mot · GS02Ju501 · 2004-10-05 00:00:00 — 4Utmaningen - bryt brottskurvan4 5De strukturella problemen - en ny polisutredning6 5.1Ekonomi, styrning och nyckeltal8 5.3Ledarskap på alla nivåer10 5.4.1Samordna utbildningen hos brottsbekämpande myndigheter11 5.6Poliser som gör rätt saker14 7Polisen måste ha den bästa tekniken16 8Poliser skall inte utreda varandra16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av strukturella förändringar inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillsättandet av en parlamentarisk polisutredning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att polisens strukturella underfinansiering måste upphöra. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sjukkostnader och statliga pensioner inte skall få påverka polisens operativa arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om underrättelsestyrd verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skapandet av en ny underrättelseenhet, nationellt underrättelsecentrum (NUC). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utvärdera polisens arbetstidsavtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra polisens arbetsmiljö och ge utbildning och fortbildning i ledarskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en samordnad operativ och taktisk ledning inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör redovisa kriterierna för utnämnandet av de högsta cheferna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de regionala polisstyrelserna skall garanteras ett inflytande över tillsättandet av regionala och lokala chefer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en grundläggande polischefsutbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att samordna utbildningen hos brottsbekämpande myndigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att rekrytering till polisutbildningarna måste ses över. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att reformera polisutbildningen och att öka akademiseringen på densamma. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inrätta en fjärde polishögskola för att öka antalet utbildningsplatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fler specialister bland poliserna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångfald inom poliskåren. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en sammanhållen strategi för att rekrytera poliser av annan härkomst än svensk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka antalet poliser i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att renodla polisens arbetsuppgifter så att polisen kan fokusera på kärnverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommersiella arrangemang och statsbesök som kräver stora polisinsatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upprättandet av fungerande medborgarkontor i kommunerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att effektivisera och minska det administrativa arbete som följer efter ett ingripande, utan att kraven på rättssäkerhet sänks. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en mer flexibel stationering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att polisen bör fokusera på mängdbrottsligheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra polisens utrustning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att polisen bör förfoga över ett modernt och kraftfullt radiokommunikationssystem över hela . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skapa en fristående utredningsenhet för att utreda brott där poliser är misstänkta gärningsmän, inom ramen för Justitiekanslerns ansvarsområde. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Europol och Eurojust. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att samordna samtliga svenska underrättelsetjänster. begär att regeringen återkommer till med åtgärder för att säkerställa förbättrade rutiner samt för att skapa resurser för att utöka livvaktsskyddet för centrala politiska företrädare. Befogenheten att utöva polismakt är enligt regeringsformen delegerad till och polismyndigheterna. Ansvaret för polisens arbete, utveckling och resultat åvilar enligt samma regeringsform regeringen. Polisens effektivitet bestäms av flera faktorer. Det handlar om ekonomiska ramar, planeringsförutsättning, lagstiftning, regleringsbrev, utnämningsmakten, den informella styrningen samt inte minst det politiska ledarskapet. Dessa verktyg gör självklart politiska avdelning och regeringen till ansvariga för polisen. Det man inte kontrollerar från är självklart hur andra eftersatta områden påverkar polisarbetet. Det kan gälla kriminalvården, eller missbrukarvården. Dessutom finns det omfattande omvärldsförändringar som påverkar polisens förutsättningar - inte minst brottslighetens utveckling. 