mot · GS02MJ371 · 2004-09-30 00:00:00 — Handling och samarbete för överlevnad Gemensam förvaltning av Östersjön4 Svensk handling nu!6 Fortsatt arbete med individuellt överlåtbara kvoter10 Åtgärder med anledning av PSSA-klassningen14 Hotet från kemikalier och övergödning16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en modell för gemensam förvaltning av . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tydligare ansvar för Östersjöfrågor. begär att regeringen återkommer med en marin strategi i form av en proposition. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillkallandet av en hållbarhetskommission. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ytterligare effektiva skyddsåtgärder till ansökan om vilka skyddsåtgärder som skall ingå i PSSA-klassning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den vetenskapliga rådgivningen från ICES bör vara styrande för bestämningen av fiskekvoter och att regeringen därför i alla förhandlingar om fiskekvoternas storlek bör verka för detta. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om försök med individuellt överlåtbara kvoter (ITQ) inom något av de fem försöksområdena med lokalförvaltning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om försök med att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar i något område där det finns intresse för detta. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en parlamentarisk utredning för fortsatt arbete med frågor om införande av ITQ som förvaltningsmodell för fiskerättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en bättre övervakning av fisket i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fler reservat. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om miljömärkning av fiskeriprodukter. begär att regeringen återkommer med heltäckande förslag till åtgärder för att förhindra eller minska problem med främmande arter i våra havsmiljöer, särskilt . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för ökad sjösäkerhet i Östersjön.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om framtagande av kriterier för "goda sjötransporter" syftande till ökade möjligheter för konsumentpåverkan.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall verka för att aktörerna i transportkedjan skall dela ett skadeståndsansvar i händelse av en olycka.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall verka för införande av förbud mot trafik med enkelskroviga tankfartyg i möjligt.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införande av krav på kompetensbevis för alla båtar över en viss motorstyrka.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredande av en skrotningspremie för äldre tvåtaktsmotorer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder mot övergödning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning av möjligheterna att stärka de lokala tillsynsmyndigheternas arbete med enskilda avlopp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att driva ett pilotfall för att klargöra om EU:s miljögaranti innebär att substitutionsprincipen kan tillämpas på hela tillrinningsområde. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att samordna kemikaliepolitik inom ramen för det gemensamma förvaltningsorganet. 1Yrkandena 14, 15, 17 och 18 hänvisade till TU. 2Yrkande 16 hänvisat till LU. är ett litet, ekologiskt unikt hav. Det bräckta havsvattnet ger ett ekosystem bestående av få arter, vilket gör extra känsligt för miljöpåverkan. På grund av ett litet inflöde av färskt saltvatten från och , späds inte miljögifter ut utan ansamlas i högre halter jämfört med andra havsområden. Larmrapporterna om den hotade havsmiljön i är många. Syrefria bottnar, hotade fiskebestånd, övergödning och oljeutsläpp. skrev 2001 att man räknade "av marin- och kustbiotoper som hotade, på grund av exploatering och försämrad miljökvalitet". Hoten är många, men det saknas vare sig utredningar eller förslag pååtgärder. Bristen på resultat beror inte på brist på kunskap, även om kunskapsläget givetvis kan och bör förbättras. Den politiska viljan har dock varit bristande både nationellt och internationellt. Länderna kring är alltför splittrade för att enas kring åtgärder för långsiktig hållbarhet. Det är flera orsaker som har bidragit till dagens situation. Det kanske allvarligaste problemet är att det saknas ett övergripande ansvar för på såväl nationell som internationell nivå. Bristande dialog och samordning mellan olika intressenter, politiker, forskare och myndigheter komplicerar ytterligare situationen. Havet ägs av alla och ingen. som många hävdar rätten till havets resurser tar ingen det yttersta ansvaret för havet. De näringar som nyttjar havet har ansett sig ha sina självklara rättigheter, men inte tillräckliga skyldigheter för att ta ansvar för att skydda de ekosystemen. Det är "allmänningens tragedi". Makten över och ansvaret för havet kompliceras också av att havet historiskt ansetts vara en symbol för frihet och oberoende. och vill med denna gemensamma riksdagsmotion ta initiativ till ett ökat nationellt och internationellt samarbete för överlevnad. Här krävs mer konkret handling än diskussion och nya utredningar. Vi lyfter frågor som rör den känsliga havsmiljön i , i hopp om att ett ökat samarbete i svensk politik också kan ge positiva effekter för samarbetet mellan länderna kring . Länderna runt har alla ett gemensamt intresse i ett levande hav med riklig tillgång till alla de värden havet kan ge. försök att åstadkomma gemensamma framsteg för havsmiljön har dock i regel kommit till korta. Helcom, för , har verkat men tycks inte längre vara en framkomlig väg. Arbetet inom Helcom tar och utgången är ofta osäker. Helcom har haft särskilt svårt att anta effektiva åtgärder mot diffusa utsläpp, exempelvis från jordbruket. bör därför bli ett pilotområde för en ny transnationell förvaltningsmodell. Länderna runt ger upp en del av sin nationella suveränitet över de resurser som faller inom den egna territorialgränsen, för att ställa dessa under en gemensam förvaltningsmyndighet. Systemet måste utvecklas för att ges juridisk kraft genom samordnade skyddsåtgärder och sanktioner. Syftet med att göra till ett sådant internationellt pilotområde är att bygga upp ett så starkt och heltäckande skydd av miljö så att en långsiktigt uthållig utveckling ska kunna garanteras. Utgångspunkten ska vara ekosystemansatsen. målsättning ska vara att bli internationellt ledande när det gäller tillämpningen av globala överenskommelser. Det gemensamma förvaltningsorganet bör därför träda in istället för nationella myndigheter i beslut som rör frågor som länderna delegerar till förvaltningsorganet. Sådana beslut ska vara bindande för länderna inom områdena sjöfart och sjösäkerhet, fiskeripolitik, i miljöfrågor som berör samt andra frågor som länderna kan besluta. Förvaltningsorganet bör vidare vara ett rådgivande organ för nationella beslut inom andra politikområden som har betydelse för miljö. har visat minst vilja att delta i gemensamma ansträngningar att förbättra sjösäkerhet och miljö, av de berörda länderna. Strävan bör vara att få med även i den gemensamma förvaltningen. Men även om skulle ställa sig utanför ett utvidgat samarbete, utgör de åtta EU-medlemmarna som en sammanhållen kraft en starkare part än länderna var för sig. I en förlängning är det viktigt att även inkludera de länder som utan att direkt gränsa till finns inom avrinningsområdet för floder som mynnar i , såsom , och , genom att dessa också associeras till den gemensamma förvaltningen. Åtta av kustländerna är också medlemmar i unionen, vilket ger unika möjligheter för samarbete. EU-samarbetets möjligheter ska naturligtvis användas fullt ut. Förvaltningsorganet bör här kunna representera gemensamma intressen gentemot om länderna så beslutar. Exempel på frågor inom EU-samarbetet som kan komma i fråga är hur åtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken, CAP, får återverkningar på havsmiljön inom exempelvis genom att leda till ökat eller minskat läckage från jordbruk i länderna runt , fiskekontroll med mera. EU bör ha en samlad strategi för omställning av jordbruket, för att minimera de negativa miljökonsekvenserna, omfattande hur jordbruksstödet, regionalstödet, miljöinsatser, transportpolitik m.m. utnyttjas. Det är av stor strategisk betydelse att EU arbetar aktivt för att inte stora förändringar i markanvändning i EU:s nya medlemsstater inom avrinningsområde ska öka tillförseln av växtnäring från jordbruksmark. Vad som här har sagts om en modell för gemensam förvaltning av bör tillkännage för regeringen. Svensk handling nu! Men att nå fram till internationella beslut och skapa en ny förvaltningsmodell är något som tar tid. Därför måste agera , för att förbättra situationen i , och vidta de åtgärder som nationellt kan besluta om. En marin strategi bör tas fram och kompletteras med konkreta beslut, mål och tidsplaner. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till en sådan i form av en proposition. Arbetet med denna ska givetvis inte leda till att igångsättandet av angelägna åtgärder försenas. Många av åtgärder borde redan ha kunnat sättas i verket. Tyvärr har det konkreta svenska arbetet hämmats av en splittrad och snårig ansvarsfördelning mellan myndigheter och även inom regeringen. Bristen på samordning inom regeringen och mellan de inblandade departementen inverkar menligt på arbetet. Avståndet mellan olika yrkesgrupper, såsom ekologer, oceanografer, kemister, ekonomer, jurister, som analyserar effekterna på den miljön är stort. Avståndet är stort mellan forskningen och de näringar som nyttjar havet. Många av de myndigheter som hanterar frågor som på olika sätt rör havsmiljöarbetet arbetar efter olika inriktningar och målsättningar.Myndigheternas återrapportering bygger på för dem viktiga samband mellan mål och måluppfyllelse, men tyvärr saknas en övergripande analys av de långsiktiga effekterna. Enligt vår mening krävs ett tydligare ministeransvar för havsmiljöfrågorna. En tänkbar lösning på detta kan vara att en minister utpekas ha det övergripande ansvaret för frågor som rör , så att frågor inte längre bollas mellan departement och statsråd. Vi vill att en expertkommission tillkallas för att analysera de grundläggande frågorna om hur hindren för en hållbar samhällsutveckling kan undanröjas och hur konflikterna mellan miljömål och andra samhällsmål kan lösas på ett bättre sätt . Detta förslag om en hållbarhetskommission möter direkt behovet att överbrygga splittringen i dagens havsmiljöarbete. Havsmiljöarbetet bör bli denna kommissions första uppdrag. Vad som här har sagts om tydligare ansvar för Östersjöfrågor och om tillkallandet av en hållbarhetskommission bör ge regeringen till känna. har politiska beslut gett större fiskerättigheter, s.k. kvoter, för östersjötorsken än vad forskarna vid () rekommenderat. Resultatet är kraftigt utarmade bestånd. Ändå har diskrepansen förvärrats. ökades således kvoterna under pågående fiskeår, trots forskarrekommendationer om motsatsen. Höstens förhandlingar strandade till följd av stor oenighet mellan länderna. har varit alltför ensamt om att hävda att forskarnas rekommendationer ska följas. Utvecklingen har varit likartad för andra bestånd, t.ex. nordsjötorsken. Olika slutsatser kan dras av detta. ansträngningar för att påverka andra länder måste intensifieras. Man får ta tag i de förhållanden som angetts som skäl till att inte följa den vetenskapliga rådgivningen. Och diskussionen om alternativa förvaltningsstrategier får ökad aktualitet. Det uppdrag regeringen givit Formas, att i samverkan med och andra berörda myndigheter och forskningsfinansiärer utarbeta en strategi för fisk- och fiskeforskning, bör få hög prioritet och snabbt redovisas. Fiskeripolitiken