mot · GS02A356 · 2004-10-05 00:00:00 — Om inte staten, genom , väljer att föra talan, har den enskilda mycket små möjligheter att själv föra sin talan. Ekonomiskt är det riskfyllt eftersom förloraren får betala båda parters rättegångskostnader, och om staten har avböjt att föra talan så blir det i sig en försvårande omständighet. Facket har inte utmärkt sig när det gäller att ta upp och driva diskrimineringsfall. Men ändåär den enskilde arbetstagaren i praktiken beroende av fackets välvilja. I annat fall får den enskilde stå för båda parternas rättegångskostnader vid en förlust. Dessutom blir ett uteblivet fackligt stöd ett tungt argument mot när en enskild person driver sitt mål till domstol. Vad som lyser med sin frånvaro i diskrimineringsfrågor är engagerade enskilda människor och föreningar. Skillnaden är påtaglig jämfört med till exempel miljöarbetet där starka föreningar har gjort mycket för att påverka miljöarbetet. Grunden för diskriminering är att olika människor klumpas ihop som en grupp som sedan tillskrivs vissa egenskaper. Det krävs i grunden ett nytt synsätt i vårt land där människor betraktas som unika individer. Människor måste därför ges reella möjligheter att själva åtgärda situationer där de blivit diskriminerade. Förutom denna principiella utgångspunkt måste i praktiken arbete kompletteras med individers arbete och agerande. Dessutom måste diskrimineringslagstiftningen skärpas så att dess syften uppnås. Eftersom diskriminering går på tvärs mot den grundläggande mänskliga rättigheten att alla människor har lika värde krävs en tydlig och effektiv lagstiftning mot diskriminering. Under /99 ställde sig bakom ett förstärkt rättsskydd för handikappade, homo- och bisexuella samt invandrare på arbetsmarknaden. Det var en lagstiftning som vi kristdemokrater aktivt medverkade till. Tyvärr skedde detta genom införandet av tre nya lagar, vilket vi kritiserade. Sammanlagt finns det nu fyra olika men likartade diskrimineringslagar vilket är rörigt och svåröverskådligt för både fackliga företrädare och företagsledningar att hålla reda på. Det är också intrycket när man lyssnar på representanter från näringslivet, fackföreningsrörelsen, de olika ombudsmännen och enskilda som sökt hjälp och stöd i de nu existerande lagstiftningarna och ombudsmannainstitutionerna. Detta förutsåg vi kristdemokrater redan då beslutet fattades. gjorde ett tillkännagivande som innebär att det bör genomföras ett utredningsarbete i syfte att bland annat överväga möjligheterna att samordna diskrimineringslagarna. Vi avvaktar därmed den utredning som är tillsatt. har följt upp arbetet för en samlad diskrimineringslagstiftning. I en motion pekade vi på behovet av en samlad ombudsmannainstitution, med som huvudman, och gärna med den officiella titeln som (). På detta sätt skulle dagens system kraftigt förenklas. Medborgarna behöver enbart vända sig till JO vid frågor angående myndighetsmissbruk och RO vid frågor om diskriminering. Motionen tillstyrktes av en majoritet (bestående av kd, m, fp, c och mp) i utskottet vilket innebar ett tillkännagivande till regeringen om att en samordning av ombudsmännen bör utredas. Vi hoppas därför att regeringen återkommer till med ett konkret förslag på en samlad ombudsmannainstitution. 9Förenklad och moderniserad arbetsrätt Arbetsrättens syften, att skapa trygghet för de anställda och förhindra att arbetsgivare behandlar sina anställda godtyckligt, är angelägna. Dessutom är det viktigt att spelreglerna på arbetsmarknaden är tydliga och förutsägbara. Därmed blir det lättare för arbetstagare och arbetsgivare att träffa överenskommelser och att hantera tvister. Men dagens arbetsrättsregler utformades i allt väsentligt efter 1970-talets samhälle med stora varuproducerande företag som förebild. Tron att människor är utbytbara i en produktionskedja präglade det tänkande som ligger bakom dagens arbetsrätt. Insikten saknas om att det oftast är i de små företagen som de nya idéerna föds och de nya jobben skapas. Arbetslivet har förändrats till sin karaktär och till sitt innehåll. Företag som är i snabb tillväxt upplever sällan några allvarliga problem med arbetsrätten, inte heller stora företag med hög arbetsrättslig kompetens och stora möjligheter till omdisponering av arbetskraften. Däremot upplever mindre företag, särskilt de som är i ett förändringsskede, arbetsrätten som ett stort problem. Den högre utbildningsnivån, kunskapssamhällets växande betydelse och förändringstakten i ekonomin kräver en modernisering av arbetsrätten. Den utredning som avslutat sitt arbete "arbetsrätt - för ett föränderligt arbetsliv" (SOU 2002:56) fick alltför snäva direktiv för att den skulle kunna ta det samlade grepp kring en modernisering arbetsrätten som vi kristdemokrater anser är nödvändigt. En förnyad arbetsrätt måste ha sin utgångspunkt i att finna en bättre balans mellan den anställdes behov av trygghet och stöd vid förändringar å ena sidan och insikten om behovet av en dynamisk ekonomi som måste skapa goda förutsättningar för företagsamhet. finns det också en frihetsaspekt i arbetsrättsfrågan. Valet av vilken facklig organisation man vill ansluta sig till, rätt att också i praktiken stå utanför fackförening, rätten att som facklig organisation få förhandla och sluta kollektivavtal är alla exempel på områden där ökad frihet måste till. Mycket talar för att dagens arbetsrätt ibland motverkar sitt syfte. Den sorts trygghet som den fast anställde med många tjänsteår upplever bidrar till att skapa otrygghet för den som inte har arbete. Arbetsrätten är i alltför hög grad uppbyggd för att skydda dem som har arbete, och underlättar i alltför liten grad för människor att få ett fotfäste på arbetsmarknaden. Dagens arbetsrättslagstiftning leder ofta till en inlåsning eftersom man inte vågar byta arbete för risken att hamna längst ner på listan över de anställdas tjänsteår. Den höga arbetslösheten är därför ett viktigt skäl till att reformera arbetsrätten. Men inte för att detta är den enskilt viktigaste anledningen till hög arbetslöshet, eller den avgörande frågan för att nya jobb skapas, utan för att nuvarande arbetsrätt skapar ett svårgenomträngligt regelverk för det lilla företaget, skrämmer många från att nyanställa och skapar en känsla av vanmakt hos många företag. Dessutom innebär exempelvis reglerna för provanställning att många företagare väntar i det längsta med att nyanställa innan de vet om konjunkturen bär eller inte. vill att en utredning tillsätts, i syfte att ta ett samlat grepp kring en modernisering av arbetsrätten. 9.1Enklare regelverk vid anställning med mera Under fyrpartiregeringen genomfördes en rad förändringar av arbetsrätten för att underlätta en mer flexibel arbetsmarknad och att möjliggöra en anpassning till de förhållanden under vilka de mindre företagen lever. Dessa förändringar upphävdes av den socialdemokratiska regeringen efter maktskiftet 1994. återställde den socialdemokratiska majoriteten med hjälp delvis återställaren. Dock på ett otillräckligt sätt. - Den översyn av arbetsrätten som ovan aviserats bör ha följande principiella utgångspunkter: - Den måste ta sin utgångspunkt i de mindre företagens situation och bygga på insikten att varje företag är beroende av sina anställda för att verksamheten ska fungera. Det nya kunskapssamhället gör att beroendeförhållandet mellan de anställda och företagets ägare/ledning blir allt starkare. - av visstids- och provanställningar bör saneras. Det bör i princip finnas endast två former. Dels vikariat i högst för en särskild person med fast anställning, dels en prov- och projektanställning . Andra former av projektanställningar bör endast kunna ske efter överenskommelse mellan fackliga organisationer och arbetsgivare - De anställdas trygghet på arbetsmarknaden måste i högre grad än stärkas genom att den anställde ges goda möjligheter till vidareutbildning och kompetensutveckling. Ett individuellt kompetenskonto är ett led i detta. - Genom en uppgörelse mellan de borgerliga partierna och har