mot · GS02Ju489 · 2004-09-29 00:00:00 — Motverkan av brott är en angelägenhet för alla. Denna motion inleder därför med ett avsnitt om brottsförebyggande arbete i vardagen. Starka familjer och känsla av tillhörighet till samhället i stort är företeelser som sänker brottstalen. Det är också hög tid att införa nolltolerans för småbrott som förstör människors vardag, fungerar som inkörsportar för framtidens grova brottslingar och gröper ur förtroendet för samhället. behöver bli smalare men vassare. Rättsväsendet är en huvuduppgift för den svenska staten, varför vi måste vara beredda att lägga mer resurser på detta område . Om medborgarna dessutom tar aktiv del i brottsförebyggande verksamhet kan staten koncentrera sig på sina uppgifter, som att upprätthålla ett effektivt polisväsende och ett väl utbyggt nät av domstolar. Påpekas bör, i denna sammanfattning, att frågor som rör kampen mot narkotika behandlas under olika avsnitt, såsom "Tullen" och "Organiserad brottslighet". För rent straffrättsliga förändringar inom samtliga brottskategorier hänvisas till straffrättsmotion "". 4Konsten att förebygga brott5 11.5Kronvittnen - en möjlig väg?17 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av starka lokala gemenskaper och familjer samt att folk privat och i civilsamhället måste ta ansvar och bli delaktiga i det brottsförebyggande arbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa nolltolerans som metod. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att antalet poliser möjligt bör öka till 20 000 och att polisen måste erhålla mer resurser för att klara denna målsättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att bibehålla en småskalig polisorganisation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att närpolisreformen bör genomföras på nytt och säkras i praktiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kapaciteten vid polisutbildningarna måste utnyttjas maximalt och att det bör inrättas ytterligare en polishögskola. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om breddad rekrytering, specialisering och forskning vid polishögskolorna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att delegera ansvaret för att besluta om insatser av den särskilda beredskapspolisen till . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör inordnas under Justitiedepartementet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ökade befogenheter för tullen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Beredningen för rättsväsendets utveckling bör få tilläggsdirektiv att särskilt se över gränsdragningen mellan åklagare och polis. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att miljöåklagare bör få möjlighet att prioritera de grova miljöbrotten genom förändring av och större ekonomiska anslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Beredningen för rättsväsendets utveckling särskilt bör utreda behovet av en särskild ekobrottsmyndighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tingsrätterna i , , , och inte bör läggas ned. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nedläggning av och decentralisering av dess verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bättre samordning bör ske mellan allmänna domstolar och förvaltningsdomstolar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att alla mål om diskriminering i arbetslivet bör föras över till allmän domstol.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fler jurister än borde kunna få notarietjänst på grundval av intervju. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att höja ersättningar till nämndemän och bevara de mindre tingsrätterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att buggning bör tillåtas i vid misstanke om grova brott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bestämmelser om hur polisen skall förfara med överskottsinformation från avlyssning bör införas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skydd för informatörer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om straffskärpning vid övergrepp i rättssak. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda följderna av regler om strafflindring efter vissa vittnesmål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge uppehållstillstånd till personer som har utsatts för människohandel och se över möjligheterna för asyl av humanitära skäl i Sverige.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om specialutbildade poliser vid fasta enheter för att effektivisera polisens arbete mot människohandel. 1Yrkande 9 hänvisat till KU. 2Yrkande 17 hänvisat till AU. 3Yrkande 25 hänvisat till SfU. 4Konsten att förebygga brott Arbetet med att förebygga brott är inte främst en statlig angelägenhet. Ansvaret vilar på varje människa, och går utöver det självklara kravet att inte själv begå brott. Vi har alla ett ansvar för att förhindra brott i vår omgivning: inom familjen eller vänkretsen, på gatan. Civilkurage är något som vi känner igen när vi ser det, men som vi tyvärr måste leta efter. Politiken måste tydligt signalera att staten, liksom i alla andra sammanhang, inte sitter inne med någon mirakelmedicin som kan bota allt ont om bara "de där politikerna" tog sitt ansvar. Staten kan vara en hjälpande hand i lägen då de egna ansträngningarna inte räcker till. Detta är innebörden i den så kallade subsidiaritetsprincipen. När folk tar ett personligt ansvar för händelseutvecklingen och samverkar med andra likasinnade händer saker, som aldrig så goda statliga satsningar inte är i närheten av att kunna åstadkomma. Förekomsten av flera slag av brottslighet är starkt beroende av styrkan, eller snarare svagheten, i samhällsgemenskapen. Starka familjer och en känsla av samhörighet med det omgivande samhället skapar förutsättningar för låg brottslighet. Människan behöver i allmänhet starka sociala band som både stödjer och begränsar för att hon skall bli harmonisk. I själva verket behöver människan andra människor för att hon skall bli människa. I förbindelserna med andra ärver hon ett normpaket som hon har att förhålla sig till - de flesta anammar, bygger vidare och förändrar, vissa revolterar. Alla har dock danats i samspel med en omgivning. I en levnadsmiljö präglad av starka band kan många moraliska reglers syfte som samhällsbevarande bättre förstås. Liten skala förtydligar samband som i det stora lätt försvinner. Familjer eller grannskap med vakande ögon över barn och ungdomar spelar tveklöst en roll i brottsförebyggande arbete, men därutöver behövs också en upplevelse av att vara en del av en större samhällsgemenskap. Stöld och skadegörelse är sällan någonting man utför på sin egen bakgård. Därför är den dåliga integreringen av nya svenskar i majoritetssamhället en källa till brottslighet. Barn behöver trygga kontakter med vuxna förebilder. En förutsättning för detta är givