mot · GS02Fi231 · 2004-10-05 00:00:00 — Tabell 4.1 Tillkommande budgetförsvagningar i förhållande till vårpropositionen Miljoner kronor Höjd kompensation i BTP Biståndet ökas till av BNI Källa: prop. 2004/05:1, samt egna beräkningar 4.2Regeringens åtgärder leder till högre långsiktig arbetslöshet Det finns skäl att försöka värdera hur regeringens åtgärder påverkar ekonomins långsiktigt uthålliga produktionsförmåga. Att regeringen föreslår att egenavgifterna sänks medför att marginalskatten för låg- och medelinkomsttagare minskar något. föreslås emellertid andra åtgärder som går i motsatt riktning. Förändringen av grundavdraget medför att en mindre grupp inkomsttagare får lägre marginalskatter men försämrar situationen för många andra. För flertalet låg- och medelinkomsttagare betyder förslaget att incitamenten att arbeta inte stärks som inkomstförstärkningen kan leda till en ökad efterfrågan på fritid. Regeringen föreslår också att uppräkningen av brytpunkten för statlig inkomstskatt reduceras , vilket medför höjda marginaleffekter för många medelinkomsttagare. Att regeringen föreslår höjda energiskatter innebär en höjning av marginaleffekterna. Eftersom priset på varor utgör relativpriset på fritid betyder en höjning av indirekta skatter att marginaleffekterna ökar. Det försvagar ytterligare incitamenten att arbeta.1 KI:s bedömning är att regeringens förslag på skattesidan medför att de samlade marginaleffekterna i ekonomin ökar. Till förändringarna av skattesystemet skall läggas reformerna i transfereringarna. Trots att förslagen medför en betydande belastning på statsfinanserna medför de inte någon strukturell förbättring. Tvärtom innebär såväl den återställning av ersättningen i sjukpenningen som aviseras som de höjningar i föräldraförsäkringen, underhållsbidraget och bostadsbidraget som föreslås att marginal- och tröskeleffekterna ökar. Om regeringen önskat förbättra situationen för de barnfamiljer som har en utsatt ekonomisk situation, främst ensamstående mammor eller pappor, hade det varit möjligt att inom samma budgetram införa ett särskilt ensamförälderbarnbidrag och därmed ersätta bostadsbidraget. En sådan åtgärd, som vi förordar, höjer den ekonomiska standarden och minskar marginaleffekterna. Den samlade effekten av förändringarna i skatte- och transfereringssystemen medför att marginaleffekterna i ekonomin ökar. Att förslagen påverkar grupper, t.ex. ensamstående mammor, som redan i utgångsläget har en svagare förankring på arbetsmarknaden, ökar sannolikheten för att effekterna på arbetsutbudet blir negativa och att den långsiktiga arbetslösheten kommer att öka något. Regeringen föreslår ett tillfälligt sysselsättningsstöd till kommuner och landsting. Forskningen tyder på att arbetslöshetseffekten av temporära sysselsättningsstöd till kommunerna är försumbar. En ny rapport från () visar att tidigare justeringar av statsbidragen inte givit de sysselsättningseffekter som regeringen nu önskar uppnå med satsningarna på kommunerna. IFAU konstaterar: "Ett resultat som är förvånande är den lilla, eller obefintliga, roll som förändringar i kommunernas statsbidrag och skattebas spelar för efterfrågan på personal. Det finns således en risk att det kommunala sysselsättningsstödet ger betydande undanträngningseffekter och att det inte leder till någon motsvarande minskning av kostnaderna i andra system (t.ex. i a-kassan). Till skillnad från t.ex. förbättrade barnbidrag, som medför en effektiv efterfrågestimulans, har regeringen valt att prioritera en efterfrågestimulerande åtgärd som sannolikt är ineffektiv. En grundpelare i modern nationalekonomi är att den långsiktiga arbetslösheten bestäms av strukturella och institutionella faktorer såsom bl.a. demografi, lönebildning, teknisk utveckling, graden av öppenhet mot omvärlden och skatte- och bidragssystemen.3 Tillfälliga efterfrågestimulanser från penning- eller finanspolitiken kan påverka arbetslösheten på kort sikt, men normalt inte den arbetslöshet som på lång sikt är förenlig med stabila priser. Det kan uppkomma trögheter, t.ex. på grund av att social kompetens går förlorad av arbetslöshet, som gör att arbetslösheten biter sig fast på en högre nivå, men på medellång sikt avgör strukturer och institutioner arbetslöshetsnivån. Regeringen föreslår nu åtgärder som innebär både en kortsiktig efterfrågestimulans och högre marginaleffekter i skatte- och bidragssystemen. Den samlade effekten är att arbetslösheten kommer att stiga och att det blir ännu svårare att uppnå de mål som satts upp för arbetslösheten och sysselsättningen. Regeringen räknar med att tillväxten ligger på i genomsnitt 2004-2006. I prognoser antas sysselsättningen öka i genomsnitt och arbetslösheten minska . Trots att tillväxten ligger påtagligt högre än det historiska genomsnittet minskar arbetslösheten marginellt. När BNP-tillväxten steg med liknande tal föll arbetslösheten mera påtagligt. En tolkning av departementets prognoser är att det s.k. Okunsambandet, dvs. hur mycket sysselsättningen förändras när BNP-tillväxten ökar eller minskar, har försämrats.4 Skulle så vara fallet föreligger det en risk att regeringen försöker möta en strukturell försämring med en tillfällig efterfrågestimulans. Även om det inte skett någon försämring av ekonomins förmåga att skapa sysselsättning, utan att återhämtningen på arbetsmarknaden bara skett något långsammare än normalt, framstår regeringens politik som märklig, eftersom åtgärderna då utgör en onödig försvagning av statsfinanserna. Regeringen presenterar förslag som förbättrar den långsiktiga produktionsförmågan, t.ex. vissa satsningar på forskning samt avskaffad arvs- och gåvoskatt. Det är emellertid svårt att se den ekonomiska logiken bakom förslaget att förändra förmögenhetsskatten. Vår bedömning är att förmögenhetsskatten är skadlig för tillväxten, men det problemet åtgärdas inte genom att regeringen sänker beskattningen primärt för villaägare. Regeringen föreslår också en höjning av energiskatterna med ca . Höjningen sker som ett led i en s.k. skatteväxling. Samhällsekonomiskt blir effekten att försumbara miljövinster uppnås till priset av försämrad konkurrenskraft för svenska företag och högre marginaleffekter för hushållen. Att regeringen, inom ramen för reformer som försvagar statsfinanserna med , föreslår åtgärder som sammantaget försämrar ekonomins funktionssätt och medför högre strukturell arbetslöshet är anmärkningsvärt. 4.3Budgetmålen kommer inte att upprätthållas Regeringens politik innebär en allvarlig försvagning av statsfinanserna. Till att börja med ter det sig som allt mindre sannolikt att regeringen kommer att kunna upprätthålla budgetmålet om ett finansiellt sparande på över konjunkturcykeln. Utgår vi från regeringens prognoser kommer det strukturella sparandet att ha uppgått till i genomsnitt för . Tabell 4.2 Strukturellt sparande i offentlig sektor Procent av BNP -0,3 Källa: prop. 2004/05:1, bil. Ett sätt att närma sig frågeställningen om den expansiva inriktningen av finanspolitiken är motiverad är att utgå från konjunkturläget. Om vi antar att den nuvarande konjunkturcykeln inleddes i och med att tillväxten nådde sin botten skulle det normala mönstret vara att nästa botten nås under 2007.5 Det går naturligtvis inte att utgå från att den ekonomiska utvecklingen kommer att upprepa ett historiskt mönster eller att det föreligger konjunkturcykler i egentlig mening, men det kan ändå vara relevant att ta historien som utgångspunkt. Ur ett sådant perspektiv vore det rimligt att det finansiella sparandet i den konsoliderade offentliga sektorn uppgår till i genomsnitt 2003-2007. För att det skall vara möjligt måste det strukturella sparandet, med utgångspunkt i eller KI:s prognoser , i genomsnitt uppgå till 2005-2007. Om regeringen menar allvar med att upprätthålla budgetmålet är risken stor att finanspolitiken stramas åt när tillväxten redan passerat toppen och en avmattning kan vara förestående. Ett annat sätt att närma sig frågan är att sätta sparandet i relation till resursutnyttjandet. Regeringens tankeram för finanspolitiken utgår från att det finansiella sparandet justerat för konjunkturvariationer skall uppgå till av BNP. Medan det faktiska sparandet kan variera beroende på efterfrågeläget bör det strukturella sparandet i normalfallet uppgå till . Såär inte fallet i budgetpropositionen trots att räknar med att fullt resursutnyttjande nås . Tabell 4.3 Regeringens prognoser för faktiskt och strukturellt sparande i den offentliga sektorn Andel av BNP Källa: prop. Av tabell 4.3 framgår att regeringens bedömning av det strukturella sparandet tyder på en försämring sedan förra budgetpropositionen som motsvarar av BNP för av BNP 2006. Eftersom det inte har skett någon motsvarande förändring i bedömningen av det ekonomiska läget är det tydligt att regeringens ofinansierade reformer är huvudskälet till försämringen. Ett annat sätt att bedöma inriktningen av finanspolitiken är att analysera förändringar av det strukturella sparandet, vilket brukar användas som en indikator på om finanspolitiken förts i en mer eller mindre expansiv riktning. I tabell 4.4 framgår att finanspolitiken i budgetpropositionen 2004 hade en inriktning som var svagt åtstramande. har politiken förts i en expansiv riktning som regeringen reviderat upp sina prognoser för BNP-tillväxten från 2,6 och 3,5 till . Politiken har således förts i en mer expansiv riktning som konjunkturbedömningen blivit mer optimistisk. Tabell 4.4 Förändring av det strukturella sparandet i den offentliga sektorn Andel av BNP -0,7 -0,4 Källa: prop. 2003/04:1, prop. 2003/04:100, prop. Även inriktningen av de åtgärder regeringen presenterar är märklig mot bakgrund av bedömningen av det ekonomiska läget. En huvudkomponent i regeringens förslag är en efterfrågestimulans, som sker genom ökade transfereringar till hushållen, exempelvis höjda barnbidrag och förbättrat grundavdrag, och åtgärder för att tillfälligt stimulera sysselsättningen, t.ex. genom tillfälliga sysselsättningsstöd för kommuner och ökade anslag till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Förbättringar av föräldraförsäkringen, barnbidraget, underhållsstödet, satsningar på AMS-åtgärder och ökade anslag vore logiska om regeringen räknade med att tillväxten skulle bli svag. Om situationen var sådan att hade ett akut behov av efterfrågestimulanser kunde politiken möjligen anses vara rationell. Finanspolitiken har förts i en riktning som bidrar till att förstärka konjunktursvängningarna i svensk ekonomi. Det är anmärkningsvärt att en regering medvetet begår allvarliga stabiliseringspolitiska misstag. 4.4Omfattande reformer ökar risken för att utgiftstrycket underskattas I ett längre perspektiv är de reformer som regeringen presenterat, utan att ange någon specifik finansiering, av en betydande omfattning. KI beräknade i sin vårrapport att de ofinansierade reformerna uppgick till . () har uppdaterat denna beräkning. Enligt uppgick de ofinansierade reformerna, som framgår av tabellen nedan, till redan efter vårpropositionen. Tabell 4.5 Statliga skatte- och utgiftsreformer år Vård, skola, omsorg, sjukersättning Hållbar utveckling, miljö -2,3 -3,3 -17,3 -9,0 -7,8 -0,9 -0,2 Källa: (2004) dnr 2004:1380 Med de som tillkommer i budgetpropositionen uppgår de ofinansierade reformerna nu till . Det finns inte heller skäl att tro att regeringen nu låter sig nöjas. Det finns en påtaglig risk att ytterligare budgetförsvagningar kommer att ske . Regeringen och samarbetspartierna har bundit sig för att genomföra det s.k. 121-punktsprogrammet. Beräknar man kostnaderna för de återstående löftena - bl.a. förlängd föräldraförsäkring, höjt tak i sjukpenningen, fria läkemedel för barn, högkostnadsskydd i tandvården för alla och ökat stöd till kollektivtrafiken - tillkommer ytterligare uppemot 10 miljarder kronor.6 Till detta kan också läggas löftena från - bl.a. avgiftsfri barnomsorg och ytterligare skattesänkningar - som kostar ytterligare ca 5 miljarder kronor.7 Sammantaget har regeringen och stödpartierna redan bundit sig för budgetförsvagningar på ytterligare . En risk med denna omfattande reformpolitik är att försvagningen av de offentliga finanserna blir större än vad regeringen antagit. En rad av de reformer som genomförs påverkar hushållens och företagens beteende, och dessa effekter beaktas sällan eller aldrig i , () eller KI:s kalkyler.8 När regeringen höjer taken i föräldraförsäkringen finns det en risk att beteendepåverkan gör att kostnaderna blir större än beräknat. har regeringen i sina prognoser underskattat utgiftsutvecklingen. Prognosmissarna i de senaste finansplanerna uppgår i genomsnitt till av BNP. I budgetpropositionen anges budgeteringsmarginalen, dvs. skillnaden mellan de takbegränsade utgiftsområdena och utgiftstaket i statsbudgeten, till endast 2005 och 2006. Detta är varken nytt eller förvånande. Regeringen har under en följd av år utnyttjat budgeteringsmarginalen. Det är ändock värt att påpeka att med en budgeteringsmarginal på 0,2 miljarder räcker det med att arbetslösheten utvecklas lite sämre eller att några av reformerna blir marginellt dyrare än regeringen har räknat med för att kalkylerna skall spricka. Ytterligare en allvarlig brist i de riktlinjer regeringen presenterar för budgetpolitiken är att propositionen inte innehåller förslag till utgiftstak . har regeringen föreslagit utgiftstak för . väljer regeringen, mot bakgrund av att ekonomins långsiktiga produktionsförmåga är osäker, att inte presentera något utgiftstak. Förklaringen är besynnerlig. Det hade varit mer rimligt att presentera ett förslag till utgiftstak och framhålla att det kan finnas skäl att revidera detta till följd av den översyn aviserar. Regeringen anger att ett viktigt mål är att öka rättvisan. I finansplanen anges t.ex. att "...klyftorna måste minska, jämställdheten öka och välfärden förbättras" och "satsningar på rättvisa och trygghet" utlovas (prop. 2004/05:1 s. 19). Mot denna bakgrund är det, även om vi inte delar regeringens syn på rättvisa enbart som en fördelningsfråga, relevant att utvärdera hur regeringens politik påverkat fördelningen av välfärd. utvärderar regeringens politik ur ett fördelningspolitiskt perspektiv i de ekonomiska vårpropositionerna. egna analyser visar att lönespridningen "ökat kontinuerligt ", att löneskillnaderna mellan män och kvinnor varit "i stort sett oförändrade", att inkomstspridningen "ökade", vilket främst beror på att "hushållen med högst ekonomisk standard ökat sin inkomst mer än de övriga efter 1995" och att andelen hushåll med svag ekonomi har uppvisat en "svag ökning jämfört " medan förmögenhetskoncentrationen har ökat och "blivit mer ojämnt fördelad" och skillnaden i "inkomstnivå mellan fattiga och rika regioner ökade" (prop. 2003/04:100 bil. I årets budgetproposition (prop. 2004/05:1 bil. 4), som analyserar fördelningen mellan kvinnors och mäns ekonomiska resurser, konstateras att löneskillnaderna är betydande, att kvinnors arbetsutbud är lägre, att de arbetar i offentlig sektor i större utsträckning än männen, att arbetsmarknaden är starkt könssegregerad, att kvinnor i samtliga skeden i livet har en lägre inkomst än männen, att kvinnor utnyttjar socialförsäkringarna i större utsträckning än männen. Mest utsatta är ensamstående mammor. Särskilt allvarligt är regeringens konstaterande att "Det finns en risk att dessa väl utbyggda välfärdssystem, vilka till viss del kompenserar kvinnor för förlorad marknadsinkomst, hämmar utvecklingen mot en mer jämställd arbetsmarknad. Vidare bevaras traditionella könsmönster när det gäller obetalt arbete". I klartext betyder detta att dagens försäkringssystem cementerar fattigdomsfällorna och uppmuntrar en föråldrad syn som innebär att kvinnan skall ta huvudansvaret för familjen. Utvecklingen kan tolkas på olika sätt. Det kan vara så att regeringen inte menar allvar med formuleringarna om rättvisa, klyftor och delaktighet. En sådan tolkning skulle implicera att regeringen sätter upp rättvisemål som den egentligen inte har några ambitioner att vidta åtgärder för att uppnå. En annan tolkning är att regeringen, oavsett vilka mål det gäller, helt enkelt är oförmögen att agera. En sådan tolkning kan te sig rimlig mot bakgrund av att regeringen generellt förefaller att missa sina mål och inte heller visar någon benägenhet att vidta åtgärder när målavvikelsen ökar. En annan tolkning är att regeringen använder synnerligen ineffektiva metoder för att nå sina mål om rättvisa. Denna tolkning är konsistent med att regeringen på andra områden förefaller att ha som arbetsmetod att vidta åtgärder som, enligt forskning och beprövad erfarenhet, inte har någon effekt. Regeringens misslyckande blir än mer tydligt om rättvisefrågan ses utifrån ett modernt välfärdsperspektiv. Kommittén Välfärdsbokslut väljer att definiera välfärd som individens möjligheter att förfoga över resurser i pengar, kunskaper, sociala relationer m.m. med vilkas hjälp individen kan kontrollera och styra sina livsvillkor (SOU 2001:29 s. 29). Utifrån ett sådant perspektiv blir den socialdemokratiska regeringens misslyckande än mer tydligt. Bristen på tillväxt och dynamik bidrar till att ett stort antal människor har ställts utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Höga ersättningsnivåer i socialförsäkringarna bidrar till att många människor fastnar i ett permanent utanförskap. På lång sikt medför ett utanförskap på arbetsmarknaden en ogynnsam utveckling av livsinkomsten. Höga skatter för låg- och medelinkomsttagare och inkomstprövade bidrag medför att många medborgare har små möjligheter att påverka sin ekonomiska situation genom sitt eget agerande. Ensamstående mammor med barn och invandrarfamiljer möter ofta marginaleffekter på , vilket gör det svårt att förbättra den egna situationen genom eget arbete (t.ex. SOU 2001:24 eller SOU 2004:2). En oförmåga att påverka den egna situationen kan både bidra till inlärd hjälplöshet och ge upphov till frustration över att avkrävas ansvar för en livssituation som inte kan påverkas, eller som regeringen (prop. 2004/05:1 bil. 4) konstaterar: "jämn fördelning av arbete är en nyckelfråga för ekonomiskt oberoende." Många människor har små ekonomiska marginaler och så små besparingar att de har svårt att klara oväntade ekonomiska förändringar. Detta gäller särskilt ensamstående mödrar. Den starka ställningen för den offentliga produktionen av välfärdstjänster bidrar till att många medborgare har begränsade möjligheter att själva påverka och styra över vård och omsorg. Möjligheterna att välja skola för barnen är små i många kommuner och möjligheterna att välja läkare eller äldreomsorg är begränsad. Den starka ställningen för den offentliga tjänsteproduktionen av välfärdstjänster bidrar till att arbetsmarknaden för många människor, särskilt kvinnor, begränsas till offentliga monopol. Hierarkiska och politiskt styrda organisationer kan bidra till otrivsel för personalen. Segregationen gör att möjligheterna att finna arbete och göra karriär är påtagligt sämre för personer med utländsk bakgrund. Risken för långvarigt bidragsberoende är också ojämnt fördelad. Det är anmärkningsvärt att i åldersgrupperna är risken för att en person är förtidspensionerad 28 gånger högre för en kvinna med grekiskt ursprung och 30 gånger högre för en kvinna med turkiskt ursprung (SOU 2004:21 s. 82). Det har också påvisats att de negativa ekonomiska förutsättningarna går i arv mellan generationer. Den socialdemokratiska välfärdsstaten bidrar till stelheter i ekonomin som förhindrar människor att genom egen flit, förkovran och arbete göra en inkomstkarriär. Höga marginaleffekter i skatte- och bidragssystem, ett enkelriktat och enhetligt utbildningssystem, konkurrenshinder som förhindrar att marknaden underminerar segregering, byråkrati som försvårar företagande, en otillräcklig riskkapitalmarknad och attityder som inte uppmuntrar människor att försöka bygga en bättre framtid genom eget arbete bidrar till att begränsa den sociala dynamiken. Socialdemokraterna har styrt nästan oavbrutet . Den fördelning av välfärd, inkomster och möjligheter vi ser är ett resultat av Socialdemokraternas politik. Välfärdsstaten har bidragit till att öka människors trygghet och till att minska välfärdsskillnader, men det framstår också tydligt att stelheter, bristande dynamik och avsaknad av incitament utgör det kanske allvarligaste hindret för människor att styra över sina liv och öka sin välfärd. Brister i välfärdsstaten har blivit ett hot mot både rättvisa och välfärd. 5Moderaternas riktlinjer för den ekonomiska politiken 5.1En ekonomisk strategi för fler i arbete Det övergripande målet för den moderata politiken är att öka välståndet och tryggheten för alla medborgare. Ett ökat individuellt självbestämmande och frihet i kombination med ett gemensamt ansvarstagande för trygghet åt alla är vår utgångspunkt. Att säkra välståndstillväxten och välfärden förutsätter ett långsiktigt perspektiv. Det allt överskuggande problemet i svensk ekonomi är att för många står utan arbete eller jobbar mindre än vad som skulle kunna vara fallet. försörjdes mer än en miljon människor i arbetsför ålder med bidrag. Frånvaron är inget annat än ett gigantiskt slöseri med mänskliga resurser som skapar en grundläggande otrygghet hos den enskilde. Frånvaron medför dessutom en enorm belastning på de offentliga systemen och på samhället i stort. Den direkta kostnaden uppgår bara för den offentliga sektorn till ofattbara per arbetsdag. Det viktigaste nu är att snabbt bryta frånvaron medan tid är. Att vänta är inte ett alternativ. Ju längre åtgärderna dröjer, desto svårare och mer smärtsamt blir det att bryta den negativa trenden. Vi moderater tror att alla människor som kan jobba vill jobba. Vi moderater tycker att människor som vill jobba skall ges möjligheten att jobba. Vi moderater vet att det måste löna sig att jobba och vi vill att de människor som vill och kan jobba skall kunna försörja sig genom det egna arbetet. Då stärks självkänslan. Dåökar tryggheten och makten över den egna vardagen. Mot denna bakgrund föreslår en samlad strategi. Denna strategi har fyra huvudkomponenter: Uthålliga offentliga finanser måste säkras. Det måste löna sig att arbeta. Den offentliga sektorn måste reformeras och den gemensamma finansieringen säkras. Företagens konkurrenskraft måste förbättras. 5.1.1Uthålliga offentliga statsfinanser måste säkras Det mest självklara målet för finanspolitiken är att säkerställa att utvecklingen av de offentliga finanserna är uthållig. Endast på detta sätt kan den långsiktiga välfärdsutvecklingen säkras. Om regering och riksdag misslyckas med uppgiften betyder det att dagens medborgare beviljar sig förmåner som framtida generationer får betala. En stigande offentlig skuldsättning medför att räntekostnaderna ökar och att framtida generationer måste använda en större del av sina inkomster till att betalaför att tidigare generationer levt över sina tillgångar. Det är också viktigt att säkra att den ekonomiska politiken inte blir en störningskälla i ekonomin. Stora underskott i det finansiella sparandet och en hög offentlig skuldsättning undergräver förutsättningarna för att upprätthålla prisstabilitet och ökar riskerna för kriser på de finansiella marknaderna och i den reala ekonomin. En sådan utveckling, som upplevde , riskerar att kullkasta hushållens och företagens ekonomiska planering på ett sätt som medför betydande samhällsekonomiska kostnader. En omfattande offentlig upplåning riskerar också att medföra en belastning på sparandet som påverkar investeringarna negativt. Ökad offentlig upplåning ökar risken för att räntenivån skall stiga, särskilt på en kreditmarknad som i ett internationellt perspektiv är av begränsad omfattning. Det skapar en osäkerhet som får negativa effekter på investeringsviljan. Det finns således en risk för att hög offentlig upplåning bidrar till att kapitalstocken blir mindre än vad som annars skulle vara fallet, vilket då medför att den långsiktiga tillväxten påverkas menligt.