mot · GS02Ub378 · 2004-10-04 00:00:00 — Utveckla fackhögskolor för yrkesinriktade utbildningar. Informera blivande studenter att olika högskolor kan erbjuda utbildning av olika slags kvalitet. En rankning av högskolor ska offentliggöras. Elitutbildningar måste finnas med ett mer utmanande studieinnehåll och studietakt. Ge mer makt direkt till studenter och lärosäten. Nej till sänkta förkunskapskrav. Inför en studentpeng så att studenterna med sina val avgör hur utbildningsplatserna ska fördelas. Bonus för studenter som tar examen, genom nedskrivna studieskulder. Minska ökningen av antalet högskoleplatser och för över de resurserna till kvalitetssatsningar. Lärarna måste ges tid att undervisa. Se över finansieringssystemet så att det inte leder till sänkt kvalitet i grundutbildningen. Studentkontrakt ska upprättas, där lärares och studenters rättigheter och skyldigheter anges. Inrätta ett kvalitetsinstitut som är fristående från . Den fria akademins tre grundsatser4 Vi måste bort från utbildning(s)fabriken5 Våga visa utbildningars olikheter6 Se över finansieringen av utbildningen8 Studiemedel och fler studentbostäder11 Kompletteringsutbildningar för personer med utländsk utbildning11 Inför svenska fackhögskolor ("colleges")12 Funktionshindrade kan behöva extra ersättning13 Renodla och inrätta ett nytt kvalitetsinstitut14 Inrätta en ny internationellt jämförbar masterexamen15 Återupprätta det akademiska självstyret17 Uppmuntra stiftelsedrivna högskolor och privata universitet18 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införandet av en studentpeng. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda ett nytt finansieringssystem för grundutbildningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda en examensbonus för studenter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att återställa förkunskapskraven till de utbildningar som fått sänkta förkunskapskrav. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att minska centraliseringen av platstilldelningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa svenska fackhögskolor ("colleges"). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka tillgängligheten för funktionshindrade högskolestuderande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett renodlande av roll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättandet av ett oberoende kvalitetsinstitut. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättandet av ett studentkontrakt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett avskaffande av kårobligatoriet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett ökat internationellt utbyte vid universitet och högskolor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättandet av en ny internationellt jämförbar masterexamen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att stoppa könsdiskrimineringen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett återupprättande av det akademiska självstyret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att uppmuntra stiftelsedrivna högskolor och privata universitet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det skall ställas höga krav på att masterexamen skall innehålla ämnesfördjupning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att resurstilldelningssystemet till högskolan skall ge lärosätena större resurser per student på avancerade kurser jämfört med grundkurser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av vilka utbildningar som skall kunna ge en yrkesexamen. Den fria akademins tre grundsatser Varför finns universitet och högskolor? Vilka är de till för? Högskolan är till för "samhället", den ska tjäna staten eller den ska tillgodose näringslivets behov, är några av de varierande och motstridiga svar som kan utläsas ur den utbildningspolitiska debatten i . Men det finns ett enkelt, liberalt, besked: Universitet och högskolor är till för dem som ägnar sig åt högskolans huvuduppgift - att söka kunskap. När framtidens utbildningsväsende formas måste studenter och forskare sättas i centrum. Denna motion tar strid för idén om den fria akademin och innehåller en tydlig agenda med reformer. Den fria akademin är en vision sprungen ur tanken om kunskapen som redskap för personlig utveckling, ur det klassiska bildningsidealet och ur idén om det fria, kritiska kunskapssökandet. Det är en vision med djup förankring i den liberala idétraditionen - en radikal kraft för förnyelse och förändring av den högre utbildningen och forskningen i . Den fria akademin bygger på tre grundsatser: Kunskap som egenvärde. Det måste bli ett slut på uppdelningen i "nyttig" och "onyttig" kunskap. Förmedlandet och utvecklandet av kunskap kan inte mätas