som utdelning istället för lön. Följden av reglerna har dock blivit att ägare av fåmansbolag betalar betydligt högre skatt än småägare i större bolag och att det är mindre lönsamhet för en människa att satsa kapital i en egen nystartad verksamhet än att köpa aktier i ett annat företag. vill däremot lätta fåmansbolagens skattebörda . Vi står, tillsammans med bl.a. näringslivets organisationer, bakom förslaget att ersätta dagens fåmansbolagsregler med den s.k. BEK-modellen (beskattat eget kapital). Den innebär att ägare kan ta ut en större utdelning i takt med att företaget växer. Förslaget innebär att fåmansbolagens skattebörda kommer att minska betydligt. 10.3.5Avskaffa arvs- och gåvoskatten Organisationen Företagarna genomförde en stor Sifo-undersökning bland småföretagare som närmade sig pensionen. Den visade att av ensamföretagarna och av företagarna med upp till fyra anställda räknade med att lägga ned sitt företag när de pensionerade sig, mycket beroende på den extra påfrestning för företaget som arvsskatten innebär. Det är därför glädjande att regeringen nu aviserar att arvs- och gåvoskatten ska avskaffas. Det betyder att fler företag kommer att leva vidare för att utvecklas av nya generationer av ägare. 10.3.6Behåll vinster från goda år till dåliga tycker dock att det är fel att regeringen finansierar denna lättnad på företagen genom andra försämringar. För att företag ska kunna utvecklas även med tillfälligt dålig lönsamhet är det viktigt att de har möjlighet att fondera vinster från goda år. Därför motsätter sig regeringens förslag att i budgetpropositionen begränsa företagens möjligheter att göra avsättningar till s.k. periodiseringsfonder. omsätter den vita sektorn för hushållstjänster . Detta som den svarta sektorn uppskattas omsätta . Marknaden för hushållstjänster finns, men den måste göras vit. Undersökningar visar att av svenskarna är intresserade av att köpa hushållstjänster om priset hamnar på en nivå som är möjlig för hushållen att betala. består av kostnaderna för en tjänst av skatter och sociala avgifter. Vi vill stimulera den vita marknaden för hushållstjänster på samma sätt som sker i genom en skattereduktion i företaget för halva totala arbetskostnaden. 10.3.8Sänk skatten på boende anser att fastighetsbeskattningen ska avskaffas. Det grundläggande motivet för detta är att fastighetsskatten strider mot principen skatt efter bärkraft. För många människor är det huvudsakliga sparandet lagt i boendet. Fastighetsskatt och, ofta därtill, förmögenhetsskatt gör att boendet blir orimligt högt beskattat och boendekostnaderna oöverkomliga. Fastighetsskatten är dock en viktig intäktskälla för staten och måste därför avvecklas stegvis. föreslår att skattesatserna sänks från dagens på småhus till och från på flerbostadshus till . För att komma tillrätta med de globala miljöproblemen och inte snedvrida konkurrensen vill vi arbeta för att införa en gemensam koldioxidskatt inom EU, i förlängningen globalt. är i princip för att delvis finansiera sänkta skatter på arbete med höjda skatter på energi och annat som belastar miljön, s.k. grön skatteväxling. Den s.k. gröna skatteväxling som regeringen och dess stödpartier genomför är ingen verklig skatteväxling utan bara ett nytt sätt att öka hushållens skattebörda. Vi motsätter oss därför majoritetens förslag till skattehöjningar på detta område och stödjer därför inte heller den kompensation som utlovas av regeringen och dess stödpartier. Innan den gröna skatteväxlingen fortsätter måste en noggrann utvärdering genomföras. Det är angeläget att det garanteras hållbara villkor för framtagande och försäljning av förnyelsebara drivmedel så dessa blir konkurrenskraftiga. Framställningen av drivmedlen måste ske på ett sådant sätt att den totala negativa miljöbelastningen minskar. Ett certifieringssystem bör införas för att säkerställa den totala miljönyttan. För att kunna klara EG-direktivet om att varje land ska nå förnybara drivmedel krävs kraftfulla insatser på flera områden. Vi anser därför att man i samband med dieselskattesänkningen för arbetsmaskiner inom de areella näringarna ska kräva en inblandning av förnybara drivmedel. kan inblandningen ligga på för att successivt öka när aktuella regelverk förändrats. Vi förespråkar, som nämnts, att en arbetsgrupp med samtliga riksdagspartier ska kunna enas om en stor socialförsäkringsreform. Vad gäller såväl arbetssättet som utformningen av reformen kan inspiration hämtas från den omfattande pensionsreform som en mycket bred majoritet av kunde enas om . Våra förslag ska inte uppfattas som oeftergivliga krav från vår sida, utan som utgångspunkter för en diskussion partierna emellan. Huvudsyftet bör vara att skapa ett förtroendeingivande system som ger ersättning vid ofrivilligt inkomstbortfall, uppmuntrar till arbete, minskar skattekilarna och ger stabilitet åt de offentliga finanserna. Förtroendet för socialförsäkringarna måste återupprättas. Det har uppstått en utbredd misstro mot att våra socialförsäkringar kommer att fungera när vi verkligen behöver dem. Vid sidan av pensionsreformen bör tillskapas både en reformerad sjukförsäkring (inkl sjukpensioner) och en reformerad och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Sjukförsäkringen bör redan före den stora reformen ges stärkt rehabiliteringsinriktning och möjlighet till en effektiv finansiell samordning med sjukvården. Detta för att förbättra vården och minska sjukskrivningarna. I obligatoriska socialförsäkringar mot inkomstbortfall sker en fördelning av sådana riskkostnader, och denna fördelning uppnås genom att alla är med. Den som löper mindre risk att bli sjuk får vara med och betala till samma försäkring som de som har mycket större risk. Försäkringspremien, som bör vara en tydlig egenavgift, sätts i relation till den försäkrade inkomsten och oberoende av den enskildes risk. Arbetet är socialförsäkringarnas grund Socialförsäkringarna ska präglas av en arbetslinje i villkoren för ersättning och i inriktningen på rehabilitering och återställd arbetsförmåga. Försäkringsmässighet och raka rör Det bör så långt möjligt finnas ett direkt samband mellan inbetalda avgifter och förmåner, och av detta följer att där inga förmåner finns ska inga avgifter tas ut. Därmed minskas också skattekilarna. Eventuella fördelningspolitiska inslag - utöver utjämningen av kostnaderna för risker - betalas inte med utan med allmänna skattemedel. Försäkringar vid sidan av statsbudgeten Försäkringsmässigheten kräver att förändringar i villkor, m.m. inte sker för att åstadkomma förändringar i statsbudgeten utan enbart för att klara försäkringens ekonomi. Sjukförsäkringen och den obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen ges separata styrelser. Dessa får i uppgift att sköta försäkringarna och deras ekonomi. Förändringar i avgifter och andra betydande förändringar beslutas av efter förslag av styrelserna. Socialförsäkringarna som i huvudsak frikopplas från statens budget ska fungera tillsammans med systemet med utgiftstak. De ska tillsammans med dessa medverka till en långsiktigt hållbar statsfinansiell utveckling. Såväl sjukförsäkringen som arbetslöshetsförsäkringen bör på nytt få buffertfonder. Men dessa ska inte behöva vara alltför stora, och dåär det nödvändigt att försäkringarna också får låna. Fondernas behållning bör alltså tillåtas pendla och ha både positiv och negativ behållning, så länge de är långsiktigt hållfasta. principer och en bred uppslutning kring socialförsäkringarna medverkar till att tilltron till systemens långsiktiga hållbarhet stärks. infördes den nuvarande budgetordningen. Regeringen satte då två mål för statsfinanserna, att hålla statens utgifter under i förväg satta tak för utgifterna och att ha ett överskott i hela den offentliga sektorn, dvs. staten, kommunerna och pensionssystemet. Överskottet skulle uppgå till av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Statens utgifter har under formellt hållits under utgiftstaken, men inte reellt. Ett stort antal tekniska ändringar och omdefinitioner av utgifter till minskade inkomster har i praktiken inneburit brott mot andan i budgetlagen. Formellt har dock regeringen kunnat hävda att utgiftstaken respekterats. hålls de inte ens formellt, eftersom utgiftstaket justerats