mot · GS02K431 · 2004-09-22 00:00:00 — Ett demokratiskt skulle som EU-medlem kunna tjäna som förebild och fungera som en brobyggare mellan och den muslimska världen. Däremot är det centralt att slå fast att det fortsatt måste ställas höga krav på demokrati och mänskliga rättigheter i . Landet kan inte bli medlem förrän de kurdiska och andra minoritetsfolks rättigheter respekteras fullt ut. Det innebär att landet måste genomgå omfattande reformer för att leva upp till den nivån avseende mänskliga rättigheter. Likaledes kan inte medlemskapsförhandlingar med inledas förrän landet visat tydliga och bestående framsteg i fråga om demokrati, mänskliga rättigheter och minoritetsskydd. Samma krav ska ställas på , som har fått startdatum för att inleda förhandlingar om medlemskap 2005. och , som redan förhandlar om medlemskap, bör stödjas ytterligare för att kunna bli medlemmar 2007. Det är dock viktigt att dessa två länder inte bedöms i klump, utan att deras utveckling mot ett medlemskap betraktas individuellt. En fråga som med jämna mellanrum dyker upp i samband med utvidgningsprocessen är om det är möjligt att förena länder som är så olika i ett samarbete som EU. Kan det europeiska samarbetet fördjupas genom närmare valutasamarbete och en gemensam asylpolitik, som det breddas till att omfatta fler medlemmar? liberalerna menar att så kallad flexibel integration, det vill säga att olika länder rör sig i olika hastigheter mot samma mål, kan vara aktuellt som en av ett medlemsland frivilligt vald övergångslösning. I princip är dock olika grader av medlemskap olyckligt och bör därför heller inte institutionaliseras. Genom att tillåta några länder att gå vidare och fördjupa samarbetet inom ett visst område, men kräva att dessa länder alltid ska vara öppna för nya medlemmar i sitt fördjupade samarbete kan integrationen i hela EU gå framåt. Så länge som unionens gemensamma mål främjas inom ramen för sådant närmare samarbete, och så länge som inget medlemsland utesluts från att delta om det såönskar, kan vi övergångsvis acceptera sådana lösningar. Ett viktigt undantag är dock den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Här bör EU tala med en röst. Därför anser att det inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, inte ska vara möjligt för några länder att ha andra mål för sin politik eller gå före inom detta område. Flexibiliteten bör ses som en övergångslösning för de länder som inte är mogna eller väl förberedda för att ingå i ett djupare samarbete. Också genom nära samarbetsavtal kan länder knytas närmare den europeiska gemenskapen och få del av den demokratiska stabilitet och ekonomiska utveckling som ett potentiellt medlemskap kan medföra. På så sätt skulle till exempel länderna på successivt kunna knytas allt närmare i ett fördjupat samarbete syftande till fullt medlemskap i . De senaste årens skärpning av asylpolitiken i samtliga EU-länder är oroväckande. skyfflas människor runt som boskap mellan olika länder för att få söka asyl. För att se till att alla länder tar sitt ansvar krävs det gemensamma regler i unionen. liberalerna står därför bakom arbetet inom EU för att skapa en gemensam flyktingpolitik. Den gemensamma politiken ska utformas med minimiregler som bevarar det enskilda landets möjlighet att föra en mer solidarisk politik. En gemensam flyktingpolitik som utformas på detta sätt medför att alla medlemsländer tvingas ta ansvar. Arbetet med att utforma en gemensam asyl- och flyktingpolitik i EU befinner sig i en formativ fas. har dock fokus kommit att hamna på hur EU ska kunna hålla flyktingar borta från snarare än hur vi ska kunna hjälpa människor i behov av en . Asylrätten har kommit att uppfattas som ett problem snarare än som en mänsklig rättighet. Den tendens som kan skönjas att sviker sitt humana uppdrag är mycket allvarlig. Andra länder och regioner ser på som en förebild och tar efter den praxis som bildas i . En mer restriktiv europeisk flyktingpolitik riskerar därför att leda till en kraftigt förvärrad flyktingsituation i världen genom att fler länder följer exempel. Europasamarbetet har alltsedan starten präglats av att visioner satts upp, som många ifrågasatt om de kan förverkligas. Det spännande med samarbetet är att många av de högt ställda målen, trots tillfälliga motgångar, har uppnåtts. Vad gäller flykting- och invandringsfrågor har dock de humana visionerna alltsomoftast lyst med sin frånvaro. Detta måste ändras. Vårt engagemang får inte göra halt vid gränser. Som liberaler tar vi strid med dem som vill bygga "Fästning ". I ingår bl.a. inrättande av en gemensam europeisk flyktingpolitik. Rättigheterna för tredjelandsmedborgare som lever i unionen måste stärkas. Vi anser att samma rättigheter och skyldigheter ska gälla för medborgare från ett tredjeland, som lagligen vistas i unionen, som för EU-medborgare överallt i unionen. EU och dess medlemsstater måste på plats bekämpa orsakerna till att människor tvingas fly och bege sig till andra länder. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till flyktingar genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är inget alternativ till att ge skydd inom EU utan utgör ett komplement för att ge människor som faktiskt flyr skydd. vill ha en europeisk flyktingpolitik som bättre fördelar flyktingströmmar mellan de europeiska länderna och där den gemensamma flyktingpolitiken är ett golv för de enskilda ländernas lagstiftning. En enskild medlemsstat ska alltid ha möjlighet att ha en liberalare flyktingpolitik än vad de gemensamma reglerna föreskriver. Vi vill att den europeiska, såväl som den svenska, flyktingpolitiken ska vara mer human än den är . är en överenskommelse mellan EU:s medlemsländer om vilken stat som har ansvaret för prövningen av en ansökan om asyl som framställs i något av EU-länderna. Förhandlingarna om den s.k. , vilken ska ersätta den tidigare , slutfördes . Genom II kommer frågan om asylland att bli en del av EU:s gemenskapspolitik. bygger på tanken att alla medlemsstater har samma förutsättningar att ge skydd åt asylsökande. En asylsökande ska därför som huvudregel få sin ansökan prövad i det första land där han kan få skydd. En förutsättning för att ska uppnå sitt syfte är att gemensamma minimiregler införs för EU-ländernas asylrätt. För det andra är tidsfristerna vid tillämpningen av konventionen ett problem. Tidsfristerna ska garantera att den asylsökande inte behöver vänta under en alltför innan frågan om ansvarigt land är avgjord. I praktiken accepterar EU-länderna ofta att överta ansvaret för en asylansökan även om en tidsfrist har överskridits. Den asylsökande kan inte åberopa att tidsfristen har överskridits och att han därför har rätt att stanna i det land där han har sökt asyl. Det är endast den stat som ska överta prövningen som kan göra denna invändning. För den enskilde asylsökande innebär detta att han kan få vänta under en mycket i ett land innan hans asylansökan överhuvudtaget börjar prövas. I sammanhanget är det viktigt att slå fast att regeringen inte kan smita undan sitt ansvar för den svenska flyktingpolitiken genom att gömma sig bakom EU-samarbetet. ska vid behov utnyttja de möjligheter som finns att föra en mer human politik än vad som följer av det gemensamma regelverket. Så har dock hitintills mycket sällan varit fallet. Som exempel kan nämnas den ytterst restriktiva praxis som utvecklats vad gäller att göra avsteg från . Det mest talande exemplet är ett beslut från om att avvisa en 16-åring till trots att nämnden konstaterade att avvisningen riskerade att leda till att pojken tog sitt liv. Efter medietryck ändrade nämnden sitt beslut men det hindrar inte att exemplet visar att i betydligt högre grad borde tillämpa möjligheten att göra undantag från tillämpningen av . Det måste finnas större utrymme för att av starka humanitära skäl, t.ex. på grund av sjukdom eller familjeanknytning, låta asylprövningen ske i . Som ett av de rikaste områdena på vårt klot har ett ansvar för att minska klyftorna mellan rika och fattiga. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl.a. kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. Demokrati ska vara det övergripande målet för EU:s utvecklings- och biståndspolitik. Sannolikt går inte detta att åstadkomma med mindre än att EU-länderna beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. Som en naturlig följd av ett mer demokratiorienterat utvecklingssamarbete bör EU också aktivt stödja demokratirörelser i diktaturregimer, i kampen för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. liberalerna menar vidare att EU bör ställa tydliga krav på demokrati i de länder som mottar EU-bistånd samt att möjligheten att fasa ut bistånd till länder som inte visar på en trovärdig vilja att genomföra reformer i demokratisk riktning bör införas. Den bör inom EU verka för förändringar i denna riktning. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser och kontroll av dessa. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i allt för hög utsträckning varit centrerad till . Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket har lett till negativa konsekvenser för mottagarländerna. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik måste fortgå och påskyndas. I det arbetet bör vara drivande. Den absolut viktigaste utvecklingshjälpen är frihandel. ska gå i spetsen i kampen för global frihandel. Genom EU:s handelsavtal med länderna i tredje världen har handelshinder avskaffats på många varor, men knappast på de varukategorier som är viktiga för exportländerna. Systemen med preferensavtal är också krångliga och svåra att administrera både i exportländerna och EU. Till exempel har EU stränga handelshinder för teko-, stål- och jordbruksprodukter. har också möjlighet att begränsa importen då ett medlemsland klagar på konkurrensen utifrån. Detta bör bekämpa. Det är varor kan konkurrera som deras tillträde till marknaden är önskvärt både för dem och för EU:s konsumenter. EU måste möjligt avskaffa kvoterna inom bl.a. tekoområdet och driva på så att världens tekohandel blir fri 2005. EU:s system för antidumpningsåtgärder måste inskränkas väsentligt. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad från konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. Speciellt allvarligt är detta för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där många är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter, men EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter upp hinder genom prisdumpning och importhinder. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående liberaliseras. För oss liberaler är det av grundläggande betydelse att hålla i minnet att EU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred är och förblir det allra djupaste syftet med samarbetet. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) bygger på respekt för internationella konventioner, mänskliga rättigheter, bistånd, handel och nationsbyggande. Genom GUSP har viktiga insatser kunnat göras på , i och . Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget att EU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunna tillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande insatser. Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Ett viktigt steg var inrättandet av posten som EU:s generalsekreterare som EU:s högste representant för utrikespolitiken. Denna person leder bl.a. analys- och planeringsenheten. EU fick också möjligheter att utföra humanitära insatser, fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificerades vid toppmötet i . Där beslöts att EU ska införa en militär och civil kapacitet för att genomföra krishantering och fredsbevarande uppgifter. En styrka på minst 60 000 soldater ska kunna vara redo att sättas in för dessa uppdrag liksom 5 000 poliser och 300 administratörer. EU har också en ständig politisk säkerhetskommitté och en samordningsmekanism för civil krishantering. beklagar den splittring i EU, främst orsakad av , som uppstod före utbrott . Även om förhållandet mellan , och , liksom mellan och , nu sakta repareras, illustrerar splittringen det stora behovet av en stärkt EU-politik på utrikesområdet. lyckades EU:s stats- och regeringschefer, under det dåvarande irländska ordförandeskapets ledning, komma överens om en ny . Den nya EU-konstitutionen innehåller överenskommelser om en utbyggd europeisk försvars- och säkerhetspolitik. måste tala med en röst i världspolitiken. En mer gemensam utrikespolitik är en förutsättning för att ska kunna spela en viktig roll för att minska klyftor, förtryck och krigsrisker i världen. välkomnar därför den nya EU-grundlagens betoning på en gemensam utrikesminister och fler majoritetsbeslut i ministerrådet samt att GUSP ska slås ihop till en institution, för att tydliggöra och effektivisera arbetet med den gemensamma utrikespolitiken, men beklagar att länderna ej kunde enas om att gåännu längre vad gäller majoritetsbesluten. tror att EU vid sidan av Nato har en roll att spela för säkerheten i . EU har kapacitet att agera självständigt med krishanteringsinsatser runt om i världen. Det har skett på och i . välkomnar att de möjligheterna nu utvecklas ytterligare. I och med detta slås fast att krishantering är en viktig uppgift för EU . Förankring hos medborgarna, särskilt genom insyn och demokratisk kontroll, är en förutsättning för att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken ska bli trovärdig. Även den civila krishanteringen måste stärkas. Behovet av poliser, jurister och administratörer är stort runt om i världen. För oss liberaler är det självklart att Natolänken mellan och spelar en fundamental roll inte bara för utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga, utan även för roll i det europeiska säkerhetsbyggandet. Det är viktigt att bibehålla fortsatta engagemang i den nordatlantiska regionen. Dock bör en bättre arbetsfördelning arbetas fram. EU-länder som , och bör modernisera sina försvarsmakter, minska värnpliktsarméernas storlek och öka sin militära samverkansförmåga med och för att därigenom axla ansvaret för sitt eget närområde. vill inte att EU utvecklar ett parallellt försvar med egna säkerhetsförpliktelser. Strävan ska vara att bygga en alleuropeisk säkerhetsordning som vilar på ett tätt och jämbördigt samarbete mellan och . ska ge sitt bidrag till denna ordning bl.a. genom medlemskap i omgående. utvecklar sin syn på säkerhetspolitik i en särskild motion (2004/05:U216). I samband med 2004 och 2007 får EU tre nya grannländer, nämligen , och . För att inte nya politiska, ekonomiska och sociala skiljelinjer mellan EU och dess nya grannländer ska uppstå har EU tagit beslut om en europeisk grannskapspolitik. Från början var denna tänkt att enbart innefatta grannarna i öster men har slutligen blivit en politik för samtliga grannar inklusive dem söder om som ingår i den s.k. Barcelonaprocessen. Så benämns EU:s samarbete med länderna kring . Samarbetet syftar till att fred, stabilitet och välstånd ska komma grannarna till godo och bygger i hög grad på ett åtagande om gemensamma värderingar såsom respekt för mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen, goda grannförbindelser och principerna om marknadsekonomi och hållbar utveckling. Engagemanget från EU kommer att bero på i vilken grad länderna delar dessa värderingar. är positivt inställt till grundtanken att skapa forum för dialoger, och olika typer av ömsesidiga åtaganden som knyter dessa länder närmare till EU. Det innebär framförallt att främja den demokratiska utvecklingen i länderna och utvecklingen mot fungerande rättsstater. Av särskild vikt är också betoningen på handelspolitiska åtgärder, t.ex. ett ökat marknadstillträde för länderna. Ett närmare samarbete ger oss även större möjligheter att arbeta för en bättre miljö, bekämpa gränsöverskridande brottslighet - inklusive slavhandel med kvinnor och barn samt terrorism - och verka för möjligheter till säkrare mat liksom ömsesidigt berikande kulturella och vetenskapliga impulser. Totalt sett är samarbetet viktigt för att sprida ytterligare stabilitet och fred. anser dock att grannskapspolitiken bör fokusera på de östra grannarna med vilka vi delar landgräns och därmed är mer beroende av. bör verka för att EU inte ägnar länderna mindre engagemang och intresse nu när även Barcelonaprocessens länder ingår i politikområdet. bör också verka för att de nya grannländerna ska ges ett medlemskapsperspektiv. Barcelonaprocessen innehåller regelbundna toppmöten på utrikesministernivå mellan EU och de deltagande . Det vore önskvärt med motsvarande toppmöten i österled med , , , samt , för att diskutera gemensamma och gränsöverskridande ämnen. Ländernas handlingsplaner och dess genomförande kommer att finansieras via befintliga utvecklingsprogram såsom Tacis och . ska ett speciellt grannskapsinitiativ inrättas för att komplettera dessa genom fokus på samarbete i gränsregionerna. Från Tacisprogrammet 2000-2003 erhöll , , och sammanlagt som Meda-programmet delade ut . Med beaktande av att EU:s grannländer i öst omfattar 207 miljoner invånare är en förstärkning av biståndet till dessa länder nödvändig. Eftersom utvecklats mot diktatur har EU lagt det ingångna partnerskaps- och samarbetsavtalet på is och landet deltar inte i den nya grannskapspolitiken. EU står inför att välja att fortsätta status quo, vilket innebär svårigheter att hjälpa demokratiska krafter i landet och samarbete i gränsövergripande frågor, alternativt att öppna förbindelserna och riskera att ge intryck av att stödja regimens odemokratiska beteende. Tills vidare är det angeläget att stödja oppositionella demokratiska krafter och dialog med NGO:er. Vi liberaler menar att samarbetet inom EU utgör en ovärderlig grund för fortsatta ekonomiska utveckling och välfärd. Nationsgränserna betyder allt mindre, och internationellt samarbete är avgörande för vår möjlighet att skapa god miljö för tillväxt och entreprenörskap. Den inre marknaden och den ekonomiska integrationen utgör på flera sätt grunden och startpunkten för EU-samarbetet. En av EU:s största förtjänster är att utbyte av varor och tjänster inom befriats från många handelshinder. Forskare liksom de som arbetar med utrikeshandel i praktiken är överens om att detta medför ökad handel, som bidrar till den ekonomiska tillväxten och i sin tur ger högre inkomster. Dessa effekter förstärks av valutasamarbetet, euron. Trots detta lider av hög arbetslöshet och en alltför långsam takt i det ekonomiska reformarbetet. För att kunna vara en verklig ekonomisk kraft att räkna med i konkurrensen med och , måste den s.k. Lissabonprocessen få skjuts och satsningar göras på tjänstesektorn, som har störst chans att växa . Det s.k. tjänstehandelsdirektivet är en viktig komponent för att kunna blåsa liv i Lissabonprocessen. Tjänstehandelsdirektivet har stor betydelse för framtida ekonomiska utveckling. Vi menar att den bör ompröva sin inställning i fråga om direktivet och i EU driva att kommissionens förslag antas så fort som möjligt. Det europeiska samarbetet underlättar för både företagen och konsumenterna. Dagens konsumenter är medvetna och ställer krav, men de behöver information och tydligare regler. Därför är det av största vikt att tydliga regler för garantier, tvistelösning, produktsäkerhet, återtagande, omleverans och reparation ska gälla i hela , det gynnar både konsumenter och små tillverkare. Tjänstehandelsdirektivets krav på en harmonisering av lagstiftningen rörande konsumentskydd är sålunda av stor betydelse i detta sammanhang. Skattepolitiken utgör en viktig del i den ekonomiska politiken, och dess funktion är att finansiera offentliga utgifter. Eftersom den offentliga sektorn är av olika storlek och inriktning i de olika EU-länderna anser vi inte att det finns anledning att lägga beslut om skattesatser på en gemensam EU-nivå. Vilket skattetryck och vilken kombination av olika skatter som ett enskilt land väljer ska vara upp till varje enskilt medlemslands parlament att avgöra. Det ska inte dölja att det i praktiken blir en konvergens genom gränshandel och människors och företags rörlighet. Konvergensen beträffande skatt på internationellt mycket rörligt kapital medför förhoppningsvis en snar anpassning av de svenska kapitalskatterna. Vi vill dock lyfta fram ett viktigt undantag. Det är nödvändigt att införa gemensamma miniminivåer för miljöavgifter för att komma åt gränsöverskridande miljöförstöring. Av samma motiv som att vi vill använda oss av majoritetsbeslut för regler i syfte att komma åt andra gränsöverskridande problem kan vi behöva använda ekonomiska styrmedel i form av miljöavgifter. Vi anser exempelvis att det är nödvändigt att införa en gemensam miniminivå för en koldioxidskatt i EU-länderna för att motverka växthuseffekten. Det beslutet måste dock samordnas med EU-beslut om handel inom EU med utsläppsrätter för koldioxid och ett beslut om handel även inom av samma slags utsläppsrätter. Vilka skattesatser och vilket skattesystem ett enskilt land har är av stor betydelse för det landets ekonomi och möjligheterna till jobb och tillväxt. Det land som har höga skatter måste erbjuda motsvarande stora fördelar för att inte företag och individer ska välja att etablera sig på andra ställen i världen eller inom EU. Den fria rörligheten för kapital gör att människor har möjlighet att placera sina pengar var de vill. Den fria rörligheten för varor och tjänster gör att människor i princip kan göra sina inköp varifrån som helst. En viss harmonisering av skatterna på arbete, företagande och konsumtion kommer - som sagt - att ske på grund av gränshandel, individers rörlighet, företagens rörlighet och annat som kan göra skattebaserna internationellt mer rörliga än . Just EU:s betydelse för det större skeendet med allt rörligare skattebaser bör dock inte överdrivas. EU:s medlemsländer har beslutat att med hjälp av mätbara kriterier, så kallad benchmarking, göra regelbundna uppföljningar av det nationella arbetet inom social- och arbetsmarknadspolitiken. Vi tror att detta är en bättre väg att gåän att i detalj lagstifta om en enda europeisk politik. Länderna har mycket att lära av varandra, och vi liberaler är emot en uppifrån kommande likriktning av t ex grundskola, barnbidrag, dagisavgifter och föräldraledighet. Frågor av denna karaktär ska inte tillhöra EU:s uppgifter. Här bör närhetsprincipen tillämpas så långt det är möjligt. Det blir då rätt nivå för att utkräva ansvar. värnar den fria forskningen och är därför kritiskt till de centraliseringstendenser som kan skönjas vad gäller EU:s forskningspolitik. Den fria forskningen har från effektivitetssynpunkt visat sig överlägsen den politiskt styrda forskningen. bör motverka alla tendenser till en centralisering av EU:s forskningspolitik. 15Sysselsättning och sociala frågor Vi liberaler vill verka för en bättre fungerande arbetsmarknad och högre sysselsättning. Arbetslösheten är ett stort mänskligt, socialt och ekonomiskt problem i . som har arbetslöshet, finns arbetskraftsbrist inom olika sektorer. Det innebär dock inte att vi anser att det kan inrättas en gemensam sysselsättningspolitik. Sysselsättningen tillhör de frågor som bäst löses nationellt eller regionalt. För att klara arbetslösheten måste företag på Europamarknaden stå starka i konkurrensen.