mot · GR02Fi38 · 2004-05-27 00:00:00 — Handläggning av ärenden som rör enskilda skall dokumenteras. Med andra ord, lagen är skriven så att varje socialsekreterare vet att han eller hon inte kan sätta i gång en utredning om minderårig, med mindre än att vårdnadshavaren har fått kännedom om detta. Lagstiftningen är i dessa fall inte på de utsatta kvinnornas sida. Den eller de personer som dessa unga kvinnor vill ha hjälp och stöd gentemot, är desamma som av myndigheterna skall informeras, och kvinnornas situation riskerar därmed att bli än värre. Den socialsekreterare som både följer lagen och vill sköta sitt arbete på bästa sätt och försöka hjälpa den unga flickan kommer i ett svårt dilemma. Det är en självklarhet att en vårdnadshavare har oundgänglig rättighet att bli informerad om det startats en utredning om familjens situation. Dock kan det undantagsvis vara nödvändigt att barn och unga skyddas från sina föräldrar, något som väl tydliggjorts i samband med s.k. hedersmord. Det är därför, för dessa unga kvinnors skull, det är nödvändigt med en lagändring. Åldersgränser för inköp av tobak och folköl måste hållas. Kommunerna måste vara konsekventa och aktiva i tillsynen av dessa försäljningstillstånd och vid överträdelse återkalla tillståndet. Informationsarbete när det gäller alkohol, narkotika och tobak måste ges lokal förankring på mödravårdscentraler, barnavårdscentraler och skolor och via frivilligorganisationer. Narkotikabrottsligheten bland unga fortsätter att öka trots regeringens nationella samordnare. Polisen behöver verktyg för att komma åt brottsligheten, men regeringen har motsatt sig förslag att bl.a. genomföra drogtester av unga vid misstanke om narkotikamissbruk. Utan polisiära verktyg för tidig upptäckt av missbruk kommer missbruket att fortsätta öka. Beträffande barnens roll som brottsoffer kan konstateras att den senaste tidens nyhetsrapportering lämnat en entydig bild av ett misslyckande trots de i sig lovvärda ansträngningarna hos polis och åklagare. Härvid synes samordningen mellan socialtjänst och rättsvårdande myndigheter utgöra en stor brist. Det är naturligtvis ingen nyhet för regeringen att avsaknad av åtgärder har bäddat för dagens bistra verklighet. I detta sammanhang kan även nämnas att de familjevåldsenheter som är aktiva måste utvärderas. Under rubriken insatser för barn och unga i asylprocessen stoltserar regeringen med högt uppsatta målsättningar, tillsatta utredningar och andra insatser för att stärka barnperspektivet i asylprocessen. Handläggningstiderna för ensamkommande barn är fortfarande alltför långa. Enligt regeringens eget regleringsbrev till utlänningsmyndigheterna skall och fatta beslut om uppehållstillstånd eller avvisning för ensamkommande barn. avgjorde sammanlagt 517 asylärenden rörande ensamkommande barn varav ca hälften . Detta är inte ett tillfredsställande resultat. Vidare är det inte tillräckligt med fortlöpande utbildningsinsatser för personal som handlägger barnärenden hos våra utlänningsmyndigheter. I sin utrednings- och utbildningsiver tappar regeringen fokus från de viktigaste frågorna; barnens rätt att få sina egna asylskäl prövade i en snabb och rättssäker asylprocess. Vi har en regering som på område efter område sprider löften omkring sig och tillsätter utredningar men som inte levererar. 8 Barnets rätt till kultur och fritid I skrivelsen konstaterar regeringen att den successivt ökat stödet till de fria grupperna. Det är bra, eftersom de fria grupperna till stor del är verksamma just på skolorna. Men är fördelningen mellan institutionerna och de fria teater- och dansgrupperna mycket skev. Enligt står t.ex. de fria dansgrupperna för av föreställningarna, av publiken jämfört med dansinstitutionerna, men erhåller endast av de offentliga bidragen. Vi moderater har i vårt budgetförslag därför ökat stödet just till de fria dans- och teatergrupperna. Regeringen menar att införandet av de fria entréerna gynnar också barn och ungdomar. Sanningen är ju att många museer redan har fri entré för just barn, varför förändringen i praktiken torde spela en mindre roll. Vi ställer oss tveksamma till formuleringen om att förändringen rörande museernas entréer också möjliggör satsning på pedagogik, då vi menar att det är osannolikt att de medel som museerna erhållit för att kunna erbjuda gratis inträde också kommer att räcka till utökad museipedagogisk verksamhet. Vi har i samband med den allmänna motionsperioden presenterat en lång rad åtgärder för att förbättra insatserna för barns och ungdomars fritidsverksamhet. I detta sammanhang vill vi dock upprepa det vi skrev om likställdheten mellan idrott och kultur. Samhällets ungdomssatsningar måste, inte minst när det gäller skatter och sociala avgifter, utformas så att ungdomars kulturella skapande likställs med det regelverk som gäller för idrotten. Idrottsföreningar är t.ex. befriade från att betala sociala avgifter på ersättningar upp till ett halvt basbelopp/år för sina ledare. Samma villkor skall självfallet gälla för de föreningar som arbetar med ungdomskultur (dans, teater, musik, konst m.m.). Här måste samhället stå neutralt; kulturföreningar skall ha samma villkor som idrottsföreningar.