i kortsiktiga nyttotermer. Studenter som lär sig klassiska språk eller forskare som ägnar sig åt naturvetenskaplig grundforskning kan sällan peka på hur deras verksamhet kan omsättas i högre BNP-tillväxt. Men de nya insikter som kunskapssökandet genererar berikar de enskilda människorna och bidrar till att stärka det gemensamma intellektuella kapitalet. Ett samhälle som inte tar till vara och uppmuntrar människors strävan efter kunskap förtvinar. Liberaler tar strid för kunskap som egenvärde och mot en nyttofixerad kunskapssyn. Den fria akademin är samhällets självkritiska spegel. Det måste bli ett slut på centralstyrning och politiska pekpinnar gentemot universitet och högskolor - gentemot lärare, studenter och forskare. Studenternas val måste få större genomslag när det gäller tilldelning av platser både mellan olika högskolor och mellan skilda ämnesdiscipliner. Högskolornas möjligheter att bestämma över det egna lärosätet måste stärkas; lärare, studenter och forskare ska ha ett avgörande inflytande i universitetsstyrelserna. Liberaler tar strid för den akademiska friheten och mot politisk centralstyrning. Det måste bli ett slut på en ordning som ensidigt premierar uppfyllandet av kvantitativa planmål, i form av exempelvis hur många studenter som utexamineras eller hur många personer som disputerar. Högskolan är ingen utbildningsfabrik. I stället måste den vetenskapliga kvaliteten sättas i främsta rummet. Kvaliteten i undervisning och forskning ska utvärderas genom såväl inre som yttre, oberoende, granskning. Utbyggnaden av högskolan ska ske i en sådan takt att det är möjligt att erbjuda studenterna en akademisk utbildning till innehållet, inte enbart till namnet; det kräver kvalificerade, disputerade, lärare och tillräckligt med tid för undervisning. Liberaler tar strid för den vetenskapliga kvaliteten och mot ensidigt kvantitetstänkande. I denna motion presenteras syn på högskolepolitiken. Med hänsyn till den aviserade forskningspropositionen återkommer med sina förslag på forskningsområdet. ekonomiska förslag på detta område redovisas i en särskild budgetmotion för hela utbildningsområdet. Vi måste bort från utbildning(s)fabriken Regeringen använder ofta som mått att många i en årskull börjar högskolan. Det verkar regeringen nöja sig med - hur många som avslutar studierna framgångsrikt inom utsatt tid verkar mindre intressant. Av högskolenybörjarna /94 saknar examen . Det råder stor brist på forskarutbildade lärare. I genomsnitt genomförs mindre än hälften av all undervisning av personer med forskarutbildning. Resurserna till studenternas grundutbildning har minskat med . Det har orsakat allvarliga kvalitetsbrister inom grundutbildningen. Lärartätheten är låg på många håll, och vid vissa institutioner, främst inom humaniora och samhällsvetenskap, hade antalet undervisningstimmar sjunkit till tre fyra . Annan tillgänglig statistik visar också att andelen disputerade lärare vid landets lärosäten vid åtskilliga högskolor understiger . Siffrorna talar sitt tydliga språk. Den socialdemokratiska regeringen har förvandlat den högre utbildningen till en utbildningsfabrik. Studenter får inte läsa den utbildning de vill, på den ort de vill, eftersom planerat att de ska läsa något annat, någon annanstans. Högskolelärare får alltfler studenter att undervisa och räcker inte till. anser att det viktiga är att studenter har med sig den kunskap som krävs när de lämnar högskolan, inte att så många som möjligt går in i högskolan och att tempot i produktionen kan hållas högt. I utbildningsfabriken är endast det värdefullt som kan mätas. I den fria akademi som vill skapa reduceras inte kunskapen till något som är enkelt att kvantifiera. Utbildning handlar främst om innehåll, kunskap om kvalitet. Studenten är utgångspunkten för den liberala politiken för högre utbildning. Grundutbildningen vid landets universitet och högskolor måste byggas upp med studentens perspektiv i förgrunden. Antalet platser på olika utbildningar matchar inte alls studenternas intresse. Till många högskolor och universitet är sökandetrycket mycket högt. står åtskilliga föreläsningssalar och seminarierum tomma. Det beror på att staten i hög utsträckning styr resurser till ämnen och kurser som den anser att studenterna bör ägna sig åt - utbildningar som staten anser vara "nyttiga". Men kunskap har ett värde i sig. Människors strävanden efter nya lärdomar ska alltid uppmuntras, inte klandras. Det är den enskilde studenten som bäst vet vad han eller hon är lämpad att läsa. vill därför införa en studentpeng. Med en studentpeng är det studenternas val som avgör fördelningen av platser både mellan skilda ämnesdiscipliner och mellan olika lärosäten. Högskolorna