mot · GS02So394 · 2004-09-27 00:00:00 — Villkor för en hälsofrämjande vård arbetar för en hälso- och sjukvård där man bygger på det friska och arbetar förebyggande. Det innebär också att hälsoproblem ska mötas så tidigt i hälsovårdskedjan som möjligt. Ökad personlig medvetenhet om hälsofrågor och egenvård och ett folkhälsoarbete som är förankrat i den lokala och sociala miljön är den första linjen. En "närvård" där familjeläkare, vårdcentraler, företagshälsovård, skolhälsovård och den kommunala äldrevården samarbetar med patienten i centrum är ett fundament - både för ett aktivt lokalt förebyggande arbete och för kontakterna med den specialiserade vården. Specialistvården och sjukhusvården får bättre förutsättningar att klara sin uppgift snabbt och effektivt om närvården fungerar, är tillgänglig och lyckas lotsa patienterna till rätt nivå. Hälso- och sjukvården har betydande problem som måste övervinnas för att denna vision om närvård ska kunna förverkligas. Vårdsektorn befinner sig i en växande resurskris och den ekonomiska basen måste successivt bli större. Patienten möter alltför ofta en "kö-kedja" där den ena kön eller uppskovet ofta följer på den andra: telefonkö, kö till läkarbesök, kö till specialistläkare och kö till operation eller behandling. Människor våndas och lider och tilltron till vården sviktar som samhällsekonomin tillfogas skada. Personalen i hälso- och sjukvården får ofta dåliga förutsättningar att göra ett bra jobb som kombinationen av för få nyutbildade läkare och sjuksköterskor och en ofta dålig arbetsmiljö leder mot en överhängande personalbrist. för fram en rad förslag för att hantera dessa utmaningar och bana väg för en modern, hälsofrämjande vårdsektor: Samlad patienträttighetslag och öppna kvalitetsregister. Möjlighet att söka vård i annat EU-land. Fler entreprenörer i hälso- och sjukvården. Minska byråkratin i vården. Utred möjligheten att bredda vårdsektorns resursbas på ett sätt som ger långsiktiga förutsättningar för vårdens utveckling och landstingens självstyre. 5En helhetssyn på hälsa8 5.1Behov av en bättre hälsovårdsorganisation med individen i centrum9 5.1.1Första linjen: Folkhälsa och egenvård10 5.1.2Andra linjen: Närvården10 5.1.3Tredje linjen: Specialiserad vård10 6Rimliga förutsättningar för hälso- och sjukvården11 7.1.1Sociala gemenskaper, självbestämmande och den "gröna" dimensionen13 7.1.2Politik mot alkohol, droger och tobak13 7.1.3Barns och ungdomars psykosociala hälsa13 8.1Minska byråkratin i vården!15 8.3Samordna insatserna kring individen16 8.4Ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting17 9.2Nationell vårdgaranti med rätt att välja vårdgivare19 9.3Vård i annat EU-land20 10Fler entreprenörer i hälso- och sjukvården21 10.2Lättare att få F-skattsedel22 10.3Uppdelad upphandling och utmaningsrätt23 10.4Revidera lagen om offentlig upphandling23 10.5Rättvisa regler för mervärdesskatt23 10.6Avskaffa åldersgränsen för privata vårdgivare24 11.2Utbildning av personal och konsumenter25 11.4Systematiska studier på olika grupper25 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utgångspunkten för hälso- och sjukvårdspolitiken bör vara ett helhetsperspektiv på hälsa där det hälsofrämjande och förebyggande arbetet ges ökat utrymme, där den enskildes delaktighet och eget ansvarstagande ses som viktiga resurser och där hälso- och sjukvården organiseras så att den tar till vara dessa. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att bredda vårdsektorns och den politiska landstingsnivåns resursbas för att ge förutsättningar för förutsägbarhet och bibehållet självstyre.1 beslutar att taket i högkostnadsskyddet i vården höjs med . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning för att analysera och förebygga psykisk ohälsa bland ungdomar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att minska byråkratin i vården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en nationell strategi för personalförsörjningen inom vård och omsorg. begär att regeringen tillsätter en utredning angående mer tillåtande former för organisatorisk och finansiell samverkan mellan olika huvudmän som gör det möjligt att samordna insatser kring individen, föra över resurser mellan myndigheter samt dela "vinster" som uppkommer genom de samordnade insatserna, i enlighet med vad som anförs i motionen.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting bör preciseras vad gäller hemsjukvård och rehabiliteringsinsatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kommunerna bör få anställa läkare. begär att regeringen lägger fram förslag på en samlad patienträttighetslag i enlighet med vad som anförs i motionen. beslutar att införa en nationell vårdgaranti med rätt att välja vårdgivare i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att utreda och precisera regelverket för svenska medborgares rätt att söka vård i annat EU-land. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om statsmaktens inställning till mångfald och konkurrens inom vård- och omsorgssektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om uppdelad upphandling och utmaningsrätt i offentlig verksamhet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en särskild lagstiftning för upphandling av hälso- och sjukvårdstjänster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om särredovisning av folktandvårdens verksamhet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avskaffa åldersgränsen för privatpraktiserande läkare, tandläkare, sjukgymnaster och tandhygienister. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättandet av ett patientregister. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kontinuerlig vidareutbildning för förskrivare av läkemedel, hälso- och sjukvårdspersonal och konsumenter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en fond för fortbildning av förskrivare av läkemedel och hälso- och sjukvårdspersonal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om systematiska studier kring läkemedelseffekter på olika grupper. begär att regeringen lägger fram förslag om ett åtgärdsprogram för läkemedels negativa miljöpåverkan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Apoteksbolagets monopol bör avvecklas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en översyn av lagen om vård av psykiskt sjuka i syfte att precisera begreppet utskrivningsklar, förtydliga ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting, öka användningen av mellantvång samt tillgodose allmänhetens och anhörigas skyddsbehov. 1Yrkandena 2, 14 och 16 hänvisade till FiU. 2Yrkande 7 hänvisat till SfU. Hälso- och sjukvården är en av välfärdens centrala uppgifter. Snabb vård och behandling när man är sjuk eller vid olyckshändelse kan vara skillnaden mellan liv och död. Det kan också avgöra möjligheterna att återgå i arbete eller om man hänvisas till bidragsberoende och ekonomisk knapphet. I ett tryggt samhälle vet medborgarna att man inte behöver vänta på nödvändig vård. En bra vård är därför varje socialministers viktigaste uppgift och med den måttstocken har den socialdemokratiska regeringen misslyckats! Alltför ofta beskrivs hälso- och sjukvården som en kostnad och en belastning på ekonomin. I själva verket är en välfungerande hälso- och sjukvård av central betydelse - inte bara för livskvaliteten, utan även för samhällsekonomin som helhet. Att investera i bättre hälsa och livskvalitet är nödvändigt för alla moderna välfärdssamhällen. från detta perspektiv är hälso- och sjukvårdssektorn inte bara viktig för livskvaliteten utan även en samhällsnyttig tillväxtnäring. Tyvärr finns betydande brister inom vården. Vårdköerna är fortfarande långa för många behandlingar. Höftledsoperationer, diskbråck och brutna lårbenshalsar är exempel på skador som kan medföra lång och plågsam väntan på behandling. Det är inte