upp för att täcka nya utgifter. En genomgång av olika metoder att "gå runt" utgiftstaket visas nedan. Överskottsmålet kunde nås genom att konjunkturuppgången höjde företagens vinster, vilket gav inkomster till statskassan. Som under tidigare konjunkturtoppar förbättrades de offentliga finanserna. Men detta var ett tydligt konjunkturfenomen. har målet om i överskott inte uppnåtts och kommer inte heller att uppnås enligt regeringens prognoser i budgeten. Den offentliga sektorns finansiella sparande 2000-2007 -0,3 Regeringen får bara ihop genom att definiera konjunkturcykeln så att den omfattar då stora överskott nåddes genom företagsvinster och extra överföringar från . Men kan inte för evigt ingå i definitionen av den pågående konjunkturcykeln. (Av en bilaga till budgetpropositionen framgår att regeringen tydligen räknar med att en konjunkturcykel är ! 2, sid. 62) Det skulle krävas överskott om under resten av den nuvarande konjunkturcykeln för att nå regeringens mål om i genomsnitt i överskott. Detta skulle kräva en omsvängning i de offentliga finanserna netto på . Något sådant är inte trovärdigt. Det visar hur långt regeringen står från det egna målet. Målet har i praktiken övergivits. När regeringen satte överskottsmålet hade pensionsreformen ännu inte genomförts. Den medförde att pensionssystemet fick en från de offentliga finanserna i övrigt fristående ställning. Därmed kan dess medel inte användas för andra offentliga utgifter. De är i lag skyddade privata tillgångar. Genom den breda politiska pensionslösningen och de tydliga kopplingar som finns mellan premiepensionssystemet och den kvarvarande fördelningspensionen kan inte heller den senare användas för annat än pensionsutbetalningar. Premiepensionens fristående ställning kommer att markeras än mer genom den europeiska statistikmyndighetens, , beslut att ska premiepensionen inte ens formellt räknas in i de offentliga finanserna. Det är därmed nödvändigt att sätta ett nytt mål för de offentliga finanserna. Med hänsyn till pensionssystemets ställning är det rimligt att detta bara ska omfatta staten och kommunerna. Eftersom kommunerna har ett balanskrav, som i princip gäller för varje enskilt år, bör kravet på balans över konjunkturcykeln ställas på staten. Med ett konjunkturneutralt balanskrav kommer statsskulden inte att växa i nominella tal. Den kommer att sjunka som andel av BNP. Med ett aktivt program för de statliga företagen, där intäkter från försäljning av de statliga företagen används för att minska statsskulden kommer statskulden också att sjunka i kronor räknat. Då uppnås flera fördelar. Dels kommer statens räntebörda att minska, dels ger en låg skuldsättning stor rörelsefrihet i den ekonomiska politiken vid nedgångar i konjunkturen. Inte minst viktigt är vidare att staten inte längre kommer att ha kvar dubbelrollen som företagare som den sätter spelreglerna genom lagar och förordningar. Vårt mål för statsfinanserna är därmed att statens finansiella sparande ska vara i balans över en konjunkturcykel. Med en konjunkturcykel förstås då i allmänhet en period . Om konjunkturen utvecklas så positivt som regeringen - och en del andra prognosmakare - tror, kan statsfinanserna förbättras om man inte gör nya åtaganden som blir svåra att finansiera i en sämre konjunktur. Det är dock just detta som regeringen håller på med. Nya åtaganden, netto* Enligt och regeringens egen redovisning kommer budgeten att försvagas med sammanlagt under den nuvarande mandatperioden. Under den goda konjunkturen omkring , inklusive , gjorde regeringen stora åtaganden som följer oss. tvingar dock den trängda situationen vad gäller utrymmet till utgiftstaket fram en viss återhållsamhet. Men 2005 börjar spenderandet på nytt. Att regeringen och dess stödpartier skulle begränsa sina löften till vad som finns i tabellen ovan, som bygger på budgetpropositionen, är föga troligt. I budgeten redovisas en indikator på inverkan på efterfrågan från de direkta politiska besluten, se diagrammet. De politiska beslutens inverkan på efterfrågan Anm.: Negativa siffror innebär stimulanseffekt. ville regeringen genom stora försvagningar