mot · GS02Ju340 · 2004-09-27 00:00:00 — Återupprättat förtroende för kriminalvården har varit en katastrof för svensk kriminalvård. kunde den obeväpnade personalen på följa fritagningen av tre grovt kriminella interner från första parkett via sina övervakningskameror. rymde den livstidsdömde polismördaren tillsammans med tre andra grova brottslingar från Hallanstaltens säkerhetsavdelning. hade en intagen vid Norrtäljefängelset fritagits i samband med ett sjukhusbesök. När sedan Norrtäljeanstaltens portar forcerades av en bil och tre intagna lyckades fly under vapenhot var det lätt att tro att svensk kriminalvård hade nått botten. Men inträffade ytterligare en ny rymning, från Mariefredsanstalten, och där togs en anställd som gisslan. fortsätter dessutom personer att friges ur fängelserna med en tusenlapp på fickan, en plastpåse i näven och helt ovetande om var han/hon skall tillbringa i frihet. Regeringen har misskött styrningen och utvecklingen av kriminalvården. Ökade fångtal har mötts med nedlagda anstalter. Administrationen har svällt under de (35! )myndigheterna inom svensk kriminalvård. Effekterna har på anstalterna blivit att personal som arbetar nära de intagna, med rehabilitering och samhällsanpassning, inte kunnat utföra sitt arbete på bästa möjliga sätt. har den aktiva tiden för arbete, behandling och utbildning minskat i utbyte mot sysslolöshet och passivitet. Det yttersta ansvaret för säkerheten på kriminalvårdsanstalter är politiskt. måste därför skyndsamt ändra relevant lagstiftning så att säkerheten kan garanteras. Regeringen och kriminalvårdens ledning har legat många steg efter utvecklingen och agerat i efterhand för att lösa ett alarmerande säkerhetsläge. måste krafttag ske för att snabbt upprätta en acceptabel säkerhetsnivå värd namnet och som långsiktigt och förebyggande upprätthåller lag och ordning, även på landets kriminalvårdsanstalter. Det enorma resursslöseri som kriminalvårdens förfall just nu åsamkar samhällsekonomin måste upphöra. Polisen måste få koncentrera sig på att förhindra och utreda brott, inte spana efter redan dömda brottslingar runt om i landet. Förtroendet för svensk kriminalvård måste återupprättas. I den här motionen föreslår liberalerna en rad konkreta åtgärder för kriminalvården i ett långsiktigt program för att 1) garantera säkerheten 2) säkra kvaliteten på verksamheten 3) öka antalet platser Följden av en rymning ger bara disciplinära påföljder. Det räcker inte. En rymning från fängelse eller avvikelse från permission måste få straffrättsliga konsekvenser. Om rymning sker med våldsamma medel skall det ses som en försvårande omständighet. Möjligheterna till arbete på anstalt måste öka. Sysselsättningsplikten bör kompletteras med en regel om att endast deltagande i behandling, studier, arbete eller annan organiserad verksamhet leder till utbetalning av kontanter. leder arbetsvägran till en disciplinpåföljd, såsom senareläggning av den villkorliga frigivningen. Men det är också viktigt att det får ekonomiska konsekvenser. Knarkförbud - även på kåken Anstalterna skall vara drogfria. Det måste även i praktiken vara brottsligt att knarka på anstalt. Alla anstalter bör ha en narkotikahund. Drogtester måste vid behov tas oftare. Att vägra drogtest skall ge samma disciplinpåföljd som positivt testresultat. Konstaterat, uppsåtligt bruk av narkotika i anstalt skall alltid polisanmälas. En intagen som visat sig ha använt narkotika bör endast få träffa besökare med restriktioner t.ex. bakom glasruta. Dömda skall inte ha vare sig möjlighet att planera nya brott eller bedriva kriminell verksamhet tillsammans med personer ute i det fria. Inom fängelseområden skall det råda totalförbud mot mobiltelefoner för både anställda och intagna. Därför måste kriminalvårdslagen skärpas. Störningsutrustning måste tas i bruk. Skärpt inpasseringskontroll i förebyggande syfte Allmän inpasseringskontroll måste skyndsamt