4Utmaningen - bryt brottskurvan Utmaningarna 2004 är betydande. Omvärlden har förändrats i nästan lika snabb takt som man inom polisen ägnat sig åt omorganiseringar. Den närpolisreform som statsministern åberopade i regeringsförklaringen är i praktiken redan avskaffad som organisationsform. På papperet finns dock begreppet kvar - inte minst i regeringens dokument. Närpolisverksamhet är dock även ett arbetssätt som sammansmälts med problemorientering och underrättelse. Det bygger mer på insatser mot känd kriminalitet istället för att i grunden förebygga dess existens. Denna inriktning beror på behovet av att få ut maximal kraft i den direkta brottsbekämpningen efter budgetanslag. Det har visat sig vara för ineffektivt att med begränsade ekonomiska resurser hålla sig med små närpolisområden, många polisstationer och poliser väl synliga i gatubilden. Regeringens mantra om att "4 000 nya poliser utbildas " känns ännu lite tunt med tanke på att nettotillskottet på svenska poliser var 29 stycken och 113 stycken 2003. Brottsutvecklingen är sorglig: Brott upp till en oacceptabelt låg nivå och polisens möjligheter att hjälpa människor är begränsade - inte minst utanför storstäderna. Brottslighet kan leda till våldsam död, kränker integritet och minskar många människors chanser till ett bra liv. Trygghet ersätts av rädsla. Tron på demokratins förmåga att säkra individers fysiska och ekonomiska situation minskar därmed. Trygghet och säkerhet är i sig också centrala element för att marknadsekonomin skall fungera och ett samhälle skall ha tillväxt. Polisen skall stå som en yttersta garant för denna trygghet och säkerhet. Vi behöver poliser för att förebygga, utreda och senare kunna lagföra brott som begåtts. Uppgifterna som ligger på svensk polis är omfattande. Deras främsta uppgift är enligt Polislagen att 1) förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, 2) övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat, 3) bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, 4) lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen, 5) fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser. Alltmer talar för att polisen har svårt att själv i tillräcklig omfattning klara av sina tre främsta uppgifter. Huvudansvaret för verksamheten inom svensk polis vilar på regeringen. Det finns allvarliga brister i styrningen av polisen från regeringens sida. Att medborgarna inte är nöjda med utvecklingen och tryggheten kan läsas av den tilltagande privatiseringen av polisen. Bevakningsbranschen har fler än 250 företag och 16 000 väktare. Men även bevakningsbranschen har problem med utvecklingen och understryker själv att man inte vill ta på sig rollen som ersättare i form av "B-poliser". har t. ex. beslutat sig för att tacka nej till uppdrag med färre än två väktare. "Vi har tagit ett principbeslut att inte tacka ja till stationära uppdrag på nattöppna butiker i när det rör sig om färre än två vakter åt gången. Hotet är för stort och vi måste säkerställa arbetsmiljön för våra anställda", säger ansvariga på organisationen. Signaler om att utländska bevakningsföretag allt mer proaktivt är beredda att aktivt gripa eventuella gärningsmän innebär ytterligare att förtroendet för t ex polisen riskerar minska. Att detta förekommer kan endast rimligen bero på att polisen inte på ett acceptabelt sätt klarar av sin uppgift. 5De strukturella problemen - en ny polisutredning Bristen på politisk ledning av de brottsbekämpande myndigheterna i allmänhet, men kanske polisen i synnerhet, är den största bristen i arbetet för ett tryggare . Det krävs mer än friska pengar för att få ordning på brottsbekämpningen i . Utan genomtänkt politisk ledning och strukturarbete riskerar nya pengar vare sig öka effektiviteten eller produktiviteten. För att modernisera svensk polis krävs utöver anslagsförstärkningar även vissa strukturella förändringar. Det visar inte minst den s k betänkande (SOU 2002:122). De nödvändiga förändringarna bör förankras och genomföras i bredast möjliga politiska samförstånd. Regeringen måste på allvar prioritera vilka av polisens arbetsuppgifter som är viktigast. Detta gäller inte minst när anslagsramarna är snäva och provocerande kortsiktiga. Av Ds 2004:34 "Strukturella brister inom polisen" framgår att flera av de saker som pekade påär verkliga problem. Ansvaret placeras på för svag styrning, men regeringen är den som styr . För engagerade ansvariga på kan inte kritiken som framförs i både och "Strukturella brister inom polisen" var någon större nyhet. Den pågående har i ett första betänkande SOU 2003:123 redan visat på klara strukturella brister i samhällets organisation i allmänhet och detta gäller kanske den samlade brottsbekämpningen i synnerhet: Det går heller inte att urskilja någon sammanhållen statlig styrningsstrategi. Det gör det svårt för medborgaren att överblicka samhällsorganisationen och veta hur man skall utkräva ansvar. Man kan även se framväxten av politiska samordningsinitiativ som en indikator på att den hittillsvarande sektors- och ansvarsfördelningen behöver förändras. En central fråga för kommittén är således att överväga om denna flernivåstyrning är motiverad eller om det går att renodla roller och ansvarsfördelning (sid. 13-14). I första hand är kommitténs uppdrag att diskutera en tydligare ansvarsfördelning som en avgörande faktor för att utveckla de offentliga verksamheterna och göra dem mer överskådliga för medborgarna. Som en andra avgörande förutsättning diskuterar kommittén vikten av att motverka den starka sektoriseringen inom den svenska samhällsorganisationen. Det försvårar samverkan mellan olika nivåer och sektorer och försvårar en helhetssyn på medborgarnas och den enskildes behov (sid. 17). Redovisningen och analysen av brister och förtjänster med den nuvarande ordningen kantrar över på brister i flera delar när det gäller de brottsbekämpande myndigheterna. "" menar i en färsk rapport att just "beträffande bekämpningen av organiserad brottslighet går det inte att urskilja någon sammanhållen styrningsstrategi, och sektoriseringen är högst påtaglig". Att regeringen genom sina separata regleringsbrev för de sex brottsbekämpande myndigheterna splittrar kraften i brottsbekämpningen är svårt att förstå. Dessa brister i nuvarande styrning måste regeringen ta på allvar. Många menar att polisen egentligen inte omorganiserats då polisen förstatligades. Det som man nu kallat omorganisation har enligt detta synsätt varit förändringar på papperet. Närpolisverksamhet är därför inte en organisationsform utan mer ett sätt att arbeta. Denna genomfördes dock främst som ett stort organisatoriskt projekt under svåra förutsättningar, med många små polisstationer som kostade pengar och skall bemannas. Utvecklingen av det som kallas "En nationell polis" driver fram nya spänningar mellan dagens polismyndigheter. Det låter kraftfullt, men kvar finns fortfarande 21 fristående myndigheter. En del av retoriken i detta arbete riskerar avslöjas som kejsarens nya kläder. Bara det faktum att vissa myndigheter har något hundratal anställda och andra skall ha uppåt 5 000 personer anställda är ett strukturproblem. Att arbetet sedan drivs vidare med full kraft så att kommunikationscentralerna skall slås samman mellan fler myndigheter, innebär nya förlamande spänningar. Vi kommer då att se länspolismästare som inte själva har kontroll över den minutoperativa verksamheten utan mer är administratörer. Det gillar sannolikt inte många och därmed har vi ett nytt strukturellt ledarskapsproblem om inte ansvariga politiker adresserar detta i grunden. Regeringen har inte visat någon vilja att själv styra utvecklingen av en nationell polis. Detta trots att endast regeringen styr myndigheterna. i sin tur väljer att låta lite av "låt-gå-mentalitet" prägla utvecklingen. Ett exempel är hur polismyndigheterna i den regionalisering vi ser till stor del själva få slåss om de gemensamma enheter som växer fram. Det gäller t ex kommunikationscentraler, samordningsansvaret för KUT-enheter och lyssningsenheter när det gäller hemliga tvångsmedel. Det framstår som om man är ointresserad av att leda utvecklingen utan istället väljer att låta det bli som det blir. Ansvaret för detta är regeringens. Alla brottsbekämpande myndigheter i utom Polisen och åklagarväsendet är "enmyndighetsorganisationer". För de sex åklagarmyndigheterna ligger dessutom ett förslag om att slå samman dessa till en enda myndighet. Många utredningar och analyser pekar på att även polisverksamheten bör samordnas inom en myndighet, bl.a. för att underlätta arbete tillsammans med övriga brottsbekämpande myndigheter. Detta kräver dock ett antal viktiga överväganden, inte minst när det gäller demokratiaspekter. liberalerna anser att de strukturella problemen inom svensk polis måste lösas i grunden. Detta kräver dock en mer omfattande sammanhållen analys än vad vi kan redovisa i en motion till . Vi förordar därför att en ny parlamentarisk polisutredning tillsätts. Detta för att bland annat lösa upp dagens strukturella problem samt de vi kan se vänta bakom hörnet. 