av de offentliga finanserna stimulera efterfrågan. Att regeringen inför den kommande valrörelsen skulle begränsa stimulansen till vad den anger i budgeten verkar inte sannolikt. Erfarenheterna talar ett annat språk. , men framför allt 2006, kommer med stor sannolikhet att få se nya vallöften, nya offentliga åtaganden från regeringen och dess stödpartier. Budgeten kommer då att försvagas ännu mer. Den finanspolitiska inriktning som regeringen valt är oroande. Med den nuvarande arbetsfördelningen mellan finans- och penningpolitik, mellan regering och riksbank, svarar i princip för konjunkturpolitiken genom att räntan anpassas till inflationsriskerna. Inflationsriskerna beror av kapacitetsutnyttjandet som varierar med konjunkturen. Om regeringen tror på sin egen konjunkturprognos borde inte finanspolitiken vara så svag. Framför allt om man beaktar risken för ytterligare försvagningar. När ett stort antal länder infört system med självständiga centralbanker som har inflationsbekämpning som huvuduppgift har anledningen för regeringarna att bedriva konjunkturpolitik starkt minskat. Bakom detta ligger också decenniers erfarenhet att konjunkturpolitik genom finanspolitiken sällan ger de resultat man hoppats på, och om de gjort detta har de ofta kommit . Det är gott om exempel på stimulanser som fått effekt när konjunkturen redan varit på väg uppåt och åtstramningar som förvärrat en begynnande konjunkturavmattning. Med en riksbank som i princip svarar för konjunkturpolitiken har inte regeringen anledning att dessutom ge budgeten sådana uppgifter. Med regeringens egen konjunkturprognos riskerar budgeten att bidra till inflationsförväntningar och inflation. Då måste svara för åtstramningen genom räntehöjningar. De stimulanser som finanspolitiken var avsedd att ge motverkas av en åtstramning via stigande räntor. Ett riktmärke bör vara att de variationer i statens eget finansiella sparande som mer eller mindre automatiskt följer av konjunktursvängningarna ska tillåtas slå igenom men att regeringen bör avhålla sig från konjunkturaktiviteter därutöver. Sådana automatiska förändringar är att i en lågkonjunktur minskar företagens vinster och deras inleverans av skatter. Det försämrar budgetsaldot. Regeringen har i många internationella sammanhang, t.ex. inom EU, accepterat rekommendationer att finanspolitiken ska begränsa sig till att släppa fram dessa s.k. automatiska stabilisatorer. varnade, före budgeten, för en mer expansiv finanspolitik än den som följde av då redan fattade beslut. Med budgeten har således den varningen nonchalerats och gränsen överskridits. Men budgeten riskerar inte bara att ge problem när det gäller konjunkturpolitiken. Det är allvarligt att, när konjunkturen är god och det kan finnas hopp om att en stabil konjunktur ska förbättra finanserna, regeringen då inte griper tillfället att ta itu med de mera långsiktiga frågorna. De stora frågorna är som vi påpekat , den miljon människor som står utanför den reguljära arbetsmarknaden och att inte hinder för företagande och tillväxt kraftfullt röjs undan. är ett gyllene tillfälle. Finanspolitiken bör vara stramare än vad regeringens budget innebär, och mera inriktad på att varaktigt påverka ekonomins strukturer och långsiktiga styrka. Det är självklart att om vårt budgetförslag skulle genomföras från kan inte stora förändringar uppnås på en gång. Politiken måste läggas upp så att den både undviker häftiga kast och ändå medför förändringar i den riktning som vi anser önskvärd. Alltför stora och snabba förändringar skulle slå omkull förutsättningar som både hushåll och företag planerat utifrån. Vi har tagit sådana hänsyn genom att effekterna av åtgärder som vi vill ska träda ikraft inte får full effekt . Det gäller särskilt neddragningar eller nedläggningar av myndigheter. En regering kan verka genom statens budget. Förändringar som påverkar kommunernas ekonomi ska som regel tas hänsyn till genom finansieringsprincipen. Det innebär att om regeringen förändrar förutsättningarna för kommunerna ska staten bära de finansiella konsekvenserna, positiva eller negativa. Nödvändigheten av att fasa in