beslutat om ett förbud mot blockad av enmans- och familjeföretag. Samma majoritet har också beslutat att företag med högst tio anställda ska kunna undanta två nyckelpersoner från turordningsreglerna vid situationer där arbetsbrist föreligger. Beslutet var en kompromiss. Vi kristdemokrater hade helst sett att regeln var generell för alla företag. I översynen av arbetsrätten bör också en rimligare balans mellan arbetsmarknadens parter etableras vid konflikter. Områden som bör utredas är bland annat proportionalitet vid konflikter och sympatiåtgärder: En bättre proportionalitet kan åstadkommas bland annat genom att rätten till sympatiåtgärder begränsas och att ett proportionalitetskrav införs för att begränsa möjligheten till stridsåtgärder som kostar lite för den egna organisationen men orsakar stora kostnader för motparten och tredje man. Proportionalitetskravet skulle inte bara omfatta den första stridsåtgärden utan även svarsåtgärder. Vi anser att ett proportionalitetskrav bör införas inte bara vid förhandlingar om tecknande av ett nytt kollektivavtal utan också vid blockad och andra stridsåtgärder för att förmå ett företag att ansluta sig till ett redan gällande avtal. Att införa proportionalitetskrav skulle innebära att fackföreningen exempelvis inte får ta ut små nyckelgrupper i strejk om det vållar mycket stor skada för arbetsgivaren. Huruvida en åtgärd är proportionell eller inte bör prövas med utgångspunkt dels från åtgärden, dels utifrån den skada den orsakar. Vid en internationell jämförelse framkommer bland annat att strejkrätten är hårdare reglerad i exempelvis , , och . I är strejkrätten underordnad en proportionalitetsprincip vilket innebär att facket måste ta hänsyn till framför allt de ekonomiska skadeverkningarna med strejken. Att strejka för att få igenom krav som inte kan uppfyllas genom kollektivavtal tillåts inte, och sympatistrejker är helt otillåtna. Det är i sista hand den tyska arbetsdomstolen som avgör om en tvist är oproportionerlig eller ej. Felande part får betala vite eller skadestånd. I måste en strejk vara generell och beröra hela företagets personal eller en hel bransch. Det är förbjudet med sympatiåtgärder som riktas mot tredje part. Rättsligt är det svårt att motivera rätten till sympatiåtgärder. Vid en primär arbetskonflikt existerar inget bindande avtal mellan parterna, vilket göra att parterna kan ta till åtgärder för att tvinga fram ett avtal. Den egentliga orsaken till att parterna får ta till stridsåtgärder vid en konflikt är att det inte finns ett avtal upprättat mellan parterna. Vid sympatiåtgärder är däremot de stridande parterna bundna av ett avtal och därmed borde det också vara rimligt att dessa avtal upprätthålls. En annan orsak till förbud mot sympatiåtgärder är den snabba tekniska utvecklingen på marknaden. Företagens ökade beroende av den nya tekniska utvecklingen gör dem extremt känsliga när arbetstagare med den rätta tekniska kompetensen tas ut i strejk eller av andra skäl inte kan utföra sina arbetsuppgifter. Det finns inte rimliga skäl till att sympatiåtgärder ska tillåtas som ett instrument vid arbetsmarknadskonflikter. Det arbete som utförs i ett land är centralt för landets ekonomi och välstånd. Därför är det av stor vikt för ekonomin att det finns arbetskraft som motsvarar efterfrågan inom olika sektorer. Det totala arbetsutbudet motsvarar det maximala tillgången på arbete. I detta kapitel diskuterar vi hur arbetskraftsbehovet kan lösas. I skriften (, 2002) diskuterar författarna frågan om arbetsutbudet utifrån både teori och empiri. Fakta visar att arbetsutbudet i grunden styrs av incitament. Åtgärder som påverkar arbetsutbudet positivt är till exempel: Höjda reallöner påverkar deltagandet i arbetskraften, däremot inte lika säkert mängden arbetade timmar som de som redan är inne på arbetsmarknaden utför. Sänkta skatter och skattekilar kommer att leda till ökad andel arbetsuppgifter på den reguljära arbetsmarknaden. För grupper som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden gäller det att göra perioderna av arbetslöshet så korta som möjligt. En högre avkastning på utbildning kommer att öka andelen högskoleutbildade och ocksåöka incitamenten att avsluta utbildningen snabbt. Arbetsutbudet varierar mycket mellan olika grupper i samhället. För till exempel äldre personer och utomnordiska invandrare är arbetsutbudet betydligt lägre än för genomsnittet av arbetskraften. 