5.1Ekonomi, styrning och nyckeltal Polisverksamheten skulle nästan kunna kosta hur mycket som helst. I ett läge då av alla anmälda brott (bara en del av de brott som begås) upp, är det lätt att förstå behovet av ökade resurser i form av poliser som förebygger, utreder och klarar upp brott. "gjorde jag brottsplatsundersökningar tre till . gör jag en sådan . Vi har inga möjligheter att i kommunen utreda t ex skadegörelse." Så säger en närpolis i en mindre kommun i vid ett besök från liberalerna . Polisens strukturella underfinansiering måste upphöra. Beslut om sjukkostnadsansvar och statliga pensioners ryckighet ska inte få effekter på den operativa verksamheten på kort sikt. Pris- och löneomräkningsmodellen lämpar sig synnerligen dåligt för statens kärnuppgifter. De aviserade nivåhöjningen av anslagen till avseende riskerar att i praktiken till stor del täcka upp befintliga löpande underskott. Nyckeltalen som används av RPS för fördelningen av anslaget , om gentemot polismyndigheterna, är svåra att förstå. Frågetecknen ute hos myndigheterna är många. Det finna flera exempel på detta för olika myndigheter. Resultaten vad gäller olika nyckeltal varierar. Ingen är bäst på allt. När det just gäller hälsotillstånd är ett intressant exempel. En faktor som påverkar det ekonomiska läget i just är paradoxalt nog den låga sjukfrånvaron. hade återigen lägst sjukfrånvaro bland länen. Det här påverkar kostnaderna såtillvida att löneavdragen för sjukfrånvaro är betydligt lägre jämfört med övriga län. Merkostnaden för uppgår till nästan i förhållande till genomsnittslänet och ca om man jämför med det län som haft högst sjukavdrag på lönekostnaderna. Polisen i är självklart glad över att kunna uppvisa just en låg sjukfrånvaro och att man sänkt sjukfrånvaron. Det är dock inte rimligt att detta ska upplevas få negativa ekonomiska konsekvenser jämfört med övriga län. Lägg därtill att i ligger på 7:e respektive 9:e plats vad avser invånarantal och antal anmälda brott men återfinns först på 13:e plats bland polismyndigheterna i riket när det gäller storleken på myndighetsanslaget. Den inbyggda drivkraften i denna nyckeltalsstruktur är självklart märklig och måste tydligare adresseras politiskt av regeringen. Polisen har tvingats genomlida alltför många energiska organisationskonsulters färgglada presentationer. slog tanken om närpolisen igenom på det teoretiska planet. Tanken var att polisen, efter internationella förebilder, ska arbeta utifrån ett lokalt perspektiv och finnas nära medborgarna rent fysiskt. som närpolisreformen genomfördes skedde stora neddragningar av både antalet poliser och antalet civilanställda. Detta gjorde att reformen aldrig fick sitt tänkta genomslag. ligger den i ruiner jämfört med sin ursprungliga form. Det är därför anmärkningsvärt att statsministern i regeringsförklaringen väljer att betona att just närpolisen skall stärkas. har dock börjat den politiskt retoriska anpassningen till verkligheten, då man i budgetpropositionen slår fast att "polisen fortsätter att satsa på och utveckla det arbete som har sitt ursprung i närpolisreformen" (s 23). Nya tankar om en mer centraliserad polis har förts fram alltmer intensivt. liberalerna menar att polisen främst bör organiseras och ledas lokalt men väl kraftsamlas mer centralt. Flera områden kan med fördel sammanföras i tanken bakom en nationell polis. Det kan gälla IT-frågor, personaladministration, kriminaltekniska funktioner, underrättelseverksamhet, ekobrottsfunktioner m m som säkert kan samordnas eller sammanläggas mellan myndigheterna. Skäl saknas dock att utan djupare analys driva tanken om centralisering av polisen för långt. Stora enheter förlorar lätt ett lokalt perspektiv, blir anonyma och svåra att styra, inte minst gäller det kommunikationscentraler och operativa ledningsfunktioner. har framhållit att polisen med fördel kan arbeta med underrättelsestyrd verksamhet. Syftet är liknande tanken bakom närpolisen, d v s mer proaktivt/förebyggande arbete byggt på verklig kunskap om ett visst område eller person. Genom att inhämta, förädla och analysera information om brottslighet kan man bekämpa den effektivare och ingripa , i stället för att endast ingripa efter en händelse. Detta kräver att resurser frigörs för att bearbeta och analysera information. Den information som ett sådant systematiskt arbete producerar måste i hög omfattning få styra polisens prioriteringar och resursfördelning. Den måste inte minst samordnas med andra brottsbekämpande myndigheter - inte minst åklagarväsendet. Inom ramen för "Nationell polis" kraftsamlar polismyndigheterna nu underrättelseverksamheten. Detta är att välkomna eftersom årtionden av arbete