mot · GR02Fi36 · 2004-05-21 00:00:00 — med anledning av skr. 2003/04:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Välfärdstjänsterna vård, skola och omsorg är prioriterade områden för . Merparten av dessa uppgifter sköts av kommuner och landsting. Men vi menar att uppdraget är underfinansierat. Ska kommunsektorn klara den demografiska utmaning står inför och som till stor del påverkar vård, skola och omsorg, krävs tydliga och stabila spelregler i förhållande till staten, och en väsentligt bättre tillväxtpolitik. Det är mot den bakgrunden mycket märkligt att Socialdemokraterna tillsammans med sina stödpartier lägger en vårproposition, som oväntat drar in betydande belopp från kommunsektorn, avstår från tillväxtfrämjande åtgärder och planlöst formulerar åtaganden som saknar finansiering. Läget är mycket allvarligt inom kommunsektorn. Allt färre arbetade timmar i den svenska ekonomin tillsammans med de oväntade indragningar av statsbidrag som skedde i vårpropositionen gör läget riktigt akut. Men den kommunala verkligheten får vänta när Socialdemokraterna ska sy ihop statsbudgeten med sina stödpartier. Den socialdemokratiska regeringen överlåter åt de lokala politikerna att försvara indragningarna och det bristande skatteunderlaget. Det politiska ledarskapet, som efterlyses i vårpropositionen avseende kommunsektorn, lyser med sin frånvaro på den nationella nivån. Vackra löften utan handling är mer än svikna vallöften. Det är framför allt ett svek mot barnen och de äldre när barngrupperna i förskolan blir allt större och vårdköerna allt längre. Trots återkommande löften från den socialdemokratiska regeringen om att säkra dessa viktiga välfärdsområden sviker den . vill värdesäkra den kommunala välfärden genom en långsiktigt tillväxtorienterad politik och därmed växande skattebaser. Med utgångspunkt i behoven som påvisas i denna motion, och som tidigare dokumenterats genom statliga, kommunala och privata utredningar, anser vi det vara sakligt underbyggt och väl motiverat med ett resurstillskott . Vi menar dock att det tilltagande vårdbehovet till följd av att alltfler lever , säkrad personaltillgång, kompetensförsörjningen och behovet av ökad tillgänglighet fordrar ett större tillskott. På behövs en större skattebas, vilket endast kan åstadkommas med en bättre näringslivs- och tillväxtpolitik. Den socialdemokratiska regeringens oförmåga att skapa detta tillväxtklimat är en av huvudorsakerna till och många kommuners och landstings ekonomiska problem. Vi föreslår i denna motion ett resurstillskott till kommunsektorn på sammanlagt utöver regeringens budgetförslag för att möta de växande behoven inom äldrevården, psykiatrin och för att kvalitetsutveckla verksamheten i kommuner och landsting utifrån lokala behov. Därtill satsar vi mer än regeringen på en nationell vårdgaranti de två närmaste åren. En högt prioriterad satsning i budgetalternativ är också införandet av en rehabiliteringsgaranti och en samordning av de rehabiliteringsinsatser som med varierande framgång sköts av fyra olika huvudmän: arbetsgivarna, försäkringskassorna, kommunerna och landstingen. Rehabiliteringsinsatserna för en snabbare återgång i arbete behöver samordnas, bli fler och tidigare insatta samt bli bättre individanpassade. Totalt avsätts för detta ändamål den kommande treårsperioden. Detta i kombination med den nationella vårdgaranti vi också föreslår, skulle på lite sikt bidra till en starkt förbättrad situation vad gäller personalförsörjningen i kommuner och landsting där ohälsotalen ofta är höga. 3 Förslag till riksdagsbeslut 4 5 Vårpropositionen och skrivelsen Utvecklingen inom den kommunala sektorn 4 5.1 Socialdemokraterna vältrar över ansvaret till de lokala politikerna 6 5.2 och fördyrar verksamheten 7 5.3 Tillfälliga satsningar förödande för kvaliteten 7 5.4 Handlingsutrymme ger utvecklingskraft 7 5.5 Maxtaxan i barnomsorgen leder till större barngrupper 8 5.6 