hör normalt inte till de allmänt uppmärksammade politiska frågorna. De som intresserat sig för fiskeripolitiken har i första hand varit företrädare för orter där fiskerinäringen är viktig. Detta har skapat ett större spelrum för välorganiserade särintressen på bekostnad av allmänintresset. Resursbasen har inte utvecklats i samma takt som fångstförmågan, vilket satt igång en ond spiral där både fiskebestånd och fiskebranschens lönsamhet utvecklas negativt. Branschen pressar på för att få fiskerättigheter och bidrag. Fiskeripolitiker blir populära i den mån de lyckas hämta hem dessa. Detta lindrar på kort sikt, men förvärrar problemen på . Utvecklingen är generell, både i , i haven i vårt närområde, i EU och globalt. lade EU:s ansvarige för fiskerifrågor fram ett relativt långtgående förslag till reformering av den gemensamma fiskeripolitiken. Men förslaget vattnades ur innan det antogs av fiskeriministrarna i fiskerirådet. I har fiskerifrågorna kommit att uppmärksammas mer i den allmänna debatten , vilket också bidragit till ändringar i politiken. Miljörörelsernas fiskerisekretariat, som startades med hjälp av statsbidrag , kan förhoppningsvis stimulera debatten i flera länder. Men det är viktigt att även den agerar direkt för att lyfta fiskerifrågorna till en högre nivå, där allmänintresset av en mer långsiktigt hållbar fiskeriförvaltning kan fåökat genomslag på bekostnad av det kortsiktiga intresset av ökade fiskekvoter och subventioner. Regeringen bör ge fisket ökad prioritet i kontakterna med länderna runt . Fiskerifrågorna är för viktiga för att hanteras enbart av politiker som är för lyhörda för kortsiktiga särintressen. anförs s.k. socioekonomiska skäl till att inte följa vetenskaplig rådgivning när den fordrar sänkta kvoter. Med det menas vanligtvis att enskilda fiskare och företag i näringen och regioner skulle drabbas ekonomiskt. I EU:s fiskeripolitik ingår strukturstöd till fiskeribranschen. Den närmare utformningen avgörs på nationell nivå. Vi anser att den del av stödet som inte inriktas på permanent minskning av fiskeflottans kapacitet i större utsträckning bör användas som tillfälligt stöd för att lindra de socioekonomiska effekterna av neddragningar av fiskekvoter. Därmed kan det politiska motståndet mot adekvata fiskekvoter dämpas. Kvaliteten i rådgivningen från forskarna vid har ifrågasatts. Detta gäller särskilt när råden varit impopulära nedskärningar av fiskekvoter. Kritiken kan ibland vara mer betingad av missnöje med rekommendationerna än verkliga brister i vetenskaplig metodik. ICES själva påpekar att "det finns allvarliga problem med datakvaliteten" och att försök att reglera fisket med fiskekvoter har lett till omfattande felrapportering av fångsterna. Dock menar ICES att trender visar att risken ökar för en utarmning av beståndet. Forskarnas slutsatser är det bästa underlaget vi har, och skall följas. bör det som kan göras för att förfina underlaget göras. Det kan gälla t.ex. förbättringar i sättet att samla uppgifter om fångster och om orapporterade landningar. Den vetenskapliga rådgivningen från ICES bör i högre grad vara styrande för bestämningen av fiskekvoter, och regeringen bör därför i alla förhandlingar om fiskekvoternas storlek verka för detta. Detta bör tillkännage för regeringen. Särskilt uppskattningar om omfattningen av orapporterade landningar har ifrågasatts. En förbättrad fiskerikontroll skulle dels förbättra underlaget för den vetenskapliga rådgivningen, dels få andra mer direkta fördelar. Det är angeläget att förbättra fiskerikontrollen, både i och i generellt. Ett problem som påpekats är att det i finns flera steg mellan upptäckt av en överträdelse och att en sanktion döms ut. påpekar att ansvarar för kontrollen av att den gemensamma fiskeripolitikens regler följs - av alla länders fiskare - i svenskt vatten, varför systematiska brister i det svenska kontrollsystemet får konsekvenser också i ett EU-perspektiv. Sanktioner som drabbar överträdaren direkt och oavsett nationalitet både stärker tilltro till hela systemet och gynnar det stora flertalet fiskare som följer reglerna. Vi anser att ett mer direkt kontroll- och sanktionssystem skall övervägas och vid behov föreslås och implementeras. system med miljösanktionsavgifter kan vara en förebild. Besluten om fiskekvoter fattas internationellt, bl.a. inom EU. Men besluten om fördelningen av fiskerättigheterna sker på nationell nivå. Det har påpekats att det svenska systemet för fördelning av fiskekvoter, ett s.k. reglerat fritt tillträde, leder till en kapplöpning om att ta upp fisken. När årets kvot är upptaget får alla sluta med ett visst fiske. Med tanke på det småskaliga fiskets betydelse för kustsamhällen finns det skäl att fördela de nationella fiskekvoterna på sätt som optimerar den regionalpolitiska effekten, d.v.s. att i högre utsträckning gynna det småskaliga eller kustnära fisket. Ett mer långtgående förslag som förts fram både internationellt och i (t.ex. i en skrift från Timbro, en rapport från () och diskussioner inom näringen) handlar om individuella överlåtbara fiskekvoter (ITQ, eller individual tradeable alt. transferable quotas). ITQ utgör en form av rättighetsbaserat förvaltningssystem, eller "Rights based (resource) management", som ofta förekommer i diskussionen. Förespråkare för systemet konstaterar att det nuvarande förvaltningssystemet för fisket har misslyckats. Fiskeripolitiken har inte förmått uppnå en optimal balans mellan olika värden så att samhällets begränsade tillgångar används på ett effektivt sätt. Ett av problemen på fiskets område är avsaknaden av ordentligt specificerade, överlåtbara och skyddade rättigheter. Detta gör att aktörerna saknar incitament att hushålla långsiktigt med fiskeresurser och ger upphov till överfiskning genom den s.k. allmänningens tragedi ("tragedy of the commons"). Inrättandet av ett system med väldefinierade rättigheter sägs kunna avhjälpa detta problem och ge fiskare incitament att hushålla med fisken på ett mer uthålligt sätt. Därför kan individuella fiskekvoter vara intressanta. Det nuvarande systemet, med kombinationen av stöd och generösa regler för arbetslöshetsförsäkring, ger trots skrotningsbidragen för lite ekonomiskt incitament att frivilligt skrota fartyg. Genom frivilliga byten av rättigheter kan resurser också hamna där de gör mest nytta. Det vill säga, genom att sälja sina fiskerättigheter skulle fiskare, som vill dra sig ur branschen, kunna få pengar för att t.ex. betala av lån. Detta talar för att kvoterna skall vara överlåtbara. På så sätt skulle en nödvändig och ofrånkomlig minskning av fartygsflottan kunna ske på ett socialt smidigt och ekonomiskt effektivt sätt. Trycket på politiker att dela ut för stora fiskerätter eller skaffa fram bidrag skulle minska. Läget i och skiljer sig från länder där individuella fiskekvoter införts, som , och . Där dessa tre länder har stora egna fiskevatten förvaltas fiskevatten i och till största delen av flera länder gemensamt. En förutsättning för ett system med individuella fiskerättigheter är att äganderätterna är skyddade av en överordnad myndighet. Fiskerikontrollen måste med andra ord fungera väl. saknas ett fungerande kontrollsystem i de vatten där svenskt fiske bedrivs. Det är således nödvändigt att förbättra fiskekontrollen. Det skulle minska problemen i dagens system och förbättra förutsättningar för ett rättighetsbaserat system. Torskens rörlighet talar emot ett system baserat på territoriella användarrätter, t.ex. baserat påägande av fiskevattnet, som lösning för just det fisket. I stället kan ett system med andelar, där individuella kvoter anges som förutbestämda andelar av den nationella kvoten, som i EU:s system med relativ stabilitet i sin tur är förutbestämda andelar av den totala tillåtna fångsten, vara mer lämpligt. Ett system med individuella