förändringar medför att vårt finansiella sparande inte kan skilja sig så mycket från regeringens på kort sikt, men skillnaden växer över tiden. Den skillnad vi uppnår i perioden, 2007, ligger på för statens finansiella sparande. Någon hänsyn har vi då inte tagit till vårt resonemang om att regeringens budget med all sannolikhet kommer att bli ännu svagare än vad som anges. Som synes av diagrammet nedan nådde den underliggande statsbudgeten nätt och jämnt balans vid decennieskiftet. har särskilt det underliggande budgetsaldot vänt till underskott. Statsbudgetens redovisade och underliggande saldo 1998-2006 Anm.: Några engångseffekter är ej medräknade 2006. Källor: ESV och budgetpropositionen Regeringen räknar med ett underskott även 2007. Den nya budgetordning som infördes syftade till att få bättre kontroll över statens utgifter och undvika att stora underskott skulle uppkomma. Ett avgörande inslag var den nya ordningen med utgiftstak. Den innebar att till skillnad från den tidigare ordningen där budgeten byggdes underifrån vändes nu hela processen. startade budgetarbetet med myndigheternas anslagskrav, som sedan dämpades i fackdepartementen för att slutligen utformas i förhandling mellan och fackdepartementen. I den nya processen sätts ett utgiftstak i förväg med hänsyn till ekonomins läge och avvägning mellan offentlig och privat verksamhet. Detaljerna i budgeten får sedan utformas så att de ligger inom utgiftstaket. Genom att detta är formulerat i absoluta tal ställer det krav pååterhållsamhet med offentliga utgifter. har regeringen kompletterat utgiftstaken med mål för det offentliga sparandet, mål som vi visat inte kommer att uppnås. Systemet med utgiftstak är bra, om det tillämpas rätt. Tyvärr har regeringen vid ett flertal tillfällen manipulerat med utgiftstaket så att det nu inte är det riktmärke som den ursprungliga tanken var. Det sätt som regeringen främst tillämpat är att göra om stöd, bidrag m.m. som borde redovisas som utgifter men som gjorts om till nedsättningsposter på statens inkomstsida. Därigenom kan regeringen fortsätta en politik som annars hade måst rymmas inom utgiftstaket. Det är regeringens svårigheter att prioritera som lett till detta numera systematiska sätt att "krypa under" utgiftstaket. Vidare har det funnits en uppenbar asymmetri i regeringens sätt att tekniskt justera utgiftstaket. Med tekniska justeringar avses att utgiftstaket anpassas till förändringar som inte innebär högre utgifter för den totala offentliga sektorn men där t.ex. fördelningen mellan stat och kommun berörs. Det visar sig att regeringen varit mera benägen att göra tekniska justeringar som inneburit att utgiftstaket höjts än motsatsen även om en teknisk justering som medfört en sänkning av taket varit motiverad. Ett konkret exempel på detta är att regeringen i budgetpropositionen 2005 justerar upp utgiftstaket för den ökade kommunkompensation som sker till kommunerna på grund av vissa ändringar av grundavdrag m.m., men inte gör motsvarande nedjustering av taket för den minskade kompensation som slutregleringen av omläggning till beskattade grundpensioner innebär. Detta betyder att utgiftstaket och framgent är 2 miljarder högre än det skulle ha varit. har en ren uppräkning av utgiftstaket gjorts med i samband med att 4 miljarder av sysselsättningsstödet till kommunerna föreslås redovisas korrekt under utgiftsområde 25. Regeringen kallar dock detta för teknisk justering i budgetpropositionen 2004, med motiveringen att ändringen inte är saldopåverkande. Detta är dock en ren manipulation, eftersom det i första steget är saldopåverkande att lägga ett sådant stöd som minskad inkomst. Denna åtgärd innebär alltså att regeringen har höjt utgiftstaket med . När de finansiella problemen i SJ blev akuta drev regeringen genom att vissa andra statliga företag skulle avsätta medel på ett konto i , varifrån sedan dessa kunde överföras till SJ utan att passera budgeten. Därigenom tvingades inte regeringen till en prioritering inom utgiftstakets ram. Grundprincipen i budgetlagen är att infrastrukturinvesteringar ska finansieras genom anslag över budgeten, inte genom lån.