10.1Bättre möjligheter för äldre på arbetsmarknaden Förutom att livskvaliteten stiger när jag själv kan påverka mitt liv så vet vi att vi framöver kommer att behöva så många som möjligt i aktivt arbete , när de stora fyrtiotalistgenerationerna går i pension. Vi riskerar då en situation med ytterligare arbetskraftsbrist som hotar tillväxten och leder till stora påfrestningar på välfärdssystemen. De äldre är en enorm resurs med kompetens och erfarenhet som svenskt arbetsliv måste ta till vara på ett bättre sätt. Alltför många äldre upplever att den arbetslivserfarenhet och de specifika kunskaper man har fått genom yrkesåren tas till vara i väldigt liten utsträckning. De äldre som lämnar arbetsmarknaden har erfarenhet som det kommer att ta tid innan de yngre förvärvar. Äldres erfarenhet och förvärvade kompetens gör dem till skickliga yrkesutövare. Deras lojalitet och engagemang skapar stabilitet på arbetsplatsen. Vi kristdemokrater vill skapa möjlighet för fler äldre att delta i arbetslivet. beslutade att alla ska ha rätt att arbeta till . Det nya pensionssystemet innebär en flexibel pensionsålder . Det är givetvis oerhört bra med ökad frihet att välja när vi vill gå i pension. Men ska den här valfriheten bli något annat än vackra ord på ett papper så måste vi skapa ett arbetsliv som gör att människor orkar, vill och upplever det meningsfullt att fortsätta att arbeta längre än . Det faktum att den faktiska pensionsåldern är visar att det inte står rätt till. Bara var fjärde svensk arbetar fram till . Orsakerna till att de äldre i allt mindre utsträckning finns kvar i arbetslivet är många. Den höga arbetslösheten har inneburit att många har erbjudits avgångsvederlag och garantipensioner. Och en fysiskt eller psykiskt påfrestande arbetsmiljö har tvingat många till förtidspensionering. Mycket tyder också på att arbetsgivare inte vill anställa äldre personer. Enligt en enkät från Pensionsforum vill av arbetsgivarna inte anställa människor . Enligt en studie av anger av arbetsgivarna att de sällan eller aldrig nyanställer personer . Det finns en attityd till äldre i arbetslivet som är skrämmande. De diskrimineringslagar som finns på arbetsmarknadsområdet bör utökas till att också omfatta förbud mot diskriminering på grund av ålder. Vi vill också starta en informationskampanj om vinsten av äldre i arbetslivet. Det bör också finnas ett för utveckling av en god seniorpolitik i slutet av arbetslivet. Rätten att gå ner i arbetstid efter bör lagstadgas. Med det nya pensionssystemet kan man ju själv, , välja hur man vill kombinera arbetstid och pensionsuttag. Det är också viktigt att uppmuntra eget företagande bland exempelvis avtalspensionärer och äldre. Lagen för exempelvis F-skattsedel bör ändras så att verksamhet får bedrivas med ens gamla arbetsgivare som enda kund. Möjliggör också ett livslångt lärande och låt såväl arbetstagare som arbetsgivare avsätta löneutrymme på ett kompetenskonto som beskattas först vid uttag av sparade medel (se också kapitel 10.6). vill också införa en rehabiliteringsförsäkring och förstärka resurserna till försäkringskassorna. Snabb rehabilitering är viktig både utifrån ett individperspektiv och ett samhällsekonomiskt perspektiv. På arbetsmarknaden finns pensionsavtal som gör det betydligt dyrare att anställa äldre arbetskraft jämfört med yngre arbetskraft. anser att det krävs en översyn av dessa avtal och åtgärder som korrigerar osakliga kostnadsskillnader mellan äldre och yngre arbetskraft. Vi utvecklar dessa frågor ytterligare i en särskild motion, Äldre på arbetsmarknaden (2004/05:A353). Med ungdomar