måste ha större rätt att anpassa kursutbudet efter studenternas val och inte vara bundna av att antal platser på olika utbildningar har fastställts av för varje enskild högskola. Staten måste visserligen fastställa en totalram för kostnaderna för grundutbildning men inom denna ram ska pengar kunna föras över mellan olika utbildningar med hänsyn taget till vilka kurser studenterna väljer. Denna valfrihet måste även gälla de studerande som väljer en mera yrkesinriktad högre utbildning. Valfriheten ska gälla också i fråga om studieort. Resursfördelningssystemet måste utformas så att högskolor som har ett högt sökandetryck tillförs mer resurser, om de har möjlighet och är intresserade av att utöka för att möta ett sökandetryck. Våga visa utbildningars olikheter anser att högskolorna borde specialisera sig mer och i samarbete med varandra skapa utbildningsprogram med tillräcklig kvalitet. saknar den typ av extraordinära utbildningsmiljöer som finns i en del andra länder. Även behöver elituniversitet. Också en mindre högskola kan utgöra en elit inom ett litet område. Två par exempel är som är specialiserad på småföretagande och med inriktning mot IT. Att skaffa sig en utbildning är ett sätt att signalera vilken förmåga man har. Många studenter strävar efter att visa att de kan prestera något extra. Det finns nästan bara ett enda sätt att visa det , och det är att läsa fler poäng än de flesta, ibland två eller tom tre utbildningar. Det är dock sällan man har nytta av både en juristutbildning och en läkarutbildning. Detta är inte särskilt fruktbart, vare sig samhällsekonomiskt eller ur ett individuellt perspektiv. Det vore bättre och ärligare att de skillnader som finns i vetenskaplig kvalitet mellan olika högskoleutbildningar erkändes. har t ex en markant högre andel forskarutbildade lärare än andra universitet och högskolor. Samma skillnader finns mellan ämnesinstitutioner vid olika universitet och högskolor. För att studenter ska kunna fatta välgrundade val om sina studier, krävs att de ges bättre information om de utbildningar som finns. Studenterna ska ges kunskap om innehålls- och kvalitetsskillnader mellan olika utbildningar. En jämförelse mellan olika utbildningar bör genomföras mer systematiserat . En sådan rankning görs i många andra länder. Sådana rankninglistor presenteras i , och har ett värde genom att de håller diskussionen om högskolornas kvalitet vid liv. Förvisso innebär sådan rankning ibland förenklingar, men genom att resultaten diskuteras offentligt, tvingas enskilda lärosäten ifrågasätta, försvara och förändra sin verksamhet. utvecklas rankningsprinciperna genom en dialog där alla inblandade är aktiva. Ett klimat måste skapas där det är självklart att offentligt mellan högskolorna diskutera och jämföra uppgifter om lärarnas kvalitet, om examensarbetenas nivå, om studieresultat och om internationell uppmärksamhet av forskning. tanke är att rankningen dels ska jämföra de akademiska utbildningarna, dels jämföra de yrkesinriktade utbildningarna med varandra. En viktig utgångspunkt i utvärderingen av yrkesutbildningarna ska vara deras relevans för yrkeslivet. Oberoende utvärderingar, exempelvis i form av rankningslistor, är ett viktigt instrument i de liberala strävandena att sätta studenten i centrum. Det skärper konkurrensen mellan högskolor och universitet när det gäller att främja kvaliteten. Tillsammans med tanken att det är de studerandes val som ska avgöra utbyggnad och platstilldelning lägger den makten över utbildningen i den enskilde studentens händer. För att upprätthålla kvaliteten i högskolans utbildningar måste studenterna ha tillräckliga förkunskaper när de påbörjar utbildningen. Högskolan kan inte ägna sig åt att repetera gymnasiekunskaper, det förlorar såväl studenter som samhälle på. Men tvingas lärosätena ägna sig åt allt lättare kurser. Många erbjuder nybörjarkurser i tyska, franska och andra vanliga främmande språk. Genom att kurserna erbjuds på universiteten ger de lärosätet högre anslag. har pekat på att kurserna görs enklare och styckas upp i små delar så att så många som möjligt ska klara kurserna. Det är mycket mer lönsamt att erbjuda lättare kurser som många studenter klarar än svårare kurser med högre akademisk standard. Det är allvarligt att universitetsutbildningen nu gymnasifieras. I en akademisk examen kan det ingå en stor del kurser som tidigare generationer läste in på gymnasiet. anser att detta slöseri med samhällets resurser måste upphöra och föreslår därför ett nytt finansieringssystem. Ett annat kvalitetsproblem är att högskolan expanderat kraftigt . Enligt regeringens budgetproposition har utbyggnadstakten nu gått ned till . Men fortfarande innebär utbyggnaden att kvaliteten kan få svårt att upprätthållas. Landets studenter har rätt att kräva en utbildning som är akademisk inte bara till namnet utan också till innehållet. vill föra över resurser från utbyggnad till att satsa resurser på att förstärka kvaliteten. De finansiella medel som en, i förhållande till regeringen, något lägre utbildningsvolym frigör bör, enligt mening, användas till att höja den så kallade prislappen - ersättningen per student. Se över finansieringen av utbildningen Dagens resurstilldelningssystem för högskolans grundutbildning gör ingen skillnad mellan ersättningen för kurser på grundläggande nivå (A- och B-kurser) och kurser på avancerad nivå (C- och D-kurser). Kurser på avancerad nivå måste dock bedrivas i betydligt mindre grupper än de rena grundkurserna. Studentunderlaget på de mer avancerade kurserna är mindre och därmed genererar de relativt små intäkter för högskolorna. Vidare är undervisningen på de högre nivåerna så specialiserad att det krävs betydligt mer av individuell handledning och seminarieverksamhet i smågrupper. Det framtida resurstilldelningssystemet bör skilja mellan kurser på grundläggande nivå och kurser på avancerad nivå, där ersättningen per capita är högre för kurser på den avancerade nivån. En annan faktor som skapar stora svårigheter är att högskolorna får ersättning dels utifrån hur många studenter som börjar, dels utifrån hur många som uppnår ett visst antal poäng. Detta system har sedan accepterats av alla partier, men vi menar nu att det är dags att se över systemet. För högskolornas del har det kommit att innebära en stor osäkerhet, eftersom endast hälften av studenterna avlägger examina. Dessutom är systemet inte anpassat till att många studenter bara läser kortare kurser. Högskolan vet aldrig i förväg hur många lärare den har råd att anställa. Dessutom finns en inbyggd risk att högskolorna i längden frestas att sänka kvalitetskraven för att få full ersättning. Det blir viktigare att så många studenter som möjligt kommer ut än vilka kunskaper de har med sig. Till och med studenterna själva har protesterat mot att tentamina har gjorts alldeles för lätta. vill avskaffa det nuvarande systemet för finansiering, eftersom nackdelarna har visat sig vara så stora. Men att förändra finansieringssystemet kräver ett stort arbete, och det går inte att låsa sig vid detaljerade, tekniska lösningar i förväg. Därför anser att en utredning om ett nytt finansieringssystem ska tillsättas. Inriktningen måste vara att högskolorna inte längre ska få sin ersättning utifrån vad studenterna presterar. Då bygger man nämligen in en risk för att högskolor av ekonomiska skäl väljer att godkänna studenter som inte uppfyller de kvalitetskrav som uppställts. Det är bättre att belöningen för att en student lyckats ta sin examen går direkt till studenten i form av en s k examensbonus. Det är mycket viktigt för samhället, och inte minst för den studerande själv, att inledda högskolestudier avslutas med en examen. menar att studenter borde få en extra stimulans att vara flitiga och fullfölja sina studier. En möjlighet är att införa en examensbonus i form av viss nedskrivning av studieskulder. Motsvarande system kan införas också för doktorander som disputerar. Det skulle främja effektivitet i utbildningen utan att högskolorna tvingas tumma på kvalitetskraven. föreslår att möjligheterna att införa ett sådant system utreds. införde examensbonus och där fungerar den enligt fackförbundet mycket bra, dv s den bidrar till att studenter tar examen . När systematisk statistik kommer från , bör denna analyseras av den utredning föreslår. Enligt internationell statistik börjar svenska ungdomar sina högskolestudier sent. betänkande innebar ett litet steg åt rätt håll genom att den presenterade förslag som lyfter fram betygens roll och föreslår att betyg viktas utifrån vilken betydelse de har för den utbildning studenten söker till. Men till skillnad från anser att kvotgrupperna måste tas bort. Kvotgrupperna leder till att det blir svårt att komma in på högskolan direkt efter gymnasiet och uppmuntrar till taktikläsande. Dagens antagningssystem gör t.ex. att många personer går direkt från gymnasiet till komvux för att läsa upp betyg i ämnen som antingen inte är viktiga för högskolestudierna, eller som de egentligen redan har tillräckliga kunskaper i. är antalet studerande som går från gymnasiet till komvux ungefär lika stort som antalet ungdomar som går direkt till högskolan. Kvoter är inte rätt väg att gå för att komma tillrätta med snedrekryteringen. Att skapa ett gymnasium där avhoppen minskar och ett mer rättvist studiemedelssystem är ett bättre sätt att få studerande från olika grupper i