ur ett helhetsperspektiv bedrivits på ett sorgligt ineffektivt sätt. Vi ser att behovet är ännu större av samordning mellan samtliga brottsbekämpande myndigheter. Det finns ett stort behov av utveckling och samordning för att få ut mer av satsade resurser. Ett nationellt underrättelsecentrum (NUC) eller en ny underrättelseenhet har föreslagits av "". Syftet är att utveckla myndigheternas gemensamma arbete inom området och på nationell nivå samlokalisera erforderlig myndighetsexpertis. Därigenom kommer bl.a. informationsvägarna mellan myndigheterna att väsentligt kunna förkortas. Detta bör genomföras. Det är dock viktigt att nya strukturella problem inte byggs in i utvecklingen. Det gäller t ex hur polismyndigheternas regionala ansvar för olika enheter fördelas. Att lägga ut ansvaret för underrättelsesamordningen och ansvaret för avlyssningsverksamheten när det gäller hemliga tvångsmedel, på olika myndigheter, riskerar att bädda för nya problem. Arbetstidsavtalens decentralisering kostar sannolikt polisen eftersom dessa överallt måste administreras, tolkas och förhandlas. Just den periodplanerade arbetstiden har många klara fördelar. En risk är dock att den kan bli kontraproduktiv i extrema fall, trots självklar minimibemanning, eftersom det inte alltid är de tider som polisen mest behövs som är de mest populära. Detta måste noggrant utvärderas. 5.3Ledarskap på alla nivåer kom rapportensom var en fördjupning av utredningen om i . Här redovisas några av dagens strukturella problem inom polisväsendet. Det fokuseras främst på "bristande ledarskap och bristande samsyn mellan olika polismyndigheter." Det pekas även på bristande förmåga hos polismyndigheterna att tillhandahålla fungerande planering och beredskapsrutiner inför särskilda händelser. Polisens ledarskapsstruktur är baserad på en gammaldags hierarkisk modell. Verkningsfulla insatser för att modernisera polisens organisation är nödvändiga. Utbildning och fortbildning i ledarskap krävs för att polisen ska fungera effektivt samt för att de anställda ska må bra. Ingen polis bör utföra en uppgift som han/hon saknar adekvat utbildning för. Det är allvarligt om chefsstrukturen får formen att de poliser som besitter de avgörande operativa kunskaperna får stå tillbaka för de mer administrativa cheferna som framför allt fokuserar på ekonomiska förutsättningar. Ledarskapsproblem hämmar polisens möjligheter att fullgöra sitt främsta uppdrag från medborgarna - att effektivt förhindra och bekämpa brottsligheten. Erfarenheterna från händelserna vid i pekar på behovet av en samordnad operativ och taktisk ledning inom polisen. Detta gäller såväl inom som mellan olika polismyndigheter samt mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen. Här krävs tydliga riktlinjer från om hur dessa frågor ska hanteras vid stora arrangemang, särskilt om det finns risk för allvarliga ordningsstörningar. Regeringen utser rikspolischef och länspolismästare. Det är fråga om viktiga chefer som med sitt ledarskap kan påverka en hel organisation. Regeringen måste tydligt redovisa vad den har för kriterier när den utser dessa chefer - de viktigaste ledarna inom svensk polis. Det är de som ska göra jobbet tillsammans med poliserna på fältet. De regionala polisstyrelserna skall garanteras ett inflytande över tillsättandet av regionala och lokala chefer. Svensk polis måste bli bättre på ledarskap. Det behövs en nationell kvalitetssäkrad organisations- och ledningsstruktur, en förstärkt nationell chefs- och ledarskapsutbildning och en förbättrad kontakt med extern kvalificerad forskning kring ledarskapet. Bristerna i ledarskap leder inte bara till att effektiviteten blir sämre i verksamheten utan även till att den enskilda polisens arbetsmiljö riskerar att försämras. Olika undersökningar indikerar allvarliga problem med ledarskap och arbetsmiljö inom polisen. Det är glädjande att sjukfrånvaron minskat till . Att så stor del av poliser var sjukskrivna blir ur ett verksamhetsperspektiv ett betydande problem. När man sätter in siffran i ett sammanhang blir den riktigt intressant - närmare 900 poliser var sjukskrivna. Att variationerna är stora måste leda till insatser. i jämfört med i tyder på systemfel. Ansvaret för att förbättra det samlade ledarskapet och skapa en god arbetsmiljöåvilar så väl de enskilda polismyndigheterna som . "Regeringen bör överväga att införa en för hela det svenska polisväsendet enhetlig, och grundläggande polischefsutbildning", så lyder rådet från utredningen brister inom polisen. Det är lätt att hålla med. Utbildning kostar mycket pengar. Dessvärre kostar okunskap och bristande kompetens ännu mer.