avses . När det gäller ungdomars situation på arbetsmarknaden bör politiken styras av följande principer: Utbildning ska uppmuntras och premieras då morgondagens arbetsmarknad ställer allt större krav på arbetstagarens formella kompetens. Utbildningssystemet måste vara konstruerat på ett sätt som gör att även ungdomar som är mer praktiskt inriktade upplever att möjligheten att utvecklas inom skolan finns. Olika former av lärlings- och praktiksystem är en positiv del av utbildningssystemet. Kommunerna har det grundläggande ansvaret för ungdomar upp till , vilket innebär att kommunerna ska ges de förutsättningar som behövs för att så många ungdomar som möjligt får möjlighet att genomgå en utbildning som passar dem. Det fåtal ungdomar som inte går i gymnasieskolan bör ges möjlighet att få någon form av praktikplats. Praktikplatserna bör vara utformade på ett sätt som ger reell arbetslivserfarenhet. Den lön som betalas ut bör kallas för praktiklön. Inga ungdomar ska behöva leva på socialbidrag. De ungdomar som trots allt fastnar i långtidsarbetslöshet är oftast de som inte har tillräcklig kompetens, eller av sociala och/eller hälsoskäl inte kommer in på arbetsmarknaden. Det är viktigt att de problem som ligger till grund för arbetslösheten åtgärdas på ett tidigt stadium, och att dessa ungdomar inte hamnar i särskilda program som "stämplar" dem för livet. En bättre lönebildning skulle ge ungdomar större möjligheter att komma in på arbetsmarknaden oavsett om de är hög- eller lågutbildade. Det handlar inte enbart om ingångslöner, utan även om att högre utbildning ska löna sig. Börjar man sitt yrkesverksamma liv med ett lärlingsjobb eller låglönejobb så kanske ingångslönen är relativt låg. Har man däremot studerat på universitet så bör lönen självfallet motsvara den formella kompetens man har. Det är viktigt att man även fortsättningsvis följer olika ungdomsgrupper, så förändringar som kräver extra åtgärder för att hjälpa vissa av dessa in på arbetsmarknaden kan upptäckas . Vår målsättning är att alla ungdomar mellan ska erbjudas jobb i det reguljära arbetslivet eller meningsfulla studier. Det är av yttersta vikt att allt görs för att denna vision uppfylls. Om samhället inte lyckas med att ge ungdomar meningsfull utbildning eller möjlighet till sysselsättning riskeras ett utanförskap där ungdomar känner att de inte är en del av samhället, och att de inte fyller någon funktion i vardagen. Denna frustration leder lätt till förakt för vuxenvärden och de normer och värderingar som vi anser är grundläggande för demokratin. Rasism, våld och utanförskap hänger ofta ihop. Satsningar på att lösa ungdomsarbetslösheten är därför inte bara en ekonomisk fråga utan det handlar om ungdomarnas möjligheter att komma in och etablera sig i vuxenlivet. I en särskild motion (2004/05:Ub440) utvecklar vi ett konkret förslag till hur ett lärlingssystem kan byggas upp dels inom den svenska gymnasieskolan ram, dels som ett arbetsmarknadspolitiskt program för dem som är arbetslösa. Erfarenheterna från andra länder visar att ett lärlingssystem bland annat kan minska trösklarna för ungdomar att få en första kontakt med arbetsmarknaden, och därtill kraftigt öka möjligheterna till arbete för ungdomar som inte önskar en lång teoretisk utbildning. De snåriga ersättningsreglerna för arbetslösa och svårigheten att kvalificera sig för a-kassa kombinerat med låga ersättningsnivåer innebär att många ungdomar måste söka socialbidrag för sin dagliga överlevnad. Det finns även en risk för att många ungdomar fastnar i ett evigt kretslopp av arbetsmarknadspolitiska åtgärder och ersättningsperioder i öppen arbetslöshet. Hur ersättningsreglerna kan bli bättre utvecklas i en särskild motion om arbetslöshetsförsäkringen (2004/05:A358). 