mot · GS02MJ497 · 2004-10-05 00:00:00 — har gjort en sammanställning och presentation av all forskning rörande säkerhet och risker med genförändrade organismer som finansierats av EU/EG (d.v.s. inom ramprogram 1-5). Med tanke på att är en framstående forskningsnation, inte minst inom molekylärbiologi och bioteknik, är det förvånande att hamnar sist i denna sammanställning. är också dåligt på att satsa nationella medel på forskning kring säkerhet och risker med genteknik. Det nämnda är ett oroande tecken på att man från det svenska politiska och akademiska etablissemangets sida inte i tillräcklig utsträckning prioriterar denna viktiga problematik. I rapportserie (nr 2003:6) har en internationell expertgrupp utvärderat svenska forskningsprojekt inom växtfysiologi och växtmolekylärbiologi, som haft finansiering från eller (). Slutsatsen av granskningen är att mer forskningsmedel behövs. Experterna menar att de låga svenska forskningsanslagen gör att forskningen ofta går på halvfart. menar att mer resurser långsiktigt måste satsas på forskning, inte minst när det gäller säkerhet och riskbedömningar. Dagens lagstiftning är otillräcklig. vill se en förbättrad lagstiftning som innehåller krav på märkning, etisk prövning, nyttoprövning, samhällsekonomisk lönsamhet och skadeståndsmöjlighet. Risken finns att grödor med gener som gör dem motståndskraftiga mot vissa bekämpningsmedel skall korsa sig med vilda släktingar och bilda hybrider, med svåröverblickbara ekologiska följder. Om genetiskt modifierade grödor överhuvudtaget skall odlas i öppen odling måste nyttan med den genetiska modifieringen noga vägas mot risken att en spridning sker i naturen. krävs det tillstånd för att få odla en viss sort av en GMO-gröda. anser att det dessutom, , skall krävas tillstånd för varje enskild plats där någon önskar att odla GMO-grödor. föreslog föregående att vad som sagts om etisk prövning av tillämpningar av gentekniken skulle tillkännages för regeringen som mening, men då yrkandet ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. Växt- och djurförädlingen kan också bidra till en utarmning av det genetiska kapitalet genom att konkurrera ut befintliga sorter och raser. Utarmningen av gener ger mindre variation att bygga vidare på. Vi vet inte exakt vilka betingelser som kommer att gälla . Därför är en så bred genetisk bas som möjligt en form av försäkring inför en okänd framtid. Utifrån förvaltarskapsprincipen skall EU och vara synnerligen restriktiva i att tillåta introduktion av genetiskt modifierade livsmedel. föreslog föregående att vad som sagts om det genetiska kapitalet skulle tillkännages för regeringen som mening, men då yrkandet ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. 12.6Upphovsrätt till gentekniska uppfinningar En förutsättning för att den biotekniska industrin skall kunna växa och skapa värden för mänskligheten är möjligheten att skydda äganderätten till uppfinningar. För att främja öppenhet, forskning, utveckling och investeringar behövs patent- och växtförädlarrätt. Investeringskostnaderna är höga och risken för plagiering är stor. Det handlar om ensamrätt att utnyttja en intellektuell prestation, en uppfinning. Det handlar inte om att äga liv, enskilda gener eller organismer, växter eller djur. Det är därför viktigt att upprätthålla den grundläggande skillnaden mellan upptäckt och uppfinning. Patent skall inte beviljas på rena upptäckter av till exempel en gen, gensekvens eller ett enzym. Det biologiska material som naturen frambringat är en del av det gemensamma kulturarvet i vidare mening. Möjlighet till patent skall däremot finnas för till exempel en modifierad gen, en gensekvens eller ett enzym, vilka ingår i ett nytt biotekniskt förfarande eller i en produkt. Kriterierna skall vara de gängse som nyhet, uppfinningshöjd och industriell användbarhet. Att kunna ta patent på sådana mikrobiologiska förfaranden, d.v.s. själva processen som sådan (metodpatent) och på produkter (produktpatent) är grundläggande i detta sammanhang. Frågan om gentekniskt modifierade livsmedel får inte bli en fråga som bara angår den nationella politiken. Det måste finnas möjligheter att i den kommunala offentliga upphandlingen aktivt kunna välja ekologiska alternativ, som per definition är fria från genetisk modifiering, för att på det sättet säkerställa behovet av säkra livsmedel. En av grundpelarna i den kristdemokratiska ideologin är förvaltarskapstanken, vilken bland annat innebär att människan har ett ansvar att vårda och värna om andra levande varelser. Människan skall ta väl hand om de djur hon har i sin vård och sörja för att de får leva ett så naturligt liv som möjligt. Så långt det är möjligt skall djuren slippa att utsättas för stress, smärta, lidande och skador. Vid djurhållning skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Den svenska djurhållningen skall präglas av höga djurskyddsambitioner. En bra skötsel och god hygien i djurhållningen ger bättre djurskydd men också hög livsmedelskvalitet. Gott förvaltarskap i djurhållningen har dessutom stor betydelse för hur konsumenterna värdesätter livsmedlen. Plågsamma djurtransporter har bl.a. uppmärksammats gång på gång trots att det finns djurskyddsregler för att undvika detta. I takt med att småskaliga slakterier införs, vilket är ett av många förslag, bör kraven på djurtransporter skärpas. Vi välkomnar också en översyn av djurtransporters omfattning och längd. Framför allt bör maximitiden för djurtransporternas längd skärpas i EU som har regler som inte är lika långtgående som . I ett internationellt perspektiv har en relativt sett bra djurskyddslagstiftning. Detta är givetvis bra men medför extra kostnader för bönderna i , inte minst för kyckling, svin- och mjölkproducenter, kostnader som konkurrerande länder saknar. Detta gör att bönderna i dessa länder på sätt och vis tjänar på det egna landets dåliga djurskyddsregler. För att svenska bönder inte skall missgynnas för god djurhållning är det viktigt att regeringen driver linjen att djurskyddslagstiftningen harmoniseras inom EU på en hög nivå. Strävan måste vara att svenska bestämmelser på djurskyddsområdet skall tjäna som vägledning för arbetet inom EU. Genom satsningar på lokala småskaliga slakterier inte bara i utan i hela landet kan långa och i vissa fall plågsamma djurtransporter reduceras. Detta gynnar också det lokala jordbruket, ger arbetstillfällen samt reducerar risken för spridning av eventuell smitta mellan olika gårdar i landet. Byråkratiska hinder för mobil slaktverksamhet måste också undanröjas som livsmedelssäkerheten upprätthålls för befintliga småskaliga livsmedelsföretag. har föreslagit bland annat en ändrad fördelning av utdebitering av tillsynsavgifter för slakterier, vilket skulle innebära lägre avgifter för de småskaliga slakterierna. menar att det är riktigt att framväxten av småskaliga slakterier stimuleras, bland annat genom lägre avgifter. finns i endast mobila slakterier i bruk för slakt av renar. I ett flertal länder finns dock intresse för mobil slakt, och i slaktas gris och nötkreatur i mobil anläggning och fjäderfän storskaligt mobilt. I finns också - förutom slakt av ren - även slakt av lamm i mobilt slakteri på försök. Med mobilt slakteri avses en slakterianläggning som till sin helhet är mobil, det vill säga flyttbar. Det mobila slakteriet kan antingen komma direkt till djurbesättningen eller till en uppsamlingsplats för flera närliggande besättningar. Ett mobilt slakteri skall klara alla moment som ingår vid slakt, med undantag för styckning av djurkropparna vilken sker någon annanstans. Dock krävs att nedkylning sker på godtagbart sätt. Med ett semimobilt slakteri avses en slakterianläggning som ställs upp på en plats i närheten av flera olika djurbesättningar. Anläggningen är inte i sin helhet mobil utan kräver tillgång till anslutande transport av slaktade djur. Ekologiska lantbrukare i har tagit fram rapporten , som skisserar ett alternativ med stationära slakterier, där djuren slaktas och därefter transporteras till styckningsanläggning. I ett sådant system kan de enkla slakterierna vara lokaliserade till en gård med uppfödning av djur och också ta emot djur från gårdar i närheten. Flera sådana slakterier kan anlita en gemensam styckningsanläggning. Ett sådant system minskar inte bara transporttiden för djuren, utan djuren kan också slaktas under mindre stress i en invand miljö. Systemet ger arbete i bygden, vilket framhålls i rapporten. Det är dock tveksamt om tillåter mobil slakt av andra djur än ren. måste här driva igenom att reglerna tydliggörs så att mobil slakt inte förhindras. Utredningen (SOU 2003:6) bedömer att mobil slakt i första hand skulle vara aktuellt för svin, får och fjäderfä. För mobil slakt skall samma djurskyddskrav gälla som för annan slakt. delar utredningens åsikt att ekonomiska bidrag till mobila slakterier, gårdsnära slakterier, slaktbodar och andra lösningar som minskar djurtransporterna bör införas inom befintligt regelsystem. välkomnar därför de satsningar på detta område som aviseras i budgetpropositionen. har motionerat i om att det behövs seriösa satsningar på småskalig slakteriverksamhet. Vi välkomnar därför att det i årets budgetproposition föreslås ett permanent tillskott på 7 miljoner till för detta ändamål. vill betona behovet av att regeringen skyndsamt framlägger förslag om småskalig slakteriverksamhet för att åstadkomma förbättringar på området. vill också framhålla vikten av att särskilda stimulansinsatser erbjuds livsmedelsföretag som bibehåller och utvecklar lokal verksamhet. 13.2Besparingspotential inom distriktsveterinärorganisationen (DVO) () genomdrev 1995 en omorganisation av distriktsveterinärsystemet enligt en modell som i ett remissyttrande från RRV kritiserades för att bli alltför kostsam. Trots att en tredjedel av den dåvarande distriktsveterinärkåren valde att övergå till privat verksamhet förblev statsanslaget oförändrat. Det innebar att organisationen har fått ca , 2000 få , att fördela på sina då 240 anställda mot tidigare 340 anställda distriktsveterinärer. I budgeten för ökades åter anslaget till , med hänvisning till ett underskott i verksamheten som främst påstods bero på en kraftig förändring av semesterlöneskulden. I budgetpropositionen för är anslaget nu uppe i 94 miljoner. har distriktsveterinärorganisationen cirka 280 anställda veterinärer. DVO har också med undantag av 1999 redovisat ett ekonomiskt överskott för verksamheten. anser att det är rimligt med en besparing på på anslaget 42:2 utan att det ger skadliga effekter på verksamheten. På förslag av revisorer beslutade föregående (2002/03:MJU10) att ge regeringen i uppdrag att tillsätta en oberoende utredning med uppdrag att lösa problemen med fördelningen av det statliga bidraget till distriktsveterinärorganisationen, statens ansvar för sällskapsdjuren och dubbla roller, dvs. distriktsveterinärernas dubbla roller som myndighetsutövare och praktiserande veterinärer. Vidare beslutade att en oberoende utredning bör ges i uppdrag att redovisa hur omfattande bristerna i djursjukdata är, vad de beror på och vad bristerna har inneburit för statistikens användbarhet. Utredningen om djursjukdata tillsattes . Den viktigare utredningen om distriktsveterinärernas dubbla roller har ännu inte tillsatts. Detta är närmast att betrakta som en provokation mot . har i tidigare motioner föreslagit att distriktsveterinärorganisationen (DVO) avskaffas och att resurser för myndighetsutövning förs till länsveterinärorganisationen. På tillsynsenheterna skall kompetensen vara stor och veterinärerna förbjudna att ha egen praktik, åtminstone för djur som finns inom tillstånds- och tillsynspliktig verksamhet. (RIR 2003:1) riktade kritik mot som huvudman för distriktsveterinärorganisationen. har inte utbildat eller använt veterinärerna i någon större utsträckning som en resurs i djurskyddsarbetet. Enligt bedömning har däremot länsveterinärernas ansvar och arbetsuppgifter inte alltid stått i proportion till de resurser som de tilldelats i sina län. upplevde det troligen största foderspridda utbrottet av salmonella i modern tid, då foder smittat med salmonella spreds till cirka 50 svinbesättningar. Denna incident visar på behovet av god foderhygien och kompetens inom foderhygienområdet. Det föreligger behov av ytterligare forskning inom området, inte minst vad gäller modeller för sanering av besättningar inklusive foderanläggningar och bedömningar av risken för spridning av salmonellasmitta vidare i livsmedelskedjan. har staten investerat mycket i att förebygga, kontrollera och bekämpa inhemska djursjukdomar och zoonoser. I och med dessa program kan den direkta bekämpningen vid akuta sjukdomsutbrott hållas nere och därmed också statens långsiktiga kostnader eftersom djurägarna har lagbunden rätt till ersättningar vi sådana utbrott. Dessa uppbyggda kontroll- och bekämpningsprogram är grunden i den svenska modellen för god djurhållning och livsmedelssäkerhet. Under EU-ordförandeskapet drev den förebyggande och proaktiva linjen. Det finns såväl djurskydds- som folkhälsoaspekter. I djurskyddslagstiftningen är djurhälsa en viktig del. Våra djur skall skyddas mot lidande och sjukdom. Ju högre smittryck i djurpopulationen, desto större användning av läkemedel (antibiotika). Resistensproblem ökar i alla led, djur, livsmedel, människor. Övervakningen av sjukdomar som kan smitta till människa, s.k. zoonoser, har direkt betydelse för humanhälsan och för statens kostnader inom humanhälsovården. Detta gäller framförallt för tuberkulos och campylobacter där kontrollen till stor del finansieras via detta anslag. är inom EU officiellt tuberkulosfritt vad avser nötkreatur. Sjukdomskontrollen i landet byggs upp av klinisk övervakning, kontroll- och bekämpningsprogram samt övervakningsprogram. Kontroll- och bekämpningsprogram inrättas främst för sjukdomar som finns i landet. Syftet med kontrollprogrammen kan vara olika. För vissa sjukdomar vill man utrota smittämnet från t.ex. tuberkulos, bovin enzootisk leukos och BVD. I andra fall är syftet att göra avelsbasen fri från en viss sjukdom t.ex. Maedi-Visan eller att hålla förekomsten av smittämnet på en låg nivå t.ex. salmonella och campylobacter. Epizootisjukdomar är allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa. Dessa sjukdomar bekämpas som sagt med statliga medel och skall normalt sett inte finnas i landet. Flera av de sjukdomar för vilka programmen finansieras under den aktuella anslagsposten lyder under epizootilagen. Detta gäller tuberkulos, paratuberkulos, Aujeszkys sjukdom och IBR/IPV. Eftersom staten i dessa fall betalar kostnaderna för bekämpning samt ersättning till djurägare har staten ett särskilt intresse av att kontrollera och förebygga sjukdomsförekomsten. I andra fall är förpliktigat att dokumentera frihet från sjukdomar, där vi är officiellt friförklarade och ansökt eller erhållit s.k. tilläggsgarantier från EU. Utvecklingen inom EU gör att alltfler kontrollprogram för djursjukdomar införs. Om en medlemsstat har följt lagstiftningen erhålls medfinansiering från EU för bekämpningsåtgärder. Smittskyddsområdet är i princip totalharmoniserat men det finns möjligheter att ansöka om s.k. tilläggsgarantier. Om ansökan beviljas kan krav ställas på att djur som förs in i landet är provtagna och har bedömts fria från sjukdomen. Dessutom har ansökt om tilläggsgarantier för ett stort antal djursjukdomar som var fritt från eller hade kontrollprogram för före medlemskapet i EU. I avvaktan på att kommissionen skall pröva ansökningar gäller de införselbestämmelser som hade vid inträdet i EU. Handel med levande djur är en stor riskfaktor vad gäller spridning av smittsamma sjukdomar. Erhålls tilläggsgarantier kan ställa krav på provtagning avseende vissa sjukdomar. Vid ett bortfall av dessa kan sjukdomssituationen för mycket allvarliga sjukdomar förändras snabbt. Detta kan komma att medföra kraftigt ökade kostnader för staten. Riskerna med att anslå för lite pengar till bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar är följande: Djurhälsoprogrammen hotas helt eller delvis av nedläggning då kostnaderna är höga för testning och analys. Minskad sjukdomsövervakning leder till försämrad djurhälsa och försämrat djurskydd. Försämrad djurhälsa leder till ökad antibiotikaanvändning och i förlängningen ökad resistensutveckling hos fä och folk. Smitta kan förbli oupptäckt, sprida sig till andra besättningar och även drabba andra djurslag och vad gäller t.ex. tuberkulos sprida sig till den vilda faunan, zoonoser till människan. Arbetet med mycket kostsam bekämpning av flera sjukdomar riskerar att spolieras. får svårt att uppfylla sina åligganden gentemot EU vad gäller sjukdomsövervakning. klassning som sjukdomsfri för vissa sjukdomar förloras. Åligganden i samband med tilläggsgarantier kan ej uppfyllas och redan erhållna garantier kan förloras. Liggande ansökningar förlorar sitt värde. Ny smitta kan föras in i landet när tilläggsgarantierna förloras. Slutsatsen blir att resurser för djurhälsoprogrammen måste säkerställas. Därför stöder regeringens satsning på utökade resurser till anslaget 42:4 Bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar, som ökas med jämfört med föregående år. utvecklar sin djurskyddspolitik i motionen Djurskydd. 13.3.1Minska användningen av antibiotika Att minska användningen är inte bara en fråga om djurhälsa, utan även folkhälsa. Stora mängder antibiotika som fodertillsats riskerar att göra bakterier resistenta mot antibiotika till människor, vilket får EU att fasa ut antibiotika i djurfoder . Även resten av världen bör följa den svenska linjen, anser . Till att börja med bör den generella användningen av antibiotika begränsas. Antibiotika bör inte finnas i foder, oavsett djurslag. 13.3.2Bekämpning av mul- och klövsjuka antogs rådets direktiv /85/EG om gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka. Bland annat skall tillfälliga bekämpningszoner inrättas vid utbrott av mul- och klövsjuka. Direktivet skulle ha varit genomfört . Direktivet föranleder bl.a. ändringar i epizootilagen. Förslag till lagstiftning återfinns i en departementsskrivelse (Ds 2004:14), varför en proposition borde kunna framläggas å det snaraste. vill härmed uppmärksamma rådets direktiv och påskynda regeringen att framlägga en proposition till . anser att människan har ett ansvar att värna om andra levande varelser. Det innebär att människan skall ta väl hand om de djur som hon har i sin vård och sörja för att dessa djur får leva ett så naturligt liv som möjligt. Utgångspunkten för människan i sitt umgänge med djur bör vara, att så långt det är möjligt undvika stress, smärta, lidande och skador för djuren. Vid djurhållning skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Djurskyddslagen är en bra utgångspunkt för att anpassa pälsdjursnäringen till dessa krav. I 4 § i djurskyddslagen anges att djur skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. () presenterade en rapport om hållande av mink för pälsproduktion, i vilken det finns ett antal förslag/åtgärder för hur villkoren för minkarna kan förbättras. instämmer i stort, enligt egen utsago, med SJV om vilka förbättringsåtgärder som skulle vara lämpliga att vidta. SJV ansåg att det dock inte är möjligt att avgöra om 4 § i djurskyddslagen kan anses vara uppfylld då dessa krav är införda. Det krävs enligt mer forskning. Av den information som framkommit och det sätt varpå pälsdjursnäringen bedriver sin verksamhet finns inte skäl att införa förbud eller ytterligare långtgående restriktioner för näringen. beslutade vid behandlingen av proposition 2000/01:57, Sammanhållen rovdjurspolitik, att rennäringen skall erhålla full ekonomisk kompensation till följd av rovdjursangrepp. Miljö- och jordbruksutskottet betonade i sitt betänkande att man utgår från att regeringen i sin anslagsberäkning utgår från faktiska förhållanden enligt de principer lagt fast för rovdjursersättningen. beslutade i enlighet med utskottets förslag. , liksom regeringens expertmyndighet , anser inte att dagens ersättningar motsvarar full kompensation enligt resultatet av rovdjursinventeringen . Det behövs ocksåökade bidrag till uppsättning av stängsel till skydd för tamboskap. Arbetet med att kombinera en levande renskötsel och boskapsskötsel med livskraftiga rovdjursstammar bör nu fortsätta. Enligt motsvarar budgetens föreslagna anslagsnivå inte full kompensation för de skador rovdjuren orsakar på renskötseln. För att minska friktionen mellan människa och rovdjur bör djurägare kompenseras fullt ut för rovdjursskador som inträffar även för tamdjur som inte är kopplade till näringsverksamhet. föreslår därför att anslaget till ersättning för viltskador ökas och att en modell tas fram för ersättning till tamdjur som inte är kopplade till näringsverksamhet. föreslog föregående att vad som sagts om full ekonomisk kompensation till tamdjursägare och renägare vid rovdjursangrepp, samt kompensation för rovdjursangrepp på tamdjur som ej är kopplade till näringsverksamhet, skulle tillkännages för regeringen som mening, men då dessa yrkanden ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa dem. Hägnade hjortar räknas ofta som vilt. I sammanhang med exempelvis livsmedelshantering är detta korrekt. Tyvärr utgår ingen ersättning för rovdjursdödade hjortar i hägn, eftersom de räknas som vilt. Detta trots att hjortarnas möjligheter att fly undan rovdjuret är mycket begränsade om ett rovdjur skulle komma in i hägnet. föreslår att ersättning för viltskador skall utgåäven för rovdjursdödade hjortar i hägn. anslår utöver regeringens anslagsnivå till anslaget 42:5. För att säkra rovdjursstammarnas långsiktiga överlevnad i och undvika alltför hög koncentration i ett område är det angeläget att de sprids till hela sitt naturliga utbredningsområde i landet. Särskilt bör vargens utbredningsområde i växa ihop med det finsk-ryska utbredningsområdet. Detta för att utbyte av genetiskt material skall kunna ske mellan den svenska och andra vargpopulationer. Detta innebär att vargen bör etablera sig i stort sett i hela . I de stora nationalparkerna Sarek, och ingår vargen i den naturliga faunan, varför det vore önskvärt om vargen åter kunde etablera sig där. Ersättningen för rovdjursdödade renar är en del i den nationella miljöpolitiken. Därför bör denna ersättning fortsättningsvis betalas ut av staten. Rovdjursersättningen bör därför även i fortsättningen vara öronmärkta pengar, som inte skall ingå i ett gemensamt ramanslag för . 14.3Sjukdomar hos vilda djur En okänd sjukdom har slagit ut minst hälften av mås, trut och tärna i . Sjukdomen upptäcktes , men dess orsak är ännu okänd. () och har fått i uppdrag att sammanställa det aktuella kunskapsläget. Ett problem i sammanhanget är att ingen myndighet har ansvar för sjukdomar hos vilda djur. ansvarar för de vilda friska djuren och för sjukdomar hos tamdjur. På () uppskattar man att minst hälften av vitfåglarna längs Sveriges kuster och är borta och i har beståndet minskat med två tredjedelar. Det är angeläget att SVA tilldelas de medel som behövs för forskning kring sjöfågeldöden. Ansvaret för sjukdomar hos vilda djur behöver också tydliggöras genom lämplig förordning. Vid för miljö och utveckling förband sig i-länderna att gå före och utveckla hållbara produktions- och konsumtionsmönster. Forskning och utveckling av ett resurs- och energieffektivt jordbruk måste därför ges hög prioritet. En vidareutveckling av kunskaperna inom ekonomi för lantbruks- och livsmedelssektorerna sker bäst genom en stark forskning på dessa områden. För att denna forskning skall ge ett för optimalt resultat krävs en förstärkning av forskningsområdet.