mot · GS02U331 · 2004-10-05 00:00:00 — Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd Den utbredda fattigdomen är oacceptabel. Att över tre miljarder människor lever på är inget annat än en moralisk katastrof. Att uppnå de huvudsakliga målen i Millenniedeklarationen - som i första hand handlar om att halvera andelen extremt fattiga , är därför ett absolut krav. Självklart ska ansträngningarna för att bekämpa fattigdomen göras främst för dem som drabbas av den, men också därför att fattigdomen och bristen på mänskliga rättigheter är ett globalt problem genom det hot som den utgör för den allmänna tillväxten, välfärden, miljön och säkerheten på vår jord. Humanitärt stöd och utvecklingsbistånd är viktigt, men detta måste samverka med andra faktorer och åtgärder för att vi ska kunna utrota fattigdomen. Det är främst genom ekonomisk tillväxt som fattigdomen verkligen kan minskas. Därför måste västvärlden ta sitt ansvar och montera ner de handelshinder som hindrar många utvecklingsländer från att delta på världsmarknaden. Avskrivningar av de fattigare ländernas skulder måste också vara ett starkt prioriterat område för utvecklingspolitiken. Men för en rättvisare utveckling krävs också spridning, fördjupning och respekt för de demokratiska principerna och de grundläggande mänskliga rättigheterna. För multilaterala biståndssamarbete krävs också utveckling av det handels- och miljötekniska samarbetet för en mer miljövänlig tillväxt i mottagarländerna. Humanitärt stöd och bistånd för att förebygga konflikter och spridningen av sjukdomar och epidemier, framför allt hiv/aids, är ytterligare viktiga prioriteringar. Också biståndet som riktas till kvinnor och barn prioriteras eftersom de drabbas hårdast av fattigdom, krig och sjukdomar. Otaliga exempel påvisar dessutom att bistånd riktat till kvinnor ger effektivare samhällsekonomiska resultat. Fattigdomen går att utrota. Tekniken, kunskapen och resurserna finns för att tackla de fattigdomsrelaterade problemen. Men framför allt är det den politiska viljan som ofta saknas. Därför krävs mer av internationella insatser. Vi delar mycket av regeringens uttalade ambitioner för utvecklingspolitiken, nämligen att ska ha en sammanhållen politik för utveckling, där alla politikområden ska bidra till att uppnå utvecklingsmålen och bidra till bekämpningen av fattigdom och stärkande av rätten till ett värdigt liv, och där biståndet är en enskild men viktig komponent. Vad vi vill se och därför ägnar särskild uppmärksamhet är de institutionella förändringar som krävs för att de fina formuleringarna i utvecklingspolitik också ska kunna bli verklighet. En sådan institution är ett samordningskansli inom Statsrådsberedningen för styrning, genomförande och rapportering av den genomförda utvecklingspolitiken och med mandat att agera pådrivande för att implementera utvecklingspolitiken på departementen, men också "vakthund" när det gäller förslag som hotar komma i konflikt med utvecklingsmålen. Vi gläder oss åt att den socialdemokratiska regeringen äntligen gått oss till mötes när det gäller att återinföra en oberoende utvärdering av det svenska biståndets effektivitet. En funktion som Socialdemokraterna avskaffade efter att den införts av fyrklöverregeringen , där var biståndsminister. Institutionella förändringar för en sammanhållen utvecklingspolitik10 All utvecklingspolitik är inte bistånd12 Krav på ett effektivare bistånd12 Samordnande vakthund och pådrivare13 Färre globala gemensamma nyttigheter14 Rättviseperspektiv för EU:s politik14 Strategi och innehåll för utvecklingspolitiken15 Positiva verkningsmedel och avbindning15 Riktat bistånd till kvinnor16 Demokratiutveckling, demokratibistånd och partinära bistånd17 Samarbete med enskilda organisationer18 EU, WTO, och handeln19 Samarbete mellan biståndsmyndigheter och svenskt näringsliv21 Obligatorisk rapportering för näringslivet22 Konflikter, säkerhet och utveckling25 Militära utgifter och krigsmateriel som utvecklingshinder27 Förändring i underindelningen av anslag30 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de övergripande målen för det internationella biståndet måste inkludera främjandet av mänskliga rättigheter, demokrati och fattigdomsbekämpning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i samarbete med partnerländer arbeta fram nationella handlingsplaner för mänskliga rättigheter, översyn av nationell lagstiftning i dessa frågor i förhållande till internationella avtal samt att samarbetet med enskilda organisationer vid upprättandet av landstrategier och nationella handlingsprogram förbättras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inleda ett system med ett begränsat antal mottagarländer s.k. programländer, med vilka arbetar fram utförliga nationella handlingsplaner och program. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om krav på den funktion som skall samordna styrning, genomförande och utvärdering av utvecklingspolitiken inom regeringen och att den ges mandat att vara "vakthund" vad gäller underlag inför regeringsbeslut och agera pådrivare för att se till att den svenska utvecklingspolitiken verkligen implementeras på departementen och i den faktiskt förda politiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tydligare inventeringar av problem och formulering av mål för utvecklingspolitiken på olika områden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det inom ramen för samordningen av den sammanhållna politiken för global utveckling utarbetas verktyg för att identifiera och lösa målkonflikter mellan främjande av fattigdomsbekämpning och andra politiska mål och att insynen i hur regeringen hanterar målkonflikter måste öka. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se till att den sammanhållna utvecklingspolitiken "får fäste" på respektive departement genom att fortbildning för medarbetarna i dessa frågor erbjuds. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att på nationell nivå verka för införandet av ett system med konsekvensbeskrivningar inom regeringens departement inför politiska beslut, och för regelverk som styr svenska myndigheter, om påverkan på utvecklingsländerna utifrån rättighets- och fattigdomsperspektivet samt om att ett sådant system även bör inrättas på EU-nivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tydlighålla rågången mellan vad som är att betrakta som bistånd och andra delar av utvecklingspolitiken, och att de senare ska finansieras inom ramen för varje enskilt politikområde. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inrätta ett för utbyte av kunskap och erfarenheter inom utvecklingsområdet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fokusera resurser och ansträngningar på ett prioriterat urval av globala gemensamma nyttigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ska verka för en mer sammanhållen utvecklings-, handels- och utrikespolitik inom EU och arbeta för att integrera rättvisefrågorna inom alla . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av biståndsinsatser som i första hand stödjer det civila samhället och går via enskilda icke-statliga organisationer i de fall då mottagarlandet styrs av en demokratiskt tvivelaktig regim. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det rättighetsbaserade svenska biståndet i mindre utsträckning bör vara villkorsbundet och uppbyggt på sanktionsprinciper utan snarare vara grundat på stödjande åtgärder för människors möjlighet till en positiv utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om successiv och flexibel avbindning av svenskt bistånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det svenska biståndet i ökad grad skall riktas till kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att demokratifrämjande åtgärder kan effektiviseras genom bättre samarbete med internationella aktörer och nationella krafter som verkar för demokratisering och flerpartisystem i utvecklingsländer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att olika kommun- och parlamentarikerorganisationer bör ses som viktiga aktörer i främjandet av stabila demokratier och bör kunna kanalisera demokratibistånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det partinära biståndet bör öka och bättre samordnas med det övriga demokratibiståndet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka det handelsrelaterade utvecklingssamarbetet, såväl på svensk som på europeisk nivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta ett IT-perspektiv integreras i samtliga utvecklingsstrategier och program. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka utbildningsbiståndet och undervisningsstödet till mottagarländerna och att motverka braindrain för främjandet av en god utveckling i de fattigaste länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att betona betydelsen av det humanitära biståndet för det internationella utvecklingssamarbetet och frivilligorganisationernas viktiga roll i arbetet samt att öka anslagen till det humanitära biståndet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i ökad grad integrera "icke prioriterade grupper" och människor med handikapp i svensk utvecklingspolitik. tillkännager som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en vidareutveckling i synen på konflikt- och säkerhetsfrågornas koppling till biståndet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behov av regelbunden rapportering till kring svenskt handlande inom EU, WTO och regionala handelsavtal vad det gäller svenska positioner och svenskt handlande för uppfyllande av målen i den svenska utvecklingspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn görs av nuvarande svenska handelspositioner i förhållande till utvecklingsmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en ny modell för skuldavskrivning där den skuldsatta statens små steg mot ekonomisk balans, demokratisk utveckling, respekt för mänskliga rättigheter och konkreta handlingsplaner för fattigdomsbekämpning kan ge betydligt större steg i skuldavskrivning samt att bör verka för att löften om radikala skuldavskrivningar utställs till förmån för de fattigaste länderna utifrån ovanstående kriterier. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att lokalt utformade fattigdomsstrategier skall styra och Valutafondens politik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verkar för ökad transparens och demokratiska reformer av och Valutafondens beslutsformer och att de berörda demokratiska parlamentens inflytande ökar i dessa två institutioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör arbeta för en ökad harmonisering av reglerna för krigsmaterielexport på EU-nivå under förutsättning att sådan export inte får ske till diktaturer, stater som kränker grundläggande mänskliga rättigheter, är krigförande eller då konflikt uppstår med utvecklingsmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om obligatoriska krav på konsekvensanalyser av enskilda vapenexportförfrågningar för att säkerställa att svensk vapenexport inte undergräver kampen för mänskliga rättigheter eller kampen mot fattigdom och att sådana avväganden görs utifrån försiktighetsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att justering av de existerande svenska reglerna kring krigsmaterielexport, i linje med sammanhållna politik för en global utveckling samt att också importen av krigsmateriel skall prövas enligt samma regler som exporten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av en tydlig svensk linje i förhållande till diktaturer och stater präglade av etniska konflikter, diskriminering, korruption och förakt för mänskliga rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att obligatorisk rapportering om sociala och miljömässiga hänsynstaganden bör ingå i de svenska multinationella företagens årliga rapporter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny patentregistreringsmodell med prissänkningskrav för läkemedelsbolagens försäljning av t.ex. hiv-mediciner till fattiga länder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att verka för att utvecklingsländerna monterar ned tullar och handelshinder gentemot varandra och ökar den regionala integrationen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen ökar anslagen till bistånd i budgeten mer än förslaget . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen måste förbättra transparensen inom den multilaterala sektorn vad gäller fördelningen av anslagen under utgiftsområde 7 Internationellt bistånd. beslutar om underindelningen av anslag i enlighet med vad som anförs i motionen. anvisar med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anslagen under utgiftsområde 7 Internationellt bistånd för enligt uppställning: Anslag utgiftsområde 7 (tusental kr) Totalt för utgiftsområde 7 Solidaritet är en av huvudprinciperna i kristdemokratisk ideologi. uttrycks den i termer av att alla människor är ömsesidigt beroende av varandra och att banden mellan människor inte är något som vi kan - eller vill - klippa av. För att illustrera att samhörigheten inte är något vi kan välja, illustrerar vi ibland denna tanke med en bild av att alla människor är bröder och systrar. Däremot har vi ett val - och det är om vi ska ta konsekvenserna av denna samhörighet och inse att vi har ett gemensamt ansvar för varandra och för att trygga människovärdet för alla i hela världen. Denna vision om att alla människor ska kunna åtnjuta mänskliga rättigheter engagerar hundratusentals människor i vårt land att göra betydelsefulla insatser för människor i de fattiga länderna. För kyrkor, folkrörelser, organisationer och en mängd ideella föreningar är solidariteten med utsatta människor en självklarhet. Den svenska utvecklingspolitiken har genomgått viktiga förändringar . Två speciella perspektiv skall nu prägla politiken: de fattigas perspektiv på utveckling. De fattigas behov, intressen och förutsättningar skall vara utgångspunkt i strävandena för en rättvis och hållbar utveckling. Det andra perspektivet är rättighetsperspektivet. nya utvecklingspolitik vidgar också fattigdomsbegreppet och lyfter fram att fattigdom inte bara handlar om brist på fysiska resurser, utan också brist på makt, säkerhet och möjligheter att välja i livet., något som länge har verkat för, och välkomnar. vill också särskilt framhålla de demokratiska rättigheterna, som mål i sig, men också som en förutsättning för en utveckling från fattigdom till välfärd. Politikerna i en demokrati måste stå till svars för sina handlingar, vilket leder till bättre fördelning. Alla mänskliga rättigheter är mål i sig, som de både främjar en positiv samhällsutveckling. Skyddet av de mänskliga rättigheterna är därför en ofrånkomlig del av biståndet. De politiska, ekonomiska och tekniska landvinningarna som ägt rum saknar motstycke i historien. Men växer klyftorna mellan de rikaste och de fattigaste, både mellan och inom länder och mellan olika regioner och folkgrupper. Mer än tre miljarder människor lever på per dag. Detta är en moralisk katastrof. Om millenniemålen delas upp på regioner kommer söder om uppnå fattigdomsmålet först . Den omvälvande IT-utvecklingen och den s.k. globaliseringen skapar enormt välstånd för vissa, medan de som hamnar utanför lever kvar i misär. Trots att utbildningsnivån har förbättrats och analfabetismen har halverats i , går 130 miljoner barn inte alls i skolan och är fler än 850 miljoner människor icke skriv- och läskunniga - de flesta av dem är flickor. Trots att förbättringar för kvinnor skett på många håll i världen och att skillnaderna i jämlikhet mellan män och kvinnor minskar, är det till största delen kvinnor som är fattiga och kvinnornas andel av de fattiga ökar. En halv miljon kvinnor dör i samband med graviditet. Cirka en miljard människor saknar tillgång till rent vatten. Över 40 miljoner har drabbats av hiv och aids. har ett ovanligt stort antal länder upplevt en sjunkande levnadsstandard. 46 länder är fattigare än de var 1990 och i 25 länder lider fler av hungersnöd än för ett årtionde sedan. Listan kan göras oändligt lång över orättvisorna i vår värld. Bakom dessa siffror döljer sig enskilda människor som lever i djupaste misär och som förnekas sina grundläggande rättigheter. Vi måste ha dem för ögonen när vi gör våra prioriteringar - fast de inte finns inom vårt lands gränser. Det måste vara slutsatsen av en bekännelse till en etik som betonar ansvaret för och kärleken till nästan. Vår värld står inför ständigt nya utmaningar - såsom spridningen av hiv/aids, den alltmer synliga internationella terrorismen, den ökade gränsöverskridande brottsligheten samt krig och konflikter som tvingat mer än 20 miljoner människor i världen på flykt. Att FN:s () tvingats till så omfattande besparingar att organisationen befinner sig i en ekonomisk kris förvärrar situationen ytterligare. I en värld full av kunskap, med avancerad teknologi och goda resursutvinningssystem finns det inget försvar för att fattigdomen inte utrotas. Vad som ytterst krävs är en ökad politisk vilja. Inte bara en vilja att ta itu med fattigdomen och utveckla ekonomiska reformer för stabilitet i utvecklingsländerna, utan framför allt att göra något åt de faktiska hinder - ekonomiska och handelspolitiska - som finns mellan den rika och den fattiga världen och som försvårar den ekonomiska och mänskliga utvecklingen i dessa länder. Det avgörande är om vi inom världssamfundet lyckas ta bort dessa underliggande orsaker till orättvisan. Här måste det ske mer djuplodande förändringar i tänkandet kring utveckling och bistånd för att man skall kunna nå målen i millenniedeklarationen och riva ner tillväxthindren. Utvecklings- och biståndspolitiken måste genomföras i bättre samordning mellan de ekonomiska, handels- och miljöpolitiska områdena. Det internationella biståndet måste ses som en komponent i en sammanhållen global utrikespolitik till stöd för de fattiga ländernas utveckling och uppbyggnad av fungerande institutioner, för att de skall kunna utveckla socialt och miljömässigt hållbara tillväxtmetoder och höja utbildningsnivån. I grunden handlar det om att inse att alla har rätt till välfärd, demokrati och åtnjutandet av mänskliga rättigheter och också att inse att med resurser och möjligheter kommer också ansvar. Det fattigdomsbekämpande arbetet i svenskt bistånd har alltför ofta fokuserat på att enbart fördela resurser mellan rika och fattiga. Men biståndet måste framför allt bidra till att förutsättningar skapas som kan hjälpa de allra fattigaste ur fattigdomen, och dåär ekonomisk tillväxt en lika viktig ingrediens som fördelning. Ekonomisk tillväxt riskerar att öka belastningen på miljön. Det internationella biståndet måste därför i högre utsträckning inriktas på att främja en ekologiskt hållbar utveckling. Alltför ofta överför det internationella biståndet industriländernas utvecklingsmetoder till de fattiga länderna trots att det globalt sett är ekologiskt ohållbart i längden. En ytterligare viktig aspekt i dagens internationella bistånd är att förstå kopplingen mellan ekonomisk och social utveckling och väpnade konflikter. Biståndet kan därför spela en avgörande roll i både konfliktförebyggande syfte och under fredsuppbyggande perioder. Om inte institutioner snabbt byggs upp och en försoningsprocess inleds är det risk att nya oroligheter bryter ut. Det framtida biståndet måste därför vara än mer anpassat för säkerhetsfrämjande och konfliktförebyggande åtgärder än . Det är viktigt att det finns en sammanhållen global politik till stöd för de fattigaste ländernas utveckling. Alltför ofta tar vi i industriländerna med ena handen, genom protektionistisk handelspolitik, som vi ger med den andra, via internationellt bistånd. Det är inte försvarbart. Det behövs en betydligt bättre samordning mellan olika nationella och internationella biståndsgivare, icke-statliga organisationer och näringslivets företrädare. Dålig samordning leder till både dubbelarbete och ett dåligt strukturerat bistånd och utgångsläge för utvecklingsländerna. Det slutliga målet med det internationella biståndet är att det inte längre skall behövas. Dessvärre är världen mycket långt från den visionen. Prognoserna ser mycket dystra ut. När det gäller hiv/aidsspridningen ser prognoserna katastrofala ut. Med dagens biståndsnivåer och prioritering av utvecklingsfrågorna i praktisk politik, är målet om en värld där alla åtnjuter mänskliga rättigheter extremt avlägset. Institutionella förändringar för en sammanhållen utvecklingspolitik av utredande och debatt beslutade den svenska om en ny svensk politik för global utveckling. Den viktigaste förändringen är att det slås fast att alla politikområden skall bidra till det övergripande målet: att bidra till en rättvis global utveckling. skall politiken dra åt samma håll - en samstämmig politik. Målen är det inget fel på - snarare är detta en mycket välkommen förändring där utveckling, fattigdomsbekämpning och främjande av mänskliga rättigheter blir ett ansvar som gäller för alla departement, och där biståndet är en enskild, men mycket viktig, komponent. Men problemet är att alldeles för få och för svaga institutionella förändringar föreslagits av den socialdemokratiska regeringen som kan göra att målen blir verklighet. Därtill är målen dåligt nedbrutna och konkretiserade. Under behandlingen av regeringens proposition underströk också behovet av att det klargörs var samordningsansvaret för politiken skall ligga och att det säkerställs att uppkomna målkonflikter hanteras på ett systematiskt och transparent sätt så att de uppsatta målen verkligen blir de mål som prioriteras. I regeringens skrivelse 2004/05:4, , ges den första redovisningen av regeringens arbete inom olika politikområden. Regeringen skriver: Då politiken antogs av innehåller skrivelsen inte en redogörelse av politikens resultat, utan ger snarare en redovisning av sakläget inom olika politikområden. Detta är problem som riskerar att kvarstå om inte förändringar kommer till stånd som ger arbetet för global utveckling större tyngd och mer muskler inom alla politikområden. Som det är nu är det svårt för riksdag och allmänhet att få insyn i hur regeringen hanterar målkonflikter då det inte finns transparens i hur regeringen hanterar enskilda fall av principiell betydelse. Det är också mycket oklart vilket mandat det sekretariat på UD har som ansvarar för genomförandet av politiken och vilken makt det har för att "driva på" politiken. Och hur ska en ordentlig utvärdering av i vilken grad det finns någon måluppfyllelse kunna ske, om varken proposition eller skrivelse tydliggör vilka problem och utmaningar som finns och vad man önskar åstadkomma? Den internationella solidariteten betonar skyldigheterna och omtanken mellan människor och stater oberoende av gränserna som skiljer dessa åt. lever vi i en värld som i mångt och mycket är gränsöverskridande till sin karaktär. Därför är det relevant att analysera hur våra politiska beslut i och i EU påverkar andra delar av världen. Hur påverkar t.ex. vår handelspolitik möjligheterna för länderna i syd att resa sig ur fattigdomens slaveri? Eller hur påverkar våra miljöfarliga utsläpp livsbetingelserna i andra delar av världen?