10.3Ta till vara invandrares kompetens Personer med främmande namn kallas inte till anställningsintervjuer. Den öppna arbetslösheten bland utrikes födda är i dubbelt så hög som för svenskfödda. Sammantaget visar fakta att vi i är mycket dåliga på att ta till vara den resurs som invandrarna är. För många med invandrarbakgrund krävs det ibland specifika åtgärder eftersom många saknar ett socialt nätverk, kontakter och erfarenhet av att söka arbete i . Ett sätt att möta detta är införande av så kallade jobbguider för invandrare som är nya på den svenska arbetsmarknaden. Funktionen behöver dock inte nödvändigtvis vara i offentlig regi utan kan till exempel vara i ideell regi. Jobbguidens uppgift blir att ha ett personligt ansvar för den arbetssökande och på olika sätt stödja, entusiasmera och lotsa denne fram till ett arbete. Det bör finnas jobbguider med invandrarbakgrund eftersom de har en viktig erfarenhet av arbetsmarknaden ur sitt särskilda perspektiv. AMS har fått extra resurser för att göra extrainsatser för arbetslösa invandrare. Dessa medel bör användas till jobbguider. Alla som kommer till bör naturligtvis utifrån sina förutsättningar anstränga sig för att lära sig bästa möjliga svenska. Alla inser nog att språket är avgörande för om man ska kunna bli integrerad i ett nytt land, men det är oftast klokare att i stället för piska använda morot, att hitta sådant som stimulerar till språkstudier. AMS måste ta krafttag för att utrota den praxis, utan formellt lagstöd, som utvecklats på många arbetsförmedlingar som innebär att invandrare nekas att vara inskrivna på arbetsförmedlingen innan de fullföljt sfi-kurs (svenska för invandrare) i svenska. Det bästa sättet för de flesta är att komma in i arbetslivet där man på ett naturligt sätt utvecklar sina språkfärdigheter. Här har den svenska integrationspolitiken misslyckats. Alltför många nya svenskar står vid sidan av arbetsmarknaden och allteftersom tiden går försvåras deras möjligheter att få ett jobb. Att ställa ett absolut krav på goda kunskaper i svenska är inte rimligt. Det kommer att behöva göras mängder av undantag av många olika skäl, till exempel för små barn, för riktigt gamla och för människor som har vissa funktionsnedsättningar. Nuvarande ordning leder både till att nyanlända hålls kvar på skolbänken och hamnar i bidragsberoende i onödan. Dagens sfi-kurser måste förändras genom att de anpassas efter olika utbildningsnivåer och språkgrupper. Det ska även finnas yrkesspecifik språkundervisning. Det ska vara möjligt att kombinera språkundervisning med arbete eller anpassade lärlings- och praktikplatser. Genom att ha en arbetsmarknad som är öppen för alla skapas en god grund för integration. Den absolut viktigaste integrationsfaktorn är en politik som ser till att invandrare får jobb. Trots att många invandrare har hög utbildningsnivåär det många som har svårt att snabbt komma in på arbetsmarknaden. anser att man alltid ska ha rätt att stå till arbetsmarknadens förfogande. AMS måste nu ta krafttag för att utrota den praxis som etablerats på många håll i denna fråga. Ett sätt att underlätta inträdet på arbetsmarknaden är genom att språkundervisningen kombineras med arbete och arbetspraktik. I till exempel har man i ett projekt, där eleverna på ett tidigt skede fick komma ut på en arbetsplats, visat att man lär sig det svenska språket bäst genom att arbeta. Det finns stora regionala skillnader i sysselsättningen för invandrare. I förvärvsarbetar av de bosniska männen, medan samma siffra för samma grupp män är i en del storstadskommuner. Det är viktigt att arbetsmarknadspolitiken lär sig av de lyckade exemplen. Det är oerhört angeläget att kunskapsvalideringen förbättras så att exempelvis invandrare med akademisk utbildning snabbt kan komma in på arbetsmarknaden. När en person fått uppehållstillstånd ska denne erbjudas praktik, arbete eller studieplats . Krav ska ställas på alla, såväl flyktingar som svenska medborgare, vilket innebär att ersättningarna reduceras om erbjudet arbete, praktikplats eller utbildning inte antas. Invandrare är i grunden en stor tillgång för ett land, givet att förutsättningarna som skapas för att ta till vara möjligheter för mänsklig utveckling och ökat välstånd är tillräckligt goda.