bara till sjukhusens medicinska och kirurgiska ingrepp och behandlingar som kön är lång. Tillgängligheten i primärvården brister också vilket leder till att många drabbas av väntan och uppskov. Därefter följer ofta besök hos specialistläkare och behov av diagnostisering, innan man slutligen förs upp i kön till behandling. Istället för en fungerande vårdkedja har vi alltför ofta fått en "kö-kedja" där den ena kön avlöser den andra och den sjuke får kämpa sig fram till adekvat vård! Trots besvärliga omständigheter gör sjuksköterskor, läkare och annan vårdpersonal ofta ett mycket bra jobb, men deras situation är inte avundsvärd. Sjukfrånvaro och förtidspensioneringar, liksom att en del sjuksköterskor och undersköterskor helt vänder vårdsektorn ryggen, avslöjar att arbetsmiljön har allvarliga brister. Dessa handlar i hög grad om kombinationen av stort ansvar och begränsade resurser och makt. Vårdsektorns arbetsplatser är ofta storskaliga och ger litet utrymme för personalen att påverka eller bli sedda. Under en lång rad av år har också de kompetenshöjande insatserna försummats. Genom att antalet alternativa arbetsgivare är lågt är förutsättningarna att förändra sina arbetsuppgifter eller göra karriär ofta begränsade. Vårdsektorn sitter i en ekonomisk rävsax. Behoven av vård växer i takt med att befolkningen blir äldre. medför den medicinska utvecklingen att fler behandlingar är möjliga vilket ocksåökar efterfrågan på vård som allmänhetens förväntningar växer. Statliga regleringar och riktade bidrag bidrar till ytterligare kostnadsökningar. Den sammanlagda effekten av detta är att vårdbehovet och kostnaden för vården ökar snabbare än samhällsekonomin - även vid en ökad tillväxt - och följaktligen kräver en större del av samhällets resurser. Det samlade intrycket är att vårdsektorn befinner sig i en växande finansieringskris som skärps genom de tydliga balanskraven och socialdemokratiska manipulationer med statsbidragen. Säkert kan effektivitetsvinster göras - bl a genom att tillåta ett större inslag av mångfald och konkurrens - men knappast i den storleksordningen att det löser finansieringsproblemen. Vårdens problem är intimt sammanbundna med krisen för den socialdemokratiska politiken. Oviljan att prioritera i välfärdsutgifterna, kostsamma utvidgningar av välfärdsåtagandet utan tydlig socialpolitisk effekt (t.ex. maxtaxan i barnomsorgen) och oförmåga att förändra administrativa strukturer som man själv har byggt upp gör att allt större belopp går till bidrag medan välfärdens kärnverksamhet - som vården, äldreomsorgen och skolan - får allt svårare förutsättningar. Vi behöver en omvandling av hälso- och sjukvården. Mycket står att vinna - främst i förbättrad livskvalitet, men även ekonomiskt - på att arbeta förebyggande med folkhälsofrågor. Ansvaret är här den enskildes, men hälsovårdssektorn måste bidra med informationsverktyg och opinionsbildande insatser. Genom att människor får större kunskaper om sin hälsa förbättras deras möjligheter att förändra sin livsstil så att den blir mer hälsosam, t.ex. vad gäller kost och motion, men också friluftsliv och social gemenskap. Även om framsteg sker på detta område blockeras delvis utvecklingen av invanda revirgränser och föreställningar om vårdens roll. Resursbristen leder också till att personalen ofta inte räcker till mer än för de akuta behoven. Det försvårar övergången till en mer förebyggande hälso- och sjukvård. Hälso- och sjukvården i behöver en ny modern och varm borgerlig regering med ett starkt Centerparti. Detta är de viktigaste utmaningarna: Byt fokus mot en mer förebyggande hälso- och sjukvård där folkhälsoarbetet, egenvården och närvården stärks, där individens och de anhörigas inflytande och delaktighet förbättras, och en välfungerande vårdkedja kan skapas. Minska vårdköerna och gör gången från första undersökning till behandling både kortare och enklare för patienten. Gör hälso- och sjukvården till en attraktiv arbetsmiljö och säkra på så vis en långsiktigt hållbar personalförsörjning och en god kvalitet. Lös hälso- och sjukvårdssektorns ohållbara ekonomiska situation. Dessa utmaningar hänger ihop. En bättre helhetssyn och en förstärkning av de främre linjerna i hälsovårdskedjan - egenvården och närvården - bidrar både till ökad valfrihet, bättre resursanvändning och högre kvalitet. Bättre tillgänglighet i slutenvården förutsätter först och främst en bättre tillgänglighet i närvården. 5En helhetssyn på hälsa Hälsa är mer än ett medicinskt begrepp. Människans upplevelse av sin livssituation återverkar på det kroppsliga och själsliga välbefinnandet. Kunskap, makt över sitt liv och nära gemenskaper med andra människor är därför faktorer som bidrar till en god hälsa. Underifrånperspektivet är en god vägledning, bl.a. som människosyn därför att det ger en hälso- och sjukvård som respekterar den enskildes behov, önskemål och integritet. Hälso- och sjukvården måste bygga på ett helhetsperspektiv på hälsa. Kunskapsutvecklingen domineras av skolmedicinens perspektiv. För framtiden behövs en bättre balans mellan hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande. Det är inte samma sak att förebygga sjukdom och att främja hälsa. Medan sjukdomsförebyggande syftar till att förebygga en specifik sjukdom (t.ex. hjärtinfarkt, cancer, allergi), handlar hälsofrämjande om att stödja processer som ger människor möjligheter att själva öka kontrollen över sin hälsa. Kunskapsutvecklingen kring det som leder till en sjukdom har varit mycket omfattande under det senaste seklet. Länge ansågs ofta en faktor vara en tillräcklig förklaring till sjukdom. I takt med ökad kunskap om kroniska sjukdomar som cancer och åderförkalkning, har också insikten växt om att ett flertal faktorer tillsammans ofta bidrar till sjukdomens utveckling och att förebyggande därmed måste omfatta många olika åtgärder. Även om den medicinska forskningen traditionellt främst sökt efter orsaker till sjukdom, finns det en växande insikt om att det är nödvändigt att förstå vad som främjar och upprätthåller hälsan. En av de viktigaste förutsättningarna är att individen upplever "en känsla av sammanhang", att livet uppfattas som meningsfullt, begripligt, hanterbart och att man själv kan sätta gränser. Faktorer som skyddar mot stress och belastning, t.ex. sociala nätverk, möjlighet att påverka sin livs- och arbetssituation, självförtroende och framtidstro är också av stort hälsofrämjande värde. Ett uttryck för detta hälsofrämjande perspektiv är den förslag, där "bestämningsfaktorer" som har starkt samband med befolkningens hälsostatus angrips. Men även i utformningen av hälso- och sjukvården samt äldreomsorgen skulle mycket kunna vinnas genom ett tydligare hälsoperspektiv. Utgångspunkten för hälso- och sjukvårdspolitiken bör vara ett helhetsperspektiv på hälsa där det hälsofrämjande och förebyggande arbetet ges ökat utrymme, där den enskildes delaktighet och eget ansvarstagande ses som viktiga resurser och där hälso- och sjukvården organiseras så att den tar tillvara dessa. Detta bör ges regeringen till känna. 5.1Behov av en bättre hälsovårdsorganisation med individen i centrum I när ökade tekniska och medicinska möjligheter pressar fram vårdfronten som de äldres andel av befolkningen ökar är det också nödvändigt att organisera hälso- och sjukvården så att rätt sak görs på rätt plats i vårdkedjan. politik för ett hälsosamt bygger på att göra individerna delaktiga i att stärka sin egen hälsa och i de vårdinsatser som ändå kan behöva göras eftersom detta avlastar vården onödiga insatser och ökar kraften i de insatser som behövs. 