mot · GS02MJ411 · 2004-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet och värdet av en integrerad mark- och vattenkalkning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om anslagen till kalkningsverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den stora samhällsnytta som kalkningsverksamheten utgör. Samordna och öka kalkningsinsatserna av mark, vattendrag och sjöar har negativa effekter av försurat nedfall varit allmänt kända i vattendrag och sjöar. Men försurningen av marken och markvattnet startade . överskreds den kritiska belastningsgränsen för högt liggande vattensystem med tunna jordar och svårvittrad berggrund i sydvästra . Försurningskänsliga fiskarter som mört och dog redan då ut i de mest utsatta sjöarna. Det försurande nedfallet ökade därefter katastrofalt för att nå sin topp då den kritiska belastningen överskreds för i princip hela . För de allra mest utsatta och känsliga områdena var nedfallet av försurande ämnen 15 gånger högre än vad naturen tål - år . På grund av många decenniers surt nedfall har marken byggt upp ett "försurningsminne" som består dels av historiskt deponerade svavelföroreningar, dels av att marken förlorat en stor del av de baskatjoner som går åt för att neutralisera den sura nederbörden. I praktiken innebär detta att den kritiska belastningsgränsen sänkts - d.v.s. marken tål inte längre lika mycket försurning som . har varit mycket framgångsrikt när man i de internationella samfunden arbetat för åtgärder mot de försurande utsläppen. minskade svavelutsläppen med två tredjedelar medan utsläppen av kväveoxider och ammoniak (som också bidrar till försurningen) minskat med mindre än en femtedel . Genom främst Göteborgsprotokoll (under konventionen om gränsöverskridande luftföroreningar) och EU:s nya direktiv om nationella utsläppstak, väntas utsläppen fortsatt minska . Trots de genomförda och planerade utsläppsminskningarna överskrids fortfarande de kritiska belastningsgränserna över stora delar av och kommer fortsatt att göra så efter 2010. I dessa betydande områden är alltså en återhämtning på naturlig väg överhuvudtaget inte möjlig så länge de kritiska belastningsgränserna överskrids. Den största skillnaden blir att ökningstakten av den ackumulerade försurningen går långsammare - men den minskar inte. I andra områden där det reducerade försurande nedfallet kommer under den kritiska belastningsgränsen fördröjer på grund av de historiska utsläppen markens försurningsminne återhämtningen långt in . Återhämtningsprocesserna i mark och vatten är mycket långsamma. Forskningen har visat att när det försurande nedfallet minskar så minskar också avrinningen av svavel och giftigt oorganiskt aluminium från marken till vattnet. Men minskar också avrinningen av de för alla organismer livsviktiga baskatjonerna (kalcium, kalium, magnesium), vilket fördröjer markens, vattendragens och sjöarnas återhämtning. En anledning till detta är att trädens rottrådar är mycket effektiva upptagare av den reducerade mängd tillgängliga baskatjoner som finns i marken och markvattnet. I den rådande bristsituationen är markavrinningsvattnet i kroniskt försurade områden fortsatt kraftigt försurat och innehåller mycket låga halter av de för alla organismer livsviktiga baskatjonerna. miljömål - Bara naturlig försurning Försurningen av mark och vatten har inneburit en miljökatastrof av stora mått. Effekterna är omfattande. Av 95 700 sjöar och vattendrag har nästan 20 000 sjöar och vattendrag försurats så att betydande biologiska skador uppstått. Eftersom försurningsprocesserna startar på land i avrinningsområdet har det försurande nedfallet försurat de omkringliggande markerna runt alla dessa sjöar och vattendrag. Vårt långsiktiga miljömål är att försurningsproblemet skall vara löst inom en generation och att som delmål till 2010 skall en återhämtning av försurad mark starta och högst av sjöarna respektive av vattendragen får vara antropogent försurade. Forskningen är helt överens om att dessa miljömål klarar vi inte på långa vägar genom att invänta reduktionen av de försurande utsläppen. Kalkning av mark, sjöar och vattendrag är troligtvis den miljövårdsåtgärd som fått störst betydelse för återställning av förstörda ekosystem. Genom kalkningsprogram har ca 7 800 sjöar och vattendrag räddats undan försurningsdöden. Men fortfarande återstår om vi skall klara delmålet till 2010 ca 5 000 antropogent försurade sjöar och vattendrag. kalkningsprogram har utformats från den nationella kalkningsplan som verket arbetade med . Eftersom direktiven till utredningen utformades innan dagens miljömål var satta var planen föråldrad redan när den antogs. Det primära syftet med kalkningsprogram är att bevara biologisk mångfald och nyttjande ur ett nationellt perspektiv - inte att klara de kvantitativa delmålen. Dagens kalkningsstrategi är defensiv och inte kostnadseffektiv. Den bygger som bekant på kalkningsinsatser relativt långt ner i de försurade vattensystemen och avgiftar bara dessa delar. När nu länsstyrelser och kommuner börjar bryta ner de nationella miljömålen till regionala och lokala uppmärksammas försurningsproblemets vidd än mer. I till exempel behöver ytterligare 700 sjöar kalkas för att ett försiktigt satt miljömål skall kunna nås 2010, att högst av sjöarna får vara försurade. Hade satt samma mål som det nationella (högst antropogent försurade sjöar) behöver ytterligare hundratals sjöar kalkas. En genomgång av länsstyrelsernas bedömning av miljömålet Bara naturlig försurning och andelen försurade sjöar och vattendrag visar att endast tre länsstyrelser anser att miljömålen har nåtts (, och ). Nio länsstyrelser bedömer att miljömålet kan nås under förutsättning att beslutade utsläppsminskningar genomförs i praktiken samt att kalkningsanslaget bibehålls på nuvarande nivå. Nio länsstyrelser bedömer att förutom beslutade utsläppsminskningar måste kalkningsanslaget öka samt ytvattenkalkningen integreras med en markkalkning som återställer markens baskatjonförråd och successivt ger ett mindre försurat och avgiftat markavrinningsvatten. I är trots omfattande och långvariga kalkningsinsatser fortfarande eller 150 av de antropogent försurade sjöarna okalkade. En enkät till kommunerna 2001 visar att endast 1/3 av kommunerna beräknar att miljömålet för deras kommun skall nås till 2010 med dagens kalkningsprogram. Integrera kalkning av mark och vatten har visat genom långvarig forskning och sitt förslag till åtgärdsprogram för integrerad mark- och vattenkalkning visat att vi genom markbehandling med kalk och aska kan åtgärda försurningsproblemet närmare källan, dvs. i den försurande marken. Den antropogena försurningen kan då motverkas i särskilt utsatta områden och återhämtningsprocesserna påskyndas. Åtgärdsprogrammet visar att de ekonomiska och miljömässiga vinsterna blir störst om verksamheten inriktas mot de 200 000 till 350 000 ha skogsmark som är mest försurade. Kostnaderna beräknas till . Stora vinster kan också göras genom att integrera kalkning av jordbruksmark med skogsmarks- och ytvattenskalkning. Det visades i Vänneåns vattensystem i och senast på där kommunen och markägarna kalkat på jordbruksmark med mycket goda resultat för det avrinnande markvattnet. Vinsterna är flera. Kalkning högt upp i vattensystemet avgiftar stora delar av ekosystemet, marken, markvattnet, ut i alla de små vattendrag och sjöar som inte kan kalkas med dagens metodik för att slutligen innebära att dagens kalkningsinsatser direkt i större sjöar och vattendrag kan reduceras och avslutas tidigare. Inledningsvis behöver dock dagens anslag till ytvattenkalkning ökas då det tar innan effekterna börjar nå de större sjöar och vattendrag som ingår i dagens kalkningsprogram samt det faktum att många sjöar och vattendrag är okalkade. En anslagsökning från dagens till bedöms som rimlig. Därefter bör anslaget ligga på /år. Därefter kan anslaget minskas i takt med att effekterna av den integrerade markkalkningen uppnås. I är erfarenheterna av integrerad mark och vattenkalkning mycket goda. Modeller finns för hur länsstyrelse, skogsvårdsstyrelse, kommuner och markägare kan samarbeta. Modeller finns också för hur man kan välja ut de områden som skall kalkas och de som inte bör kalkas på grund av hänsyn till speciell marktyp, flora och fauna. Utifrån dessa erfarenheter bör , , länsstyrelser och kommuner utforma integrerad mark- och ytvattenkalkning av kroniskt försurade nederbördsområden. Kalkning - lönsam miljövård Få om ens något statsanslag till miljövård har gett så många positiva effekter som kalkning av sjöar och vattendrag. Kalkstensprodukter är ett i högsta grad naturligt och livsviktigt ämne, vilket förbrukats i mark och vatten av den antropogena försurningen. Forskning och långvarig erfarenhet visar att biologisk mångfald i mark och vatten återhämtar sig utan negativa effekter om kalkningarna utförs på rätt sätt. De ekonomiska effekterna är synnerligen goda. Flera var för sig oberoende utredningar, såväl i som , visar att samhället får tillbaka för varje satsad kalkkrona - främst genom ekoturismen som är en av våra snabbast växande branscher, inte minst i glesbygdsområden med en i övrigt svag arbetsmarknad. Inte minst betyder kalkningsverksamheten så oerhört mycket för vår livskvalitet. Levande sjöar och vattendrag utgör den kanske viktigaste källan i den förebyggande hälso- och sjukvården. Ny forskning, nationellt och internationellt, visar att dessa miljöer utgör de mest värdefulla för vårt behov av rekreation och avkoppling. Särskilt tydligt blir detta i tider med stigande arbetslöshet, stress och utbrändhet. Tillgång till levande skogar, sjöar och vattendrag ligger djupt förankrat i den svenska folksjälen. Kalkningsverksamheten utgör en viktig del för att bevara dessa värden för vår och nästa generation.