införas. Anstalter med ett tydligt behov av inpasseringskontroll skall inte, såsom lagen säger , behöva ansöka om tillstånd för kontroll . Inpasseringskontroll skall vara huvudregeln. Detta måste utvidgas till att omfatta samtliga slutna anstalter och häkten. Rätten att ta in föremål och handlingar utifrån bör i högre utsträckning begränsas, i syfte att förhindra att nya brottsverktyg förs in på anstalterna. Begränsa dömda personers rörelsefrihet Den som avvikit från fängelsestraff måste hindras från att resa utomlands. Personer som döms till frihetsberövande skall fråntas sitt pass. Antalet fängelseplatser måste öka avtjänade 396 personer sitt fängelsestraff i häkte. Häktesplacering av detta slag strider mot FN:s deklaration om mänskliga rättigheter. För detta har fått kritik internationellt och av . Denna kritik måste tas på stort allvar och relevanta åtgärder bör vidtas. Antalet fängelseplatser måste öka. Överfulla fängelser utgör hot mot säkerheten. Alla intagna skall omfattas av en verklig och seriös handlingsplan. Uppsatta mål skall utvärderas och ligga till grund för beviljande av permissioner. Rattfylleridömda skall alltid dömas till behandling, oavsett om de också döms till fängelse eller annan påföljd. Det vetenskapliga forskningsinslaget inom svensk kriminalvård måste stärkas. Kvalitetssäkrade metoder för riskbedömningar måste prioriteras. All behandling inom anstalten riskerar att vara helt bortkastad om inga broar byggs till livet i frihet. I 34 § kriminalvårdslagen ges intagna möjlighet att vistas utanför anstalt om detta kan underlätta deras anpassning i samhället. Ofta handlar det om att den intagne placeras på ett behandlingshem. Ansvaret för den intagne bör dock finnas kvar hos kriminalvårdsmyndigheterna. Lagstiftningen bör förtydligas så att det klart framgår att kriminalvården har möjlighet att komplettera det stöd som andra samhällsinstanser ansvarar för. Satsa på personalen inom kriminalvården Befintlig personal bör vidareutbildas och andelen akademiker behöver ökas. Handledning och vidareutbildning borde vara självklart. En tydligare skillnad mellan säkerhetspersonal och vårdare bör göras. Antalet personer med psykiatrisk eller psykologisk utbildning bör öka. Alla skall, efter anställning, få en grundläggande utbildning i självskydd. Vid hot och våld är det alltid den intagne, aldrig en anställd, som skall omplaceras. Bekämpa korruption inom kriminalvården Det är viktigt att samtal förs om etik och säkerhet. Det bör vid anställning och med jämna mellanrum vara möjligt att göra kontroller i belastnings- och misstankeregister samt hos kronofogden undersöka eventuell förekomst av skulder. Behandlingen av fångar och häktade säger oss en hel del om ambitionsnivån i arbetet med att minska återfall i brott, vilket aldrig kan ske om inte förhållandena i anstalter och häkten präglas både av tydliga, fasta regler och en vilja att hjälpa den intagne att bryta ett kriminellt livsmönster. länder bör utarbeta gemensamma normer vad gäller fängelser och intagnas rättigheter. bör aktivt arbeta för att EU-länderna enas om gemensamma utlämningsbestämmelser om fångar med innebörden att den dömde efter lagakraftvunnen dom , eller , skall utlämnas till sitt hemland för att där avtjäna straffet. 4.1Skärpt inpasseringskontroll på anstalter och häkten8 4.3Begränsa dömda personers rörelsefrihet10 5.3.3Möjlighet att vistas utanför anstalt - s.k. paragraf 34-placeringar14 6Knarkförbud - även på kåken15 9Kvinnor, föräldrar och barn i kriminalvården18 10Tidsbestäm livstidsstraff från början19 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om totalförbud mot mobiltelefoner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om störningsutrustning vad avser mobiltelefoner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpt inpasseringskontroll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dömda personers rörelsefrihet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om narkotikabruk på anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samma disciplinpåföljd vid vägran att göra drogtest som vid positivt drogtest. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpta disciplinpåföljder vid konstaterat narkotikabruk i anstalt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kriminalisering av rymningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om professionella behandlingsmetoder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rattfylleridömda och behandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om incitament för skötsamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om personalen inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjlighet att göra säkerhetskontroller av personalen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kampen mot korruption inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lekmannaövervakare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en europeisk fängelsekonvention. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EU-samarbetet inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att antalet fängelseplatser måste öka. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett nytt modernt fängelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om situationen för kvinnor i fängelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om situationen för de barn som har föräldrar i fängelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om livstidsstraffet. Det borde inte råda någon som helst tveksamhet kring säkerheten inom kriminalvården. Men i verkligheten är just säkerhetssituationen på landets fängelser alarmerande. Den allt mer spektakulära utvecklingen med grovt våld, tunga vapen och tagande av gisslan vittnar om att läget är mycket allvarligt. har varit en katastrof för svensk kriminalvård. fritogs tre grovt kriminella interner från Kumlaanstalten. rymde den livstidsdömde polismördaren tillsammans med tre andra grova brottslingar från Hallanstaltens säkerhetsavdelning. hade en intagen vid Norrtäljefängelset fritagits i samband med ett sjukhusbesök. När sedan Norrtäljeanstaltens portar forcerades av en bil och tre intagna lyckades fly under vapenhot var det lätt att tro att svensk kriminalvård nått botten. Men inträffade ytterligare en ny rymning, från Mariefredsanstalten, och där togs en anställd som gisslan. Kriminalvårdens huvuduppgift är att verkställa påföljder för så allvarliga brott att lagstiftaren har pekat ut fängelse som påföljd. Om den som dömts för mord, våldtäkt eller kanske grovt narkotikabrott med enkla medel kan ta sig ut från fängelset eller avvika i samband med permission, undergrävs förtroendet för hela rättsväsendet. Den upprättelse som ett brottsoffer kan få genom att den som begått brottet åtalas och döms tillintetgörs om straffet inte verkställs. Tanken med frihetsberövande straff är också att sätta stopp för den dömdes fortsatta kriminalitet. En väl fungerande och effektiv kriminalvård skall resultera i att den som lämnar fängelset inte återfaller i brott. Om livet inne på anstalten präglas av droger, kriminell verksamhet, hot och våld är det rehabiliterande arbetet bortkastat och dömt att misslyckas. I ett antal fall är kriminalvårdens uppgift att skydda samhället från extremt farliga och våldsbenägna personer som med största sannolikhet kommer att begå nya brott i frihet. Det gäller flera av de personer som rymt . Om kriminalvården inte ens lyckas hålla dessa personer instängda medverkar myndigheten till att öka otryggheten i samhället. Hela tanken med frihetsberövande straff i dessa allvarliga fall blir då meningslös. Säkerhetsfrågan inom svensk kriminalvård handlar inte bara om att hindra intagna från att rymma eller avvika från permissioner, den handlar i lika hög grad om miljön inne på anstalterna. Det handlar om personalens säkerhet och arbetsmiljö, de intagnas egen säkerhet och om möjligheterna att upprätthålla professionalitet och en meningsfull nivå på verksamheten för de intagna. Fängelser med den högsta säkerhetsklassen måste ges ett förstärkt skydd. Polisen i de län där fängelser med grovt kriminella fångar finns kan behöva särskilda resurser. vill inte se beväpnade styrkor inne i fängelserna och inte heller att personalen bär vapen. Ett alternativ som dock kan behöva prövas är att utbilda och beväpna en särskild polisstyrka vid utvalda fängelser som skall kunna agera vid såväl fritagningsförsök som hotfulla situationer på anstalterna. Denna beredskap kommer i sådant fall att finnas direkt utanför fängelsebyggnaden och skulle innebära ett förstärkt skalskydd. Allt tyder på att klimatet på landets fängelser har blivit brutalare. I takt med att den grova brottsligheten blivit tyngre och metoderna råare måste kriminalvården anpassas efter den nya verkligheten. Det yttersta ansvaret för säkerheten är politiskt. måste därför skyndsamt ändra relevant lagstiftning och anslå tillräckliga resurser så att säkerheten kan garanteras. Regeringen och kriminalvårdens ledning har legat åtskilliga steg efter utvecklingen och agerat i efterhand för att söka komma till rätta med ett alarmerande säkerhetsläge. Kontakten mellan polisen och kriminalvården bör utökas. Det handlar om ett förebyggande arbete i form av utbyte av underrättelseinformation. Rutinerna för polisens och kriminalvårdens samarbete vid fritagningar, rymningar och transporter måste ses över i syfte att skärpas. Det enorma resursslöseri som kriminalvårdens förfall just nu åsamkar samhällsekonomin måste upphöra. Jakten på rymlingar har grävt ett stort håll i polisväsendets redan hårt ansträngda budget. Det innebär att det brottsförebyggande arbetet blir eftersatt och att hundratals outredda brott förblir ouppklarade. Gärningsmän förblir fria och brottsoffer får aldrig någon klarhet och upprättelse. Kriminalvårdens förfall kan leda till rättsstatens kollaps om ingenting görs. måste polisen få koncentrera sig på att förhindra och utreda brott, inte jaga redan dömda brottslingar i skogen. måste krafttag ske för att snabbt upprätta en säkerhetsnivå inom kriminalvården som är värd namnet och som långsiktigt och förebyggande upprätthåller lag och ordning även på landets kriminalvårdsanstalter. Säkerheten är inte någon isolerad fråga utan hänger nära ihop med verksamhetens innehåll, organisationen och resurserna. 4.1Skärpt inpasseringskontroll på anstalter och häkten hittades runt 600 mobiltelefoner på landets anstalter. Innanför murarna är det inte särskilt svårt att få tag på vare sig narkotika, dopingpreparat eller vapen som exempelvis knivar. Därför måste rutinerna för inpasseringskontroll på anstalterna skärpas rejält. gäller nya bestämmelser i kriminalvårdslagstiftningen med utvidgade möjligheter att kontrollera personer som har tillträde till eller besöker fängelser. Syftet med kontrollen skall vara att söka efter otillåtna föremål. (Propositionen Allmän inpasseringskontroll i vissa kriminalvårdsanstalter och häkten 2003/04:3.) har sedan lagändringen trädde i kraft haft rätt att besluta att samtliga personer som passerar in i en viss sluten anstalt eller ett visst häkte skall kroppsvisiteras (d.v.s. undersökas utanpå kroppen, kläder, väskor, paket e.d. - oftast genom metalldetektor eller passering genom "stålbåge"). Det gäller såväl personal som besökare och t.ex. advokater. Först - efter det att lagen ändrades - bestämde sig dock f.d. generaldirektören för för att införa kontrollerna. I samband med riksdagsbehandlingen av det nya lagförslaget krävde (fp-motion 2003/04:JuU3) att tillståndsgivningen inte skall begränsas i taget utan att tillståndstiden i stället skall bestämmas tillsvidare med återkommande utvärderingar av säkerhetssituationen. Även ansåg att är . krävde även att möjligheten till inpasseringskontroll