5.1.1Första linjen: Folkhälsa och egenvård Den första linjen är ett starkt folkhälsoarbete och bra informationssystem som möjliggör egenvård. Insikter och kunskaper om hur livsstilen påverkar hälsan måste spridas. Rådgivning och rön om egenvård av enklare åkommor eller besvär måste vara lätt tillgängligt i form av telefonrådgivning, informationssystem på Internet och skriftliga informationsmaterial. Att utbilda medborgarna om folkhälsa och egenvård är en viktig uppgift för den lokala vårdorganisationen i samarbete med företags- och skolhälsovård, det lokala föreningslivet och andra aktörer. 5.1.2Andra linjen: Närvården Den andra linjen är en närvård som arbetar med individen i centrum. har i skriften skisserat en vårdidé som ligger nära "vårdideologi". Närvårdsidén handlar om en ny organisation för vården, där den hälso- och sjukvård som inte kräver särskilt hög specialisering organiseras lokalt nära medborgarna medan den högspecialiserade vården samordnas. Närvården handlar - i bedömning - förutom primärvården om bl.a. specialistvård inom invärtesmedicin, gynekologi, barnhälsovård, mödrahälsovård, kirurgi, psykiatri, geriatrik, sjukgymnastik och arbetsterapi. Resurser för diagnostik samt vårdplatser ska finnas inom närvården. Men också den kommunala vården spelar en viktig roll i en fungerande närvård. Med hjälp av lotsar, hemvårdsteam, en bra vård- och hälsoupplysning och samarbete med myndigheter och andra aktörer skapas en vårdorganisation med individen i centrum. Långa, kostsamma och psykiskt krävande remisskedjor ersätts med snabba insatser av rätt kompetens och rejält förbättrade möjligheter för den enskilde att förstå och påverka sin behandling. påpekar att närvården kan organiseras olika, efter lokala förutsättningar. Det kan handla om "närsjukhus" eller kraftfulla vårdcentraler med vårdplatser för enklare vårdfall, eller privata familjeläkarteam eller andra vårdgivare. Men det handlar också om nätverk av olika aktörer av varierande storlek som hålls ihop av sitt samarbete kring de enskilda patienterna. 5.1.3Tredje linjen: Specialiserad vård Den tredje linjen är specialiserad vård som tar hand om mycket allvarliga sjukdomsfall, olyckor och komplicerade tillstånd samt mera sällan förekommande sjukdomstillstånd. Om varje linje kan stärkas så att den klarar av sina uppgifter bättre kommer både kvalitet och effektivitet att kunna öka i den specialiserade vården. 6Rimliga förutsättningar för hälso- och sjukvården Den svensk hälso- och sjukvården är på flera sätt klämd mellan yttre institutionella förutsättningar som inte är långsiktigt hållbara om sektorn ska kunna utvecklas och motsvara medborgarnas förväntningar. Ekonomiskt är hälsovårdssektorn beroende av landstingens skatteinkomster, statens bidrag och medborgarnas avgifter. Det kommunala och landstingskommunala skattetrycket har nått en nivå där ytterligare höjningar riskerar att medföra allvarliga störningar i samhällsekonomin och på ett oacceptabelt sätt minska de lågavlönades ekonomiska självbestämmande. har skattesatsen sammanlagt höjts med i genomsnitt 0,96 skattekronor. De statliga bidragen har under en följd av år saknat långsiktighet och avpassats efter de parlamentariska realiteterna i snarare än efter landstingens behov av förutsägbara inkomster. Möjligheterna att öka avgiftsfinansieringen är också stängd genom högkostnadsskydd. Vårdens finansiering kan inte ske oberoende av vad som sker i samhället i övrigt. Tydliga ekonomiska restriktioner behövs för att säkerställa kostnadseffektivitet. Men är det uppenbart att hälsovårdssektorns behov är växande på grund av en åldrande befolkning, förbättrad medicinsk teknologi vilket gör fler behandlingar möjliga, samt behovet av konkurrenskraftiga löner. Efter det tidiga nittiotalets effektiviseringar och reella kostnadsminskningar har vårdsektorns kostnader expanderat kraftigare , men befinner sig nu åter i en uppbromsningsfas. bör hälsovården successivt få ta en långsamt ökande andel av samhällsekonomin i anspråk. För att vården ska kunna fortsätta att utvecklas och inte malas ner i en långsiktigt ohållbar finansiell situation ser en rad möjligheter: Effektivare användning av befintliga resurser genom minskad byråkrati, fler entreprenörer i vården och bättre ledarskap som ett resultat av ökad konkurrens och medvetet politiskt arbete i landstingen. Större resurser genom ökad sysselsättning. Färre arbetslösa, sjukskrivna och förtidspensionerade ger ekonomiska förutsättningar för att anställa fler personer inom vårdsektorn. Omprioritering inom välfärdsresurserna. Genom att de statliga välfärdskostnaderna (främst transfereringar) minskas skapas utrymme för att flytta över statsinkomster och skattebaser till kommuner och landsting. För att lösa vårdsektorns finansiering och stärka landstingens makt och möjligheter att ta sitt ansvar har anvisat breddade skattebaser genom en mekanism i vårt inkomstskattesystem. anser att en breddning av landstingens långsiktiga ekonomiska bas behöver genomföras även därutöver. Detta kan ske antingen genom att vissa skattebaser överförs till landstingen eller genom statliga bidrag. Exakt vilken teknik som väljs är mindre viktigt än att formen kan skyddas från statliga manipulationer och budgettrixande utan ger förutsättningar för den förutsägbarhet som är en förutsättning såväl för en god verksamhet som för själva självstyret. utreder ansvarsfördelning och finansiering av olika politikområden i . Det är viktigt att deras arbete följs upp av beslut som löser vårdsektorns och den politiska landstingsnivåns finansiella dilemma. Vad som ovan anförts om behovet av att bredda vårdsektorns och den politiska landstingsnivånsresursbas för att ge förutsättningar för förutsägbarhet och bibehållet självstyre bör ges regeringen till känna. Taket i högkostnadsskyddet upplevs som alltför begränsande i många landsting. Många patienter kommer alltför fort över taket och risken finns för en "överkonsumtion" av vård. Taket för högkostnadsskyddet bör tills vidare höjas med . Detta bör besluta. Medborgarnas växande kunskaper och medvetenhet kring hälsofrågor är en stor tillgång som ökar genomslaget för folkhälsopolitiken men som även kan stärka och avlasta den professionella vården i av starkt växande vårdbehov. Att förbättra medborgarnas tillgång till information om hälsopåverkande faktorer och ta tillvara förmågan till egenvård och samarbete med närvården är en utmaning med stora möjligheter. Inte minst utvecklingen av informationstekniken är löftesrik. Instrumenten för hälsoinformation och information om olika behandlingar och läkemedel kan förbättras ytterligare och göras mer tillgängliga för medborgarna. Inte minst genom att ta tillvara de möjligheter som IT-baserade informationssystem ger. Den viktigaste faktorn för god hälsa är en sund livsstil och personlig trivsel. Faktorer som om man lever ensam eller i familj, tillbringar tid i naturen, har husdjur, trivs med sitt arbete, ägnar sig åt odling och andra utomhusaktiviteter samt det sammantagna sociala nätverket och annan medverkan och delaktighet i samhället har ett stort genomslag på den genomsnittliga livslängden. Ett hälsosamt leverne måste i huvudsak vara ett personligt ansvar. Det offentliga har dock en skyldighet att bistå allmänheten med information om hur man kan främja sin hälsa och därigenom bidra till ett klimat där normer utvecklas som stödjer en hälsosam livsstil. För allvarligare hälsohot - särskilt sådana som är beroendeframkallande - behövs regleringar och förbud. 7.1.1Sociala gemenskaper, självbestämmande och den "gröna" dimensionen kritiserade regeringens folkhälsoproposition, som behandlades av 2003, för att den byråkratiserade den förslag om nationella folkhälsomål. Att regeringen trollade bort allt från kommitténs analys och förslag som rörde de sociala gemenskapernas, medborgarnas självbestämmande och den "gröna dimensionens" betydelse för hälsan fann vi svårbegripligt. Den enda rimliga förklaringen är att regeringen inte fann dessa "bestämningsfaktorer" ideologiskt aptitliga.