överlåtbara kvoter sägs kunna förbättra effektiviteten i fiskets resursanvändning på två sätt. Redan på kort sikt och vid ett avgränsat införande väntas positiva effekter genom att vid en förutbestämd rätt till en viss fångst saknas dagens skäl att tävla med andra fiskare om fångster. Fiskaren kan då bättre välja när och var han eller hon ska fiska, med hänsyn till exempelvis årstid, pris, bifångst, fångstkostnad o.s.v. Fiskaren väntas också få ett egenintresse av att förvalta fiskeresursen mer långsiktigt, eftersom värdet av fiskekvoten stiger med ett mer välskött bestånd. Incitamenten att också bryta mot bestämmelser om fiskeredskap - som anses vara ett omfattande problem - skulle minska. Den informella eller sociala kontrollen är viktig, längs långa kust. Om systemet utformas och införs på ett sätt som vinner fiskarenas acceptans kan systemet få en större legitimitet och därmed förbättra kontrollproblematiken. har beslutat att minst fem försök ska göras med lokalförvaltning. Vi anser att det skulle vara positivt om minst ett av dessa försök innehåller inslag av ITQ. Regeringen bör därför förlägga ett av försöken till ett område där det finns ett lokalt intresse av att pröva ITQ. Därmed kunde de förväntade kortsiktigaeffekterna för fiskets effektivare disponering av sina fiskerättigheter testas. Vad som här sagts om försök med individuellt överlåtbara kvoter inom något av de fem försöksområdena med lokalförvaltning samt om behovet av en bättre övervakning bör tillkännage för regeringen. Uthålligt fiske är en förutsättning för att den biologiska mångfalden och levande kustsamhällen. Genom att lokal och regional samförvaltning utvecklas möjliggörs detta. Ska detta bli möjligt och ska målet om att kust- och insjöfisket, vattenbruket och fritidsfisket ska bidra till en ekonomisk och socialt hållbar utveckling av landsbygden bör möjlighet ges att på försök överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar i något område där det finns stort intresse för detta. Detta så att man liksom i insjöarna har möjlighet att bilda fiskevårdsområdesföreningar, vårda och förädla fisket, ta betalt för det och övervaka uttaget. Fortsatt arbete med individuellt överlåtbara kvoter Vi anser vidare att regeringen parallellt med försöksverksamheten bör tillsätta en bred parlamentarisk utredning för att fortsätta arbetet med att penetrera frågorna om utformning och konsekvenserna av ett system med ITQ. Ett tänkt införande av system med individuella överlåtbara kvoter väcker en nämligen en rad frågor: Kan olika aktörer tänkas ha olika syn på tidens eller platsens betydelse - och hur stämmer detta med samhällets syn? Finns en risk för ökad koncentration i branschen? Hur ska systemet t.ex. utformas för att undvika oönskade regionalpolitiska effekter? Ska fiskerätterna auktioneras ut eller delas ut gratis? Delas de ut gratis, bör det finnas ett tak för hur mycket varje företag kan få, ifall man t.ex. inte vill gynna roffarbeteende. Bör rättigheterna kunna handlas helt fritt mellan olika delar av landet (t.ex. öst- och ), mellan olika kategorier av fiskare (t.ex. småfiskare, kustnära fiskare eller stora fiskare som är mer oberoende av plats)? Skulle ett system med ITQ öka eller minska kontrollproblem? Skulle ett system med ITQ öka eller minska trycket på politikerna att frångå forskarnas råd och tillhandahålla alltför stora fiskekvoter? Skulle ITQ fordra ändringar av reglerna för arbetslöshetsförsäkring, och i så fall hur? Är det meningsfullt att införa ett system med ITQ enbart på nationell nivå? Bör verka för att ett ITQ-system införs för hela , parallellt med eller som en del av etablerandet av den gemensamma förvaltningsmodellen? Bör rättigheterna därmed kunna säljas över nationsgränser? Vilka regionalpolitiska effekter kan det tänkas få? Skulle ett ITQ-system underlätta en önskvärd omstrukturering (och neddragning) av flottan på ett effektivt och smidigt sätt?