mot · GS02Ub378 · 2004-10-04 00:00:00 — Särskild uppmärksamhet skall ägnas förhållandena för nationerna vid och och hur dessa nationers studiesociala kvalitet fortsatt skall kunna upprätthållas vid ett avskaffande av obligatoriet. Utgångspunkten skall vara att dagens kårer och nationer inte missgynnas skattemässigt när obligatoriet avskaffas. Studiemedel och fler studentbostäder För många studenter är studielivet tufft, inte för att studierna i sig är besvärliga, utan p g a praktiska vardagsproblem som skulle ha kunnat undvikas. Studenter är i en utsatt situation ekonomiskt och problemen blir därför stora när de drabbas av långa handläggningstider och sena utbetalningar av studiemedlen. har haft stora problem att klara sin uppgift. Tillgängligheten och servicen måste öka. föreslår några radikala förändringar: bryt CSN:s monopol på att bevilja studielån och tvinga CSN att betala straffavgifter till studenterna för studiemedel som inte kommer . Dessa och andra förslag utvecklar vi närmare i en separat kommittémotion. I vår bostadspolitiska motion återfinns förslag på hur fler bostäder kan byggas, vilket i högsta grad skulle gynna studenter eftersom bostadsbristen är stor på de flesta studentorterna. Framför allt behöver studenter små och billiga lägenheter och därför är det viktigt att skatten på fastigheter sänks, att mark anvisas för studentbostäder och att konkurrensen inom byggsektorn ökar. Uthyrning av rum i privatbostäder ska göras skattefri. Kompletteringsutbildningar för personer med utländsk utbildning Arbetslösheten bland personer med utländsk bakgrund är skrämmande hög, även bland dem med akademisk utbildning från ett annat land. Ett sätt att underlätta deras situation på arbetsmarknaden är att förbättra systemet för utvärdering av utländska utbildningar. Ett annat är att ge mer resurser till kompletteringsutbildningar. Det finns framgångsrika exempel på utbildningar som kompletterar med de kunskaper som behövs för att personen ska kunna ta ut en svensk examen som motsvarar den examen han eller hon redan har. Dessa utbildningar kommer att tvingas läggas ned eftersom de bara tilldelats kortsiktiga projektmedel. anslår därför för detta ändamål. Mer om detta står att läsa i vår motion om utländska akademiker. Inför svenska fackhögskolor ("colleges") Utbildningen inom dagens högskola har vitt skilda uppgifter. All grundutbildning syftar i verkligheten inte till att förbereda forskning på högre nivå. Det finns tvärtom ett allt större behov av eftergymnasial utbildning som inte hör hemma i den gamla akademiska traditionen. Den kvalificerade yrkesutbildningen (KY) måste därför öka. Enligt Företagarna behöver hela 30 000 småföretag rekrytera medarbetare med kvalificerad yrkesutbildning - men endast mellan 1 000 och 2 000 elever genomgår KY . Inom skilda områden som teknik, social omvårdnad och informationsteknik finns ett stort behov av kvalificerad, välutbildad arbetskraft. måste överge dagens verklighetsfrämmande modell enligt vilken alla nya högskolor ska betraktas som blivande universitet. Utbildningssystemet måste bli mer differentierat där varje lärosäte genom sin specifika inriktning (bred grundforskning, spjutspetsforskning inom en viss nisch, akademiska grundkurser, kvalificerad yrkesutbildning) bidrar till en mångfald i utbildningsutbudet. Fördjupad specialisering ger ökad valfrihet och kvalitet för studenten. Det finns ingen anledning att fixera sig vid begreppet "akademisk" och påstå att alla utbildningar har samma vetenskapliga innehåll. Tvärtom måste statusen på kvalificerad yrkesutbildning höjas. En kvalificerad yrkesutbildning har startat och även om den är ett steg i rätt riktning, måste den betraktas som en halvmesyr. Den så kallade yrkeshögskola som regeringen nu inför har svagheten att den ska rymmas inom det traditionella akademiska systemet med forskningsanknytning. Men det finns ett stort behov hos ungdomar av vidareutbildning utan renodlat akademisk inriktning. Resultatet av regeringens modell blir i längden en kvalitetssänkning av den akademiska utbildningen och en dåligt specialiserad yrkesutbildning. vill att riktiga, reguljära fackhögskolor - en svensk variant av de amerikanska "colleges" - ska införas. Fackhögskolorna ska erbjuda kvalificerad yrkesutbildning och viss förberedelse för högre utbildning. Efter genomgången kvalificerad yrkesutbildning ska studenten sedan ha möjlighet att vid ett universitet tillgodoräkna sig en del av poängen i kurser inom ett ämnesområde. Det finns redan folkhögskolor som har en liknande inriktning på sin utbildning. Journalistutbildningen på är ett exempel på utbildning som ger högre utbildning än gymnasienivå men ändå inte är strikt akademiskt inriktad. Vård, social omsorg och jordbruk är andra exempel på utbildningar som skulle passa för en kvalificerad eftergymnasial utbildning. Lärarna på en fackhögskola ska uppmuntras att både bedriva forskning och delta i aktuell vetenskaplig debatt samt ha regelbunden kontakt med forskarmiljöer. anser att en högskoleutbildning ska kunna leda till en generell examen eller en yrkesexamen. Båda typerna av examen behövs eftersom arbetslivet efterfrågar klara kompetenser för anställning. Inom vissa fackområden har en tradition utvecklats där examen mer eller mindre betraktas som en yrkesexamen, även om en inte officiellt kallas för det, t ex civilekonomutbildningen. En yrkesexamen medför också större förutsebarhet genom att studenter och arbetsgivare vet att utbildningen är uppbyggd med sammanhängande kurser. Många studenter vill veta att deras utbildning är gångbar i arbetslivet. Branschorganisationerna ska vara med och värdera examina. anser därför att regeringen bör göra en översyn av vilka utbildningar som ska kunna ge en yrkesexamen. Funktionshindrade kan behöva extra ersättning Alla som kan och vill ska kunna studera. Det är bra för individen och bra för samhället. Men studerande med funktionshinder möter ibland sådana svårigheter att vissa ger upp. Kostnaderna för studenter med funktionshinder är oftast högre än för andra. Dels är levnadsomkostnaderna högre, t ex kostnader för läkemedel, speciell kost och hyra. Dels är kostnaderna för studierna högre, eftersom speciella hjälpmedel kan behövas. Studerande med funktionshinder lever på studiemedel som andra studenter. Det är ett bra system, men studiemedlen kan behöva kompletteras eftersom såväl studieförutsättningarna som de ekonomiska förutsättningarna är olika. En gravt funktionshindrad student kan behöva extra ekonomisk hjälp för att klara sig . av högskolornas byggnader som uppfyller kraven på grundtillgänglighet för funktionshindrade. Andelen funktionshindrade som studerar på högskolenivåär låg, och det är viktigt att rätta till de problem som återstår. Det är utmärkt att det nu finns en lag mot diskriminering av studenter på grund av bland annat funktionshinder. Alla högskolor ska, liksom övriga offentliga byggnader, vara tillgängliga för funktionshindrade . anser att det finns mycket som tyder på att målet inte kommer att vara uppfyllt, om inte ytterligare resurser tillsätts. har därför avsatt att användas i tillgänglighetssatsningar (se vår handikappolitiska motion). Studenter med rörelsehinder har rätt att ansöka om ett särskilt utbildningsstöd. Det är statligt och går till sådan personlig praktisk assistans, som behövs och som inte bör tillgodoses genom kommunen eller genom stödåtgärder av eller högskolan. Studenter med andra former av funktionshinder än rörelsehinder, exempelvis studenter med psykisk ohälsa och neuropsykiatrisk problematik, har inte rätt till stödet. Det är viktigt att se över situationen för studerande med psykiska funktionshinder, eventuellt genom en försöksverksamhet där den grupp studenter som har rätt att ansöka om särskilt utbildningsstöd utvidgas. Renodla och inrätta ett nytt kvalitetsinstitut ställning som ämbetsverk under regeringen kan i längden innebära försvagade möjligheter att bedriva en självständig granskning av kvaliteten vid landets universitet och högskolor, även om visat prov på stor självständighet i sina initiativ till kvalitetsgranskningar. Det är också viktigt att skilja mellan de utvecklande och de uppföljande rollerna. Den viktigaste utvärderingen av de svenska läroanstalternas insatser, deras förmåga att bedriva en för studenterna högkvalitativ utbildning, måste därför utövas av en eller flera institutioner, vars arbete inte riskerar att politiseras. roll ska renodlas till att svara för ren myndighetsutövning; det innebär att verket bland annat har som sitt ansvar att kontrollera att bestämmelser uppfylls. ska till exempel, liksom , även kunna dra in examensrättigheter för utbildningar som inte upprätthåller kvalitetskraven. Studenten har rätt att ställa höga krav på sin utbildning. Arbetet med att säkra utbildningens kvalitet, som i andra länder ofta tar sig uttryck i rankning och jämförelse av olika utbildningar, måste intensifieras. Ett från oberoende kvalitetsinstitut bör utvecklas. En idé som seriöst bör övervägas är att ur bryta ut kvalitetsgranskningen och placera den i en självständig institution utom räckhåll för politisk och ekonomisk styrning från regeringen. Inspiration till hur institutets fria ställning ska garanteras kan hämtas från de organisatoriska modellerna för den oberoende och den nya självständiga . Institutet bör bestå av representanter för ämnesområden, discipliner och vetenskapliga tidskrifter. För liberaler är världen gränslös. Internationaliseringen - den ökande rörligheten för varor, tjänster, kapital, idéer och människor - skapar nya möjligheter också inom den högre utbildningen. Studier utomlands berikar den enskilde studenten och gör att samhället i stort får tillgång till personer med en bred, vittomfattande kompetens. Målet bör vara att samtliga studenter som läser i syfte att ta en magisterexamen under en del av utbildningen ska befinna sig en del av utbildningen vid ett lärosäte i ett annat land. För att det ska vara ett realistiskt mål är det exempelvis viktigt att studiemedelssystemet inte utformas så att studier utomlands missgynnas. Det är också angeläget med fler utländska studenter vid de svenska högskolorna. Ett betydelsefullt led i en sådan satsning är att fler utbildningar där huvudspråket inte är svenska byggs upp. En viss del av varje universitets kurser bör ges på exempelvis engelska. Rekryteringen av lärare från andra länder måste förbättras. Fler professorer, adjunkter, doktorander och docenter från utlandet ger nya impulser till den högre utbildningen i . Det ställer krav på universitet och högskolor att skapa attraktiva villkor för utländska akademiker som kan tänka sig att arbeta vid svenska lärosäten. En utbyggnad av högskolan, som inte är maniskt inriktad på att enbart tillfredsställa kvantitativa planmål för ett visst antal utbildningsplatser utan främst tar hänsyn till utbildningens kvalitet, gör det möjligt att avsätta mer resurser för att förbättra lärarrekryteringen. Det är viktigt att är i fas med vilka förändringar andra länder genomför och att vi aktivt driver våra frågor i det internationella samarbetet på utbildningsområdet. Inrätta en ny internationellt jämförbar masterexamen Den ökade rörligheten bland studenter och den tilltagande internationaliseringen av arbetsmarknaden ställer nya krav på att det ska vara lätt att jämföra olika slags examina. Det svenska systemet med kandidat- och magisterexamina är inte enkelt att översätta till andra länders regler. saknar fortfarande två nivåer i grundutbildningen, vilket är vanligt i bl a anglosaxiska länder - bachelor och . En svensk magisterexamen räknas inte som en högre akademisk examen internationellt. När nu regeringen inleder arbetet på att skapa en svensk masterexamen, måste det ställas höga krav på att den examen ska innehålla ämnesfördjupning, kvalificerad vetenskaplig uppsats m m. Den magisterexamen "med bredd" som regeringen tidigare infört bidrar till att sänka statusen på magisterexamen, eftersom en magisterexamen inte längre behöver innehålla kvalificerad ämnesfördjupning. Den nya masterexamen måste i fråga om ämnesfördjupning vara tydlig. Det viktigaste är naturligtvis inte att utbildningarna exakt motsvarar varandra utan att det finns utarbetade, allmänt erkända, metoder att jämföra olika examinas innehåll. och de enskilda universiteten ska vara skyldiga att vid studenters examination kunna ge en fullständig beskrivning av utbildningens innehåll. Därutöver bör en ny internationellt jämförbar masterexamen inrättas i . Det gör det möjligt även för studenter att kunna konkurrera på lika villkor inom exempelvis den alltmer integrerade europeiska ekonomin. Män och kvinnor ska ha samma, inte bara formella utan självfallet också reella, möjligheter att göra sig gällande i den akademiska världen. All form av diskriminering ska bekämpas. av studenterna på grundnivån är kvinnor. För varje steg på karriärstegen blir det allt färre kvinnor. I toppen - på professorsnivån - är kvinnor. Till viss del kan den mycket ojämna könsfördelningen på de högre nivåerna förmodligen förklaras av ojämställda förhållanden i det förflutna. Genom det strikta hierarkiska meriteringssystem som råder inom högskolan lever historiska försyndelser kvar och påverkar statistiken. Med utgångspunkt i grundtanken att diskriminering av individer ska bekämpas finns det en rad liberala jämställdhetsbefrämjande åtgärder som bör genomföras. För det första: Ökad öppenhet och klarhet när det gäller urval och antagningar skapar förutsättningar att bryta upp interna brödraskap och stävja svågerpolitik. För det andra: De kriterier utifrån vilka tjänster tillsätts ska vara tydliga och formellt reglerade. Det försvårar avsevärt för informella manliga nätverk att, på oklara grunder, gå förbi kompetenta kvinnliga sökande. För det tredje: De nämnder som svarar för tillsättningar inom högskolan ska i görligaste mån ha en jämställd representation av kvinnor och män. När kvinnor är med i konkurrensen om en viktig tjänst ska det vara huvudregel. För det fjärde: Den reform som genomförts enligt vilken det är möjligt att befordras till professor utan att det finns en särskild tjänst tillgänglig måste säkras fullt ut. Reformen innebär en anpassning till internationella förhållanden, exempelvis i , där professorstiteln utdelas utifrån en strikt meritprövning. Men den borde även ge positiva följdverkningar från jämställdhetssynpunkt. Åtminstone har det varit så att kvinnor ofta har missgynnats i urvalsförfaranden där flera personer konkurrerar om en enda plats. Det är angeläget att de nya befordrade professorerna inte ses som en andra rangens professorer i relation till innehavarna av de traditionella fasta professurerna. Det är således viktigt att alla löne- och anställningsvillkor i fortsättningen bygger på kompetens och attraktivitet på arbetsmarknaden och inte på om en person har blivit professor genom befordran eller efter att ha sökt och fått en utlyst anställning. För det femte: En stor del av det praktiska jämställdhetsarbetet måste bedrivas på varje separat arbetsplats inom högskolan - den enskilda institutionen. Det är där grunden läggs för jämlika villkor för kvinnor och män i forskningens vardag. För större institutioner ska det vara självklart att ha en formellt utarbetad jämställdhetsplan. I jämställdhetsplanen kan exempelvis tas upp hur reglerna för antagningen av doktorander ska gå till så att kvinnor inte missgynnas och hur förläggningen av viktiga seminarier och sammanträden kan påverka föräldrars förutsättningar att delta i det vetenskapliga arbetet. Det är också viktigt att ett genusperspektiv anläggs i själva undervisningen. Blivande läkare måste t ex lära sig att behandla både kvinnor och män. Det finns ett uppenbart samband i den högre utbildningens och forskningens historia. mellan å ena sidan graden av självstyre och å andra sidan vetenskapligt nytänkande. Professor beskriver detta i sin bok . Han visar hur den vetenskapliga utvecklingen har varit överlägsen i kulturer där universiteten har stått fria från politisk och religiös styrning. Den västeuropeiska traditionen har utvecklat universitet, som är fria att inför alla ämnen och frågor vara kritiskt ifrågasättande. Detta har lett till en överlägsen kulturell, ekonomisk och teknisk utveckling, jämfört med samhällen där universiteten har varit hårt styrda. Från liberal utgångspunkt är den ifrågasättande tradition som funnits vid europeiska universitet en viktig förutsättning för samhällsutvecklingen. Det kritiska förhållningssättet utvecklades och renässansen och fick ytterligare näring med ökad politisk frihet . I har den socialdemokratiska utbildningspolitiken successivt skärpt den politiska styrningen av högre utbildning och forskning. Men hotet från den socialistiska utbildningstraditionen är inte det enda hotet mot kvaliteten i svensk forskning. Det finns också en förenklad marknadsideologi som menar att högskolans viktigaste uppgift är att tillfredsställa kortsiktiga önskemål från näringslivet. Det gemensamma i dessa båda högskoleideologier är tron på att vetenskapssamhällets huvuduppgift är att ta emot beställningar. Mot dessa ideologier blåser den liberala kunskapssynen till strid. Återupprätta det akademiska självstyret Universitet och högskolor måste ges en frihet att bygga upp sin organisation på det sätt som de finner bäst. De som är närmast verksamheten kan forma och förändra den på det mest flexibla sättet. beslutar genom statsbudgeten hur medel ska fördelas mellan olika lärosäten. Besluten måste i högre grad bygga på uppföljning och jämförande beskrivningar av den vetenskapliga kvaliteten på olika universitet och högskolor. Redan genom statsbudgeten har politikerna stor möjlighet att prioritera om de har tillgång till ett bra faktaunderlag. Det finns ingen anledning att som låta den politiska styrningen gå längre ned i systemet och även tillåta att politiker fattar beslut om enskilda vetenskapliga prioriteringar. Studenter, lärare och forskare ska utse rektorn för högskolan. är det regeringen som tillsätter rektorn. Det är en makt som regeringen kan utnyttja för politiska syften. var det regel att det val som studenter, lärare och forskare hade gjort respekterades. Det är en princip som bör återinföras. En majoritet av en högskolas styrelses ledamöter är också politiskt utsedda. varnade för att denna reform skulle leda till en politisering av lärosätena och det har visat sig att av ordförandena för landets största universitets- och högskolestyrelser hade 16 partipolitisk bakgrund: 13 av dem var socialdemokrater, två moderater och en folkpartist.Det politiska inflytandet över styrelsens tillsättning bör helt tas bort. De enskilda lärosätenas styrelser kan utses på olika sätt. Huvudprincipen för de statliga högskolorna ska vara att studenter, forskare, lärare och personal utser sin högskolas styrelse. Därutöver kan vissa platser reserveras för inval av kompetenta personer utifrån med kunskap om högskola och forskning. Ett väl fungerande och kvalitativt högtstående lärosäte vet att värdera de impulser som företrädare för det omgivande samhället kan bidra med. I stiftelsedrivna högskolor kan styrelserna se olika ut beroende på stiftelsernas inriktning. Erfarenheter från visar att styrelser kan se ut på olika sätt och ändå fungera effektivt inom de ramar som sätts av lagar och regler. Risken för kortsiktiga, dåligt genomtänkta beslut är störst om politiker eller företrädare för en viss sektor av näringslivet har det avgörande inflytandet över en högskolestyrelse. I den liberala visionen om fria universitet och högskolor har styrelsen ett större ansvar än i dagens planstyrda högskolevärld. Därför måste former att utkräva ett större ansvar av högskolestyrelserna utvecklas. Det gäller internt på högskolan i förhållande till de medarbetare vid lärosätet som har valt styrelseledamöterna. Men det är också viktigt att det förekommer en tydlig revision och uppföljning från statens sida. Uppmuntra stiftelsedrivna högskolor och privata universitet Den högre utbildningen är nästan uteslutande offentligt finansierad. Staten måste även ta ett stort ansvar för universitet och högskolor. Detta garanterar en social bredd i rekryteringen till grundutbildningen och, under förutsättning att undervisningen ytterst vilar på den fria forskningens resultat och inte på politiska pekpinnar, innebär en saklig och relevant kunskapsförmedling. All högskoleutbildning som helt eller delvis är subventionerad av staten ska vara avgiftsfri för studenten. Möjligheterna till utbildning ska vara lika för alla. Det är emellertid önskvärt att det vid sidan av de statligt finansierade och drivna högskolorna också växer fram andra alternativ. och är exempel på väl fungerade högskolor som drivs som stiftelser. och högskolor bör uppmuntras till att övergå i stiftelseform. Dessa högskolor kan utse styrelsen på olika sätt beroende på hur stiftelsens stadgar ser ut. Det är också eftersträvansvärt att det i konkurrens med de offentliga högskolorna växer fram privata universitet. Genom att ha en annan huvudman än staten och kanske utnyttja andra finansieringsvägar kan privata högskolor bidra till ökad mångfald, till gagn både för den enskilde studentens valfrihet och kvaliteten i högskolesektorn i sin helhet. Med tydligt uppsatta statliga krav på kvalitet beträffande grundutbildning och examina blir mångfald i den högre utbildningen inte ett hot utan en möjlighet. Svenska studerande tar mycket på sig innan de blir färdigutbildade. Lika många elever går till den kommunala vuxenutbildningen efter gymnasiet som de studenter som går till högskolan. Av dem som börjar studera på högskolan, saknar en stor del förutsättningarna och högskolorna tvingas därför anordna repetitionskurser. Många, jämfört med i andra länder, fullföljer över huvud taget inte sina studier. Genomströmningen har minskat kraftigt , och inga tecken tyder på att denna tendens är på väg att vända. av studenterna tar en fil kand-examen från högskolan inom den utsatta tiden, . Dessa omvägar blir dyra för studenterna. Studenterna får större studieskulder och mindre livslön. Enligt en rapport från innebär de långa utbildningsvägarna också att det blir svårare för svenska högskolestuderande att skaffa barn. Det blir också dyrt för landet som helhet att finansiera utbildning i onödan. I det individuella fallet kan det alltid vara motiverat att göra studieavbrott eller att byta utbildningsväg. menar att individen ska ha stor frihet till detta. Men problemet är att de långa utbildningsvägarna uppenbarligen är konsekvensen av brister i systemet och att många studerande ofrivilligt försenas i sin utbildning. Vi måste göra något för att förhindra att studenterna blir kvar i utbildningssystemet längre än de själva vill. Som tidigare nämnts är det viktigt att förbättra antagningen. Kvotsystemen ska avskaffas och gymnasiebetygen viktas utifrån sin betydelse för den sökta högskoleutbildningen. Det ska inte ges incitament att vänta med sina högskolestudier, som t ex extra studielån till studenter som varit inne på arbetsmarknaden. Det är också hög tid att satsa på att många avslutar sina högskolestudier framgångsrikt, i stället för att satsa på att så många som möjligt påbörjar högskolestudier. Axel Darvik (fp)