mot · GS02U319 · 2004-10-05 00:00:00 — Risken är dock uppenbar att medlemsstaterna inte garanteras verklig insyn och politisk kontroll över de militära insatser som genomförs i EU:s namn. Det faller givetvis utanför rimlighetens ram att ett land inom unionen skulle kunna kalla sig alliansfritt som andra länder utför militära interventioner i EU:s namn. Med detta riskerar EU att delas upp i ett A- och ett B-lag. Konstitutionen innebär att skapandet av en förtrupp på det militära området institutionaliseras. Konstitutionen innebär att den vetorätt som tidigare funnits mot detta ska slopas. I stället sägs det uttryckligen att ett särskilt strukturerat samarbete på det militära området ska upprättas av "de medlemsstater som uppfyller högre krav på militära resurser, och som har gjort mer bindande åtaganden på området med tanke på de mest krävande uppdragen" (artikel I-41:6). beslutar om målet för detta samarbete får endast de medlemsstater som deltar i förtruppen delta i överläggningarna och beslutet. EU:s utrikesminister skall dock delta vid överläggningarna. Förtruppen får också ensamrätten att besluta vilka andra länder som ska få bli medlemmar i samarbetet. Det sägs också klart i konstitutionen att ministerrådet får anförtro de medlemsstater som deltar i detta samarbete att genomföra militära operationer inom unionens ram. EU-konstitutionen innebär alltså i korthet att de medlemsstater som vill upprätta en EU-militär ges rätt att göra detta. Konstitutionen innehåller också detaljerade bestämmelser för hur denna armé ska kunna användas och för hur nya stater steg för steg ska kunna anslutas. har länge kritiserat den version av flexibilitet som tillämpas inom EU. De stora stater som vill gå före med centraliseringen på ett område tillåts använda EU:s resurser för att göra detta, utformar samarbetet och skapar ett etablerat faktum som tveksamma medlemsländer efter hand förväntas ansluta sig till. exempel på denna idéär eller EMU. Flexibilitet enligt EU:s modell är ett sätt att beröva de små staterna deras inflytande. EU-armén blir om konstitutionen antas i praktiken omöjlig att stoppa, även om behåller möjligheten att inte delta. 10Upprättandet av en försvarsallians Som om allt detta inte var tydligt nog anges att ett närmare samarbete ska upprättas när det gäller ömsesidigt försvar. Detta samarbete innebär att om någon av de stater som deltar utsätts för väpnat angrepp på sitt territorium skall de övriga deltagarna ge stöd och bistånd med alla till buds stående militära och andra medel. Klargöras bör att det ingenstans i fördraget sägs att detta exkluderar de kärnvapen vissa medlemsstater förfogar över. Detta samarbete ska vara öppet för alla medlemsstater, och man ska ha ett nära samarbete med Nato. Detta är givetvis oacceptabelt för och vi anser att regeringen ska agera mot denna utveckling i EU. 11Införandet av en solidaritetsklausul Även de länder som inte deltar i EU:s försvarsallians binds dock av den så kallade solidaritetsklausulen, artikel I-43, där det heter att "Unionen skall mobilisera alla instrument som står till dess förfogande, även de militära resurser som medlemsstaterna tillhandahåller, för att (a) förhindra terroristhot på medlemsstaternas territorier,.". Definitionen av terroristhot är ytterst luddig och ger möjlighet till väldigt öppna och vida tolkningar. I klartext: Om ett EU-land utsätts för angrepp typ attacken mot i och EU beslutar slå till mot angriparens bas, t.ex. i , är solidariskt bundet att medverka med stridande trupp. Oberoende av om det finns beslut i eller inte. Men detta har svenska folket aldrig informerats om. Kravet om att också sätta in militära resurser ställer en rad frågor. Också Försvarsmakten har menat att denna solidaritetsklausul är långtgående. En egen 5 i enlighet med Natos dito för helt bort från alliansfriheten, något som vi från inte vill och vi ser därför att solidaritetsklausulen avvisas helt. I artikel I-39 fastslås att utrikes- och säkerhetspolitik normalt beslutas enhälligt, men att enhälligt kan besluta att beslut ska fattas med kvalificerad majoritet! Det behövs alltså ingen fördragsändring för detta. Detta är en av "passerellerna" (artikel I-40:7). Genom denna skrivning kan politiker godta att den utrikespolitiska vetorätten försvinner utan att folket tillfrågas i ett val. Bakgrunden till denna lösning motiveras i en kommentar av konventets presidium, d.v.s. det underlag som låg till grund för EU-konstitutionen: Presidiet anser att med tanke på de motsättningar som råder är det bäst att behålla enhällighet som allmän princip men att medge flera undantag från denna regel. Förslaget till innebär på detta område att man påbörjar avvecklingen av den utrikespolitiska vetorätten. har inget emot utrikespolitiskt samarbete inom EU, men säger bestämt nej till att ett land skall kunna påtvingas ett visst utrikespolitiskt agerande av en majoritet. En annan sak som inte kan lämnas utan kommentar är målsättningarna för den gemensamma utrikespolitiken, i vilken man anger en lång rad mål som EU ska bidra med i omvärlden, däribland fred och säkerhet. En sak är anmärkningsvärd genom sin frånvaro: demokratins främjande. Främjandet av demokrati anges inte som ett mål, vilket är betänkligt med tanke på den historia flera av EU:s gamla kolonialmakter har av att stödja brutala och repressiva regimer. Varje anledning till misstanke om en fortsättning av denna politik på unionsnivåär helt oacceptabel. 14Ja till mångfald på den internationella arenan ser inget självändamål i att EU-ländernas insatser i internationella organisationer och förhandlingar harmoniseras. Tvärtom ser vi, som tidigare redovisats, en stor fördel i att olika länder ges möjlighet att driva olika linjer. borde ha en egen röst i världen i stället för att sitta tyst i EU-kollektivet. Under toppmötet i satt tyst när de rika länderna ville driva igenom avtal mot de fattiga ländernas vilja. Det ankom på och att från nordländernas sida föra talan för en mer solidarisk politik. Det gjorde de med framgång, och tillsammans med utvecklingsländerna kunde man avfärda de bakåtsträvande förslagen. Vi tror att ett aktivt och solidariskt skulle få större genomslag i arbetet för en rättvisare värld än ett land som är blekt och har suddat ut sin profil för att solidarisera sig med EU-kollektivet. Det är i detta ljus vi ser förslaget om att EU ska ges rätt att förhandla och ingå avtal på egen hand, som ett steg i fel riktning. Inom EU pågår uppbyggnaden av en EU-byrå för krigsmateriel, forskning och militära resurser. Utifrån synpunkt är inte detta något önskvärt. Givetvis ingår också byrån i den militariseringsplan som finns i EU-konstitutionen, vilket vi tar avstånd från. Inte heller har vi sett att regeringen gjort några utredningar kring vad denna byrås befogenheter innebär.