skall finnas på alla anstalter - inte bara vid de slutna. menade också att kontrollmöjligheter måste finnas även i förebyggande syfte - inte bara efter det att situationen redan har hunnit bli riskabel. Dessa förslag avslogs dock av justitieutskottets majoritet (betänkande 2003:04:JuU7). Frågan om skärpt inpasseringskontroll måste aktualiseras av på nytt. Och menar att det bör övervägas om inte inpasseringskontroll bör vara obligatorisk på samtliga slutna anstalter och häkten. Från denna huvudregel bör undantag kunna medges endast i vissa fall. Rätten att ta in föremål och handlingar utifrån bör i högre utsträckning begränsas, i syfte att förhindra att nya brottsverktyg förs in på anstalterna. gör bedömningen att anstalterna inte har den kontroll av de intagnas telefonerande som lagen kräver. De intagna har i ökande omfattning tillgång till mobiltelefoner. Hela syftet med ett frihetsberövande straff förfelas om den dömde kan hålla kontakt med omvärlden på ett sådant sätt att fortsatt kriminell verksamhet och planläggning av nya brott kan pågå från fängelsecellen. Därför måste de dömdas möjligheter att använda mobiltelefon skärpas väsentligt. Enligt kriminalvårdens anstaltsföreskrifter får intagna och häktade inte använda eller inneha annan telefonutrustning än den som tillhandahålls av . Innehav av mobiltelefoner är således redan förbjudet. Men genom att telefoner smugglas in av besökare, av intagna som varit på permission och till och med av anställda misslyckas kriminalvården med att upprätthålla mobiltelefonförbudet. dömdes en tidigare vårdare vid tjänstefel sedan han försett en intagen med tre mobiltelefoner och med alkohol. Vårdaren uppgav under tingsrättsförhandlingen att orsaken till smugglingen var hot som riktats mot hans barn. Tingsrätten såg så allvarligt på det inträffade att den f.d. anställda dömdes till sex månaders fängelse. Det är väl belagt att många inom kriminalvården upplever hot och arbetar i en mycket utsatt situation. menar att det bästa vore att helt förbjuda mobiltelefoner, även för anställda, så att man minskar risken för att mobiltelefoner över huvud taget kommer i orätta händer. Ett sådant förbud finns tillbaka i . Det innebär inte att intagna helt skulle hindras från att ringa telefonsamtal. 30 § lagen om kriminalvård i anstalt får telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Den intagne får inte ringa samtal som syftar till att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans eller hennes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den dömde eller någon annan. Samtal kan kontrolleras om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. För häktade gäller i huvudsak samma bestämmelser (12 § lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.). För att kunna kontrollera telefontrafiken i anstalt har infört ett särskilt telefonisystem för den fasta telefonin "INTIK"som togs i bruk . Kriminalvården behöver även tekniska hjälpmedel för att hindra, störa ut eller upptäcka radiokommunikation i anstalter och häkten. hemställde därför om nödvändiga författningsändringar för att kunna använda utrustning som stör ut mobiltelefonkommunikation (Ju2002/8966/). Det var då bara inom Försvarsmakten som sådan utrustning var tillåten. Regeringen gjorde vissa författningsändringar som trädde i kraft (SFS 2003:396) och finns möjlighet använda utrustning i häkten och anstalter som stör ut otillåten mobiltelefonkommunikation, om anläggningen kan användas utan att skadlig störning uppstår utanför anstalten eller häktet. Detta får dock endast inrättas efter prövning i varje enskilt fall av . När rymningarna från ägde rum hade varken störningsanläggning eller inpasseringskontroll tagits i bruk. 4.3Begränsa dömda personers rörelsefrihet Den som avviker från ett fängelse gör naturligtvis allt för att inte bli funnen. Ju längre strafftid som återstår desto större är i regel motivationen att hålla sig undan polisen. Det finns åtskilliga exempel på rymlingar som tagit sig ut ur landet. De fria gränserna inom och EU ökar behovet av ett nära och effektivt samarbete mellan polismyndigheterna. Dessutom måste den rymdes möjligheter att lämna Schengenområdet minska genom att den som döms till fängelse får passrestriktioner. Den som avvikit från fängelsestraff måste hindras från att resa utomlands. I justitieutskottets betänkande "Kriminalvårdsfrågor"(2003/04:JuU18) avslår utskottet motionsyrkanden om att en intagen inte skall kunna ha tillgång till sitt pass i samband med bl.a. permission eller hos polisen få tillgång till ett nytt pass under verkställigheten av ett fängelsestraff. Utskottet menar att intresset av att kunna förhindra att den intagne lämnar landet i många fall torde tillgodoses genom möjligheten att uppställa som villkor för permission att den intagne lämnar ifrån sig passet. I en promemoria från "Ökad säkerhet i pass m.m." (Ds 2004:8) föreslås införande av en ny bestämmelse i lagen om kriminalvård i anstalt med innebörden att pass som förvaras av en kriminalvårdsanstalt endast i undantagsfall skall få disponeras av den intagne. Vidare föreslås bl.a. att en lagakraftvunnen dom på fängelse som ännu inte avtjänats skall utgöra passhinder och grund för återkallelse av passet. stöder dessa förslag och anser att det är angeläget att de införs . De dramatiska rymningar som skett från några av landets hårdast bevakade fängelser har aktualiserat frågan om följderna för den som rymmer från en anstalt eller helt enkelt låter bli att komma tillbaka från en permission. Det måste vara tydligt att en avsiktlig och överlagd avvikelse från ett fängelsestraff får negativa och proportionella konsekvenser. kan kriminalvården, inom ramen för de disciplinära åtgärder som finns reglerade, senarelägga den villkorliga frigivningen och minska möjligheterna till permissioner. Den intagne kan också förflyttas till en anstalt med högre säkerhet. Följden för den som rymmer är i således disciplinär - inte straffrättslig. I ett flertal europeiska länder har man däremot valt att kriminalisera rymning från fängelsestraff, bl.a. i , och . I är det bara som inte har kriminaliserat rymning: i kan straffet bli böter eller fängelse i upp till tvåår, i böter eller fängelse och i fängelse upp . anser att det är dags för att överväga en kriminalisering av rymning. Om rymning sker med våldsamma medel skall det ses som en försvårande omständighet. I vilken form och hur straffskalan skulle se ut bör bli föremål för närmare utredning . Kriminalvården har tre huvuduppgifter: 1) att minska återfall, 2) att skydda allmänheten från farliga brottslingar samt 3) att vara avskräckande för potentiella förbrytare. För att anses vara framgångsrik måste dessa tre mål balanseras. Kriminalvårdens vision är "bättre ut", d. v. s. att den intagne efter verkställd påföljd skall vara bättre att klara samhällets krav och leva ett laglydigt liv. Tyvärr är detta något som inte uppfylls. av socialdemokratisk kriminalvårdspolitik visar brister i uppfyllandet av själva huvuduppgiften för kriminalvården: att minska återfall i brott för dem som en gång tagits in i kriminalvården. Statskontorets rapport i kriminalvården 2003:20 visar att kriminalvården inte ens har satt upp några operativa mål för att minska återfall. Det sker visserligen en uppföljning av återfallen men den används inte för att styra verksamheten. Det finns heller ingen total återfallsstatistik . Detta tyder på ren nonchalans inför kriminalvårdens huvuduppgift från regeringens sida. Enligt Statskontorets rapport återfaller av dem som dömts till en kriminalvårdsåtgärd till ny åtgärd inom kriminalvården. Återfallsprocenten är relativt stabil. Enligt statskontoret kan dock en viss ökning ses i ett längre perspektiv - även om äldre och nyare statistik inte är helt jämförbar. Av de fängelsedömda återfaller till ny kriminalvårdsåtgärd .