samhället. föreslår ett genomfört system med viktade betyg där betygens betydelse för respektive högskoleutbildning väger tungt vid poängberäkningen. Vid vissa utbildningar kan det också vara lämpligt med lokalt utformade antagningsprov, om det finns många sökande till få platser. träder en bestämmelse i kraft som innebär att en fri kvot skapas på av platserna som högskolan får använda för att prioritera vissa grupper. anser att de lokalt bestämda antagningsprinciperna ska vara lika för alla individer och inte utgå från vilken grupp individen tillhör. Vi måste rätta till systemfelet med långa omvägar i utbildningssystemet som leder till att studenterna är allt äldre när de är färdigutbildade. Kvotgrupperna är en viktig del av det systemfelet. Studenten är en utsatt individ inom högskolan. välkomnar den lag om likabehandling av studenter som kom , men ytterligare åtgärder behöver vidtas för att skapa bättre villkor och skydd för studenterna. anser att varje akademisk institution eller utbildningsprogram på fackhögskola ska upprätta ett så kallat studentkontrakt. Studentkontraktet ska innehålla principer för hur bland annat rättning och betygssättning ska gå till. Studenten ska ha rätt att överklaga sitt betyg eller få sin uppsats bedömd av någon annan, i slutändan en av institutionens professorer. Den student som har professorn som sin handledare eller examinator ska ha möjlighet att få sin skrivning eller uppsats bedömd av en från institutionen utomstående granskare. Kontrakten ska självfallet inte bara betona studenternas rättigheter utan också deras skyldigheter, inte minst att ägna tid och kraft åt studierna. Ett bra kontrakt måste innebära rättigheter och skyldigheter för båda parter - studenterna och lärarna. Studentkontrakten kan till sitt precisa innehåll variera mellan olika högskolor och universitet. Det gör att studenten innan hon eller han väljer högskola kan jämföra institutioner. På detta sätt konkurrerar institutioner och högskolor med varandra på ett mycket tydligt sätt, vilket gynnar kvaliteten. Institutionerna ska ha samma form av kontrakt också för sina doktorander. I dessa kontrakt ska anges exempelvis hur mycket handledning som den enskilde forskarstuderanden har rätt att kräva. Kårobligatoriet är principiellt felaktigt och bör därför avskaffas. Även studenter bör själva få välja vilken förening de vill vara med i. Obligatoriets existens är ett bevis för hur liten tilltro som den svenska staten har till studenternas förmåga att skapa och upprätthålla frivilliga sammanslutningar för att tillvarata sina intressen. För oss som tror på studenternas stora och viktiga roll i utvecklandet av landets universitet och högskolor ter sig inte en verksamhet byggd på obligatorisk anslutning som en tilltalande lösning. Det finns en rad frågor som behöver lösas på vägen mot obligatoriets avskaffande och vi vill se en noggrann genomlysning av dessa. Sedan obligatoriet senast utreddes har det skett en hel del förändringar i form av ett ökat antal studenter och lagstiftning om studentinflytandet. För att frågorna kring obligatoriet skall bli noggrant utredda vill vi att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning. Det är mycket viktigt att utredningens arbete sker i nära samarbete med studentsammanslutningar av såväl kår- som nations- och studentföreningskaraktär. Utredningen skall ta fram en handlingsplan för avvecklingen samt en tidsplan för densamma, varefter regeringen senast i samband med vårpropositionen 2006 skall återkomma till . Handlingsplanen kan innehålla övergångsregler. I direktiven till utredningen måste ett antal moment preciseras. Först och främst måste utredningen granska de strukturer som existerar för val av studentrepresentanter till olika organ vid landets lärosäten, presentera alternativ för en frivillig kårverksamhet samt i övrigt föreslå nya former för studentinflytandet. Utredningen skall lämna förslag på hur studentinflytandet över den akademiska och studiesociala kvaliteten kan vidareutvecklas vid ett avskaffande av obligatoriet. Studenternas möjlighet att bedriva utbildningsbevakning skall särskilt belysas. Härvidlag skall särskild hänsyn tas till frågan om studentkårernas oberoende gentemot lärosätena. Utredningen skall vidare granska och lämna förslag på framtida definitioner och avgränsning av studentkårernas kompetens. I arbetet med att finna nya former för studentinflytande skall behovet av kontinuitet beaktas. Utredningen skall också studera de nuvarande reglerna för beskattning av landets kårer och nationer och beakta de frågor kring momsredovisning, fastighetsbeskattning och beskattning av verksamheter som kan komma att bli aktuella vid ett avskaffande av obligatoriet.