Mellankommunal LSS-utjämning felaktig 8 6 Kommunernas ekonomi 9 6.1 Staten ger och staten tar 9 6.2 Saneringspolitiken drabbade kommunerna 10 6.3 Kommunsektorns skatteintäkter 10 6.4 Behoven ökar snabbare än resurserna 11 7 principiella utgångspunkter 12 7.1 Den kommunala självstyrelsen 12 8 syn på kommunernas ekonomi och verksamhet 14 8.1 Hög tid att renovera den psykiatriska vården 14 8.2 Det kommunala utjämningssystemet 15 8.3 upphandling och eget val 16 8.4 Potential för samordning och effektivisering 17 8.5 Avskaffa utförsäljningsstoppet 18 8.6 Kommuner ska inte konkurrera ut företag 18 8.7 kommunernas inkomstbas 19 8.8 Hög tid för en utvärdering av bidragens effekter 19 9 Frihet och trygghet satsar på verksamhet 20 9.1 Generella i stället för riktade bidrag ger kvalitet 20 9.2 Snabbare sjukvård med vårdgaranti 21 9.3 Resurstillskott på 21 9.4 Strategiska höjningar av resurserna till psykiatrin 22 9.5 Ökade resurser till missbrukarvården 23 9.6 Mångfald inom vård och omsorg med solidarisk finansiering 23 9.7 Mångfald för frihet och trygghet 24 9.8 Läkemedel och högkostnadsskydd 25 9.9 Nytt mål för politikområdet Allmänna bidrag till kommuner 25 9.10 Felaktig indragning av statsbidrag på tilläggsbudget 27 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala bostadsbolag och avskaffande av försäljningshinder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att precisera, lagfästa och institutionalisera finansieringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att reformera det kommunala utjämningssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphandling och eget val. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en anpassning av lagen om offentlig upphandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa statlig finansiering av LSS. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ändra målet för politikområde Allmänna bidrag till kommuner. I denna motion beskrivs politik för kommunsektorn. Motionen är framtagen tillsammans med ledande företrädare för kommun- och landstingspolitiker. En gemensam utgångspunkt är att respektera de olika politiska nivåernas självstyre och kompetensområden. 5 Vårpropositionen och skrivelsen Utvecklingen inom den kommunala sektorn En av de viktigaste utgångspunkterna när regeringen skriver vårpropositionen borde vara sammanställningen över hur det ser ut inom kommunsektorn. kommer dock denna sammanställning, skrivelsen Utvecklingen inom den kommunala sektorn, efter vårpropositionen. Man behöver inte vara särdeles misstänksamt lagd för att tro att det fanns skäl för det. De fina orden till trots finns inte politisk kraft hos regeringen att prioritera behoven av vård och omsorg. Man väljer att bortse från verkligheten som skrivelsen lyfter fram och lägger i stället de ekonomiska riktlinjerna utifrån ett strikt budgettekniskt perspektiv. Regeringens förslag för den ekonomiska politiken blev ett dråpslag för kommuner och landsting. Den våg av nedskärningar som sveper över landet beror nästan uteslutande på det fortsatt vikande skatteunderlaget och de oväntade indragningarna av statsbidrag som regeringen gav besked om . Vi ser resultatförsämringar i kommunsektorn och en svag intäktsutveckling till följd av att mer än en miljon människor i arbetsför ålder står utanför arbetsmarknaden. Detta tillsammans med kraftiga kostnadsökningar på grund av höjda arbetskraftskostnader och stigande priser leder till ett kärvt läge för kommuner och landsting. Verkligheten innehåller stora krav på nedskärningar i snart sagt varje landsting och kommun i landet. Efter de beslut som fattats i vårpropositionen räknar med att kommunsektorn som helhet kommer att gå med underskott 2004. räknar förbunden med att underskotten växer till ca om inte skatterna fortsätter att höjas kraftigt, med (dvs. Förbunden konstaterar också att för att få en sund ekonomi utan skattehöjningar måste verksamheten dras ned . Dessa faktum står i bjärt kontrast till Socialdemokraternas beskrivning av läget. Regeringen anger vidare i propositionen att bidrag ska vara generella och inte specialdestinerade. Trots att detta kan tolkas som ett stöd för det kommunala självstyret, bedriver Socialdemokraterna även fortsättningsvis en politik med alltfler bidrag som befäster och ökar statens kontroll av kommuner och landsting. är kritiska till detta förhållningssätt. Vi har drivit frågan om stärkt kommunalt självstyre och pekat på bristerna i den socialdemokratiska politiken. Intrycket av Socialdemokraterna som ett centralistiskt parti förstärks än en gång genom denna proposition. Förvisso ger regeringens politik resultat, men inte det resultat som önskar. Förutom de stora underskott som väntas ända kan man konstatera att antalet vårdplatser har minskat som Socialdemokraterna haft regeringsmakten. har antalet minskat med 17 600. Det motsvarar en minskning med . Diagram 5.1 Antalet vårdplatser i 19942002. Källa: SCB och . Anm.: Statistik för finns inte tillgänglig när denna motion skrivs. Vi noterar vidare att Socialdemokraterna har slutat redovisa utvecklingen över antalet vårdplatser i den årliga skrivelsen om utvecklingen i den kommunala sektorn. Den senaste redovisningen lämnades 2001. 5.1 Socialdemokraterna vältrar över ansvaret till de lokala politikerna Frågan om vem som ska styra över vård, skola och omsorg är föremål för en statlig utredning genom arbete. Den socialdemokratiska regeringen har dock redan i vårpropositionen underkänt de lokala politikerna som den överlåter åt dem att klara ut effekterna av statens dåliga finanser. I den sammanfattande bedömning som görs i avsnitt 8.3.4 väljer regeringen att lyfta in Kommundelegationens åsikt och torgför den därmed som sin egen. Där står Kommundelegationen pekade på att det lokala politiska ledarskapet och ledarskapet i förvaltningen är av avgörande betydelse för hur framgångsrikt en kommun eller ett landsting lyckas lösa sina problem, oberoende av om förutsättningarna i övrigt är goda eller dåliga. Att vända en negativ resultatutveckling handlar således i hög grad om att kommuner och landsting själva måste vidta nödvändiga åtgärder. underskott i kommunsektorn väljer regeringen att ge underkänt åt sina lokala politiker. dras in mitt under löpande verksamhetsår, vilket lägger ytterligare sten på bördan. Om detta är början på en skarp spricka inom Socialdemokratin mellan å ena sidan hårt prövade kommun- och landstingspolitiker och å andra sidan en maktfullkomlig regering skulle vi inte vara förvånade. 5.2 och fördyrar verksamheten Detaljstyrningen av verksamhet leder sällan till önskad effekt. Vi ser med en socialdemokratisk regering hur specialdestinerade statsbidrag, maxtaxor, nationella handlingsplaner och rättighetslagar medfört rejält ökade kostnader. Verksamhet som lämpar sig för kommunalt självstyre såsom skola, vård och omsorg utförs med bästa kvalitet och effektivitet om de får formas utifrån lokala behov och förutsättningar. Detta missar den socialdemokratiska regeringen. Vi menar dessutom att det är helt orimligt att ta resurser från vården och skolan för att klara ansöknings-, redovisnings- och uppföljningsförfarandet åt staten. 5.3 Tillfälliga satsningar förödande för kvaliteten Det ettåriga sysselsättningsstödet som första gången lanserades på den socialdemokratiska kongressen har förlängts för fjärde gången. Motivet för en sådan kortsiktig politik står bl.a. att finna i Svenska Kommunförbundets rapport ekonomiska läge sidan 30: Genom att tillföra medel som behövs i den löpande verksamheten i taget, får regeringen tillfälle att berätta om sina verksamhetssatsningar . Vallöften som sviks så fort Socialdemokraterna fått makten och ettåriga satsningar som kan återupprepas år leder inte bara till en allmän misstro till politiken, detta leder också till en helt orimlig planeringssituation för den lokala nivån. Ryckigheten leder till ökade kostnader och dålig framförhållning som ytterst drabbar kommuninvånare som är i behov av kommunala tjänster. 5.4 Handlingsutrymme ger utvecklingskraft Landsting och kommuner har gjort betydande effektiviseringar i syfte att klara alltfler barn och äldre som behöver välfärdstjänster på olika sätt. Detta har åstadkommits genom att de lokala politikerna utifrån de förutsättningar och behov som finns prioriterat och anpassat verksamheten. Finns handlingsutrymme ökar möjligheten till att kommunsektorn klarar att anpassa sig till demografins förändringar. I Svenska Kommunförbundets rapport ekonomiska läge beskrivs anpassningsförmågan som en mycket viktig framgångsfaktor. krävs en omfördelning av resurser beroende på färre barn och fler äldre, vilket kräver såväl stabila nationella spelregler som handlingskraftiga kommun- och landstingspolitiker. Denna omställning äventyras av regeringens fortsatta klåfingrighet genom alltfler detaljstyrda bidrag och handlingsplaner. 5.5 Maxtaxan i barnomsorgen leder till större barngrupper styr staten över två av kommunernas viktigaste taxor för att finansiera verksamhet. Det är de statligt beslutade maxtaxorna inom förskolan och äldreomsorgen. Dessa områden motsvarar av kommunernas avgiftsfinansierade verksamheter.1 Att staten på detta sätt går in och detaljstyr verksamhet är i sig en inskränkning av det kommunala självstyret. Maxtaxorna är inte heller finansierade av den som beslutat om dem. Förskolans maxtaxa beräknades av vara underfinansierad med ca 1,5 miljarder kronor.2 Denna prognos visar sig tyvärr stämma. Eftersom införandet av maxtaxan genomdrivits utan full finansiering från staten har reformen lett till större barngrupper. Barnens vistelsetider på förskolan har efter förskolereformen ökat med cirka , enligt . Denna utveckling finner mycket oroande. Det borde vara barnen som får den första arbetstidsförkortningen. 5.6 Mellankommunal LSS-utjämning felaktig Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, har inneburit väsentligt förbättrade levnadsvillkor för människor med funktionshinder. Utvecklingen visar att fler och fler personer får olika insatser enligt LSS, vilket också beskrivs i regeringens skrivelse. Trots reformens goda utveckling i det avseendet finns brister i genomförandet av reformen. Många kommuner har svårigheter att kunna utföra de insatser människor har rätt till enligt LSS. Detta beror på svårigheten att snabbt bygga de bostäder som önskas, bristande ekonomiska resurser och personalrekryteringsproblem. Eftersom lagen är en tydlig rättighetslag finns mycket litet utrymme för lokala variationer eller bedömningar. Kostnaderna för handikappomsorg har stigit snabbast av de kommunala verksamheterna. Dessutom finns stora variationer mellan kommunerna. Kostnader för LSS varierar per invånare. Eftersom LSS ställer detaljerade krav på kommunerna om vad den funktionshindrade har rätt till är det rimligt att den som beslutar om lagen också finansierar den. Insatser som finansieras av kommunen ska innehålla ett kommunalt handlingsutrymme utifrån lokala behov och förutsättningar. LSS ger inte utrymme för lokala variationer utan är en rättighetslag som ska vara likvärdig i hela landet och bör därför finansieras av staten. Vid ett statligt övertagande av finansieringsansvaret ska den s.k. finansieringsprincipen tillämpas. När remissvaren summeras efter en utredning om utjämning av LSS-kostnaderna kan vi konstatera att av kommunerna förordar en statlig finansiering eller bruttometoden. Trots det väljer regeringen att fortsätta med den mellankommunala utjämningen och dessutom med den metod som av kommunerna fann lämplig. Att utjämna kostnader genom en inomkommunal modell ökar inte kommunernas möjligheter att genomföra LSS på ett fullvärdigt sätt utan fördelar bara den ekonomiska bördan mellan kommunerna. Regeringen bör ges uppdraget att omgående återkomma till med ett förslag till statligt övertagande av finansieringen, enligt ovanstående principer. Eftersom regeringen ännu inte tillsatt den utredning som beslutat om avseende översyn av lagen om assistentersättning () bör dessa båda frågor samlas i en gemensam utredning som tillsätts omgående. Den kommunala ekonomin utgör en stor och betydelsefull del av den svenska ekonomin, av bruttonationalprodukten. I statsbudgeten utgör kommunsektorn ett av de större utgiftsområdena, ca 2003 enligt skrivelsen. Staten (riksdag och regering) har ett övergripande ansvar för att hela den offentliga verksamheten drivs och utvecklas i samhällsekonomisk balans. Vi menar att detta ansvar är förenligt med en långtgående självstyrelse. Detta kräver dock etablerade institutioner för samarbete och samförstånd mellan staten och kommunsektorn. Många brister i kommunsektorns verksamheter har sin viktigaste orsak i otillräckliga ekonomiska resurser. Den kommunala självstyrelsen måste bekräftas av en långsiktigt stabil och tillräcklig skattebas. För kommunerna har den skattefinansierade andelen av verksamheten gått från till , för landstingen från till . Detta ökar beroendet av staten och minskar i samma utsträckning den kommunala självstyrelsen. Statsbidragen är dessutom beslutade i nominella belopp. De saknar automatisk uppräkning och därmed relation till den allmänna ekonomiska utvecklingen. Statsbidragens värde urholkas på så sätt över tiden. Enligt vår mening ska självstyrelsen så långt möjligt kopplas till ett ekonomiskt oberoende. Detta kan ske genom att staten vid skattelindring i större utsträckning tillämpar skattereduktion och inte avdrag från den beskattningsbara inkomsten. Därmed reduceras statens skatteintäkter och inte kommunsektorns. En större andel av kommunsektorns finansiering är genom detta förfarande också kopplad till den ekonomiska utvecklingen. För att stärka kommunsektorns självförsörjning vill avskaffa den statliga fastighetsbeskattningen och i stället införa en fastighetsavgift. 6.1 Staten ger och staten tar De tillskott till kommunsektorn som Socialdemokraterna berömt sig av visar sig, vid en närmare analys, inte ha inneburit någon förstärkning alls om man tar hänsyn till de indragningar som skett. Lägger man därtill urholkningen av de generella statsbidragen som beror på ökade priser och löner så blir saldot rejält negativt för kommunsektorn. Kommunsektorn har alltså på egen hand fått finansiera verksamhetsökningarna till följd av fler barn och äldre. När regeringen vill berömma sig av att med hjälp av statliga tillskott ha bidragit till en positiv utveckling rimmar det dåligt med verkligheten. I själva verket har staten använt kommunsektorn som en budgetregulator för att sanera statsfinanserna. 6.2 Saneringspolitiken drabbade kommunerna Den ekonomiska saneringspolitiken har varit särskilt tung för kommunsektorn. Denna slutsats gjorde regeringen själv i det finans- och penningpolitiska bokslut som utgjorde bilaga 5 till vårproposition. Vi kan således konstatera att den socialdemokratiska regeringen under den senare delen av använde kommunsektorn som budgetregulator, när saneringspolitiken bedrevs. Successivt ökade allmänna egenavgifter ledde till att kommunsektorns skatteintäkter minskade med drygt 18 miljarder, eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. Till detta kom statliga reformer om ökat kommunalt ansvarstagande, som inte finansierats av staten enligt den tidigare beslutade finansieringsprincipen. Exempel på detta är den beslutade förändringen om förlängt sjuklöneansvar och den beslutade höjningen av maxtaxan. Kommuner och landsting har således mött långt större besparingskrav än vad som skulle ha blivit följden enbart på grund av den svaga utvecklingen av de egna skatteintäkterna. Kommunernas ekonomi är i hög grad beroende av sysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktiga tillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre om regeringen lagt kraft på att åtgärda de välkända strukturella problemen som urholkat den svenska tillväxtkraften. Detta har inte gjorts, vilket har begränsat tillväxten av inte minst skatteintäkter. Det är lovvärt att statsministern i sin regeringsförklaring aviserade satsningar på tillväxt och företagande. Men i budgeten finns knappast något att läsa som ger uttryck för denna, i vart fall uttalade, strävan. Skatteintäkterna förväntas enligt Svenska Kommunförbundets prognos3 bli betydligt lägre än i föregående prognos. Det innebär att kommuner och landsting bör planera för en negativ slutavräkning även . Det behövs fler människor som arbetar om kommuner och landsting ska klara kommande års utmaningar. är 1,8 miljoner människor i åldern antingen sjukskrivna, förtidspensionerade (sjukersättning), studerande, öppet arbetslösa, ålders- eller tjänstepensionerade eller på semester.4 Om bara en mindre andel av dessa kom i arbete skulle kommunsektorn ha betydligt ljusare framtidsutsikter. Kommuner och landsting har ett eget arbetsgivaransvar för att få fler av sina anställda åter i arbete. Men staten har ännu inte vidtagit åtgärder som hjälper människor till snabb rehabilitering, vilket försvårar kommunernas arbete. förslag att genom massiva satsningar på ökad rehabilitering för att minska ohälsan och få fler människor i arbete skapar väsentligt förbättrade möjligheter såväl för enskilda som för kommunsektorn. 6.4 Behoven ökar snabbare än resurserna En faktor som påverkar kommunsektorn är befolkningens starkt förändrade ålderssammansättning. Denna faktor har inneburit väsentligt förändrade förutsättningar och behov. De höga födelsetalen tillsammans med en ökad livslängd, och därmed fler äldre människor, kräver ökade resurser för främst vård och utbildning. Det stora skattebortfallet på grund av egenavgifterna och de etappvisa återföringarna i form av ökade statliga bidrag har därför framtvingat ett stort förändrings- och omstruktureringsarbete inom kommunsektorn, vilket vi tidigare beskrivit. Förändringskravet har fått tydliga konsekvenser. Befolkningens förtroende för äldreomsorgen har rasat. I en studie av SKOP, , anger en majoritet att man anser att äldreomsorgen har blivit sämre . anser att den blivit bättre. En stor personalbrist har ackumulerats. anger att kommunernas rekryteringsbehov inom vård och omsorg är omkring 220 000 medarbetare fram till år 2010.5 Befolkningsprognoser och utvärderingar av de kommande resursbehoven indikerar att behoven av utbildning, vård och omsorg på den kommunala sidan ökar med 0,70,till följd av den demografiska utvecklingen. Detta kan jämföras med att hela befolkningen växer med 0,10,. Enligt Kommunförbundets bedömning växer behoven snabbare än resurserna . har vi de stora barnkullarna i . I mitten av årtiondet kommer de att flyttas till gymnasieskolan. Äldreomsorgens anspråk växer under . Medicinens utveckling med nya behandlingsmöjligheter och förekomsten av alltfler kroniskt sjuka kommer att ställa större krav på resurser för vård. Läkemedel kommer med all sannolikhet att fortsätta att snabbt öka sin andel av vårdens resurser. En viktig del av välfärden är patientens rätt till subvention av kostnader för läkemedel i ett gemensamt finansierat system. Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det riktigt att stärka den kommunala självstyrelsen och förbättra planeringsförutsättningarna genom att på kort sikt öka de generella statsbidragen och på lång sikt öka den kommunala sektorns möjlighet till självfinansiering genom ökat skatteunderlag. Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå är ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas av en mindre gemenskap. Olika gemenskapsnivåer är således i första hand kompletterande till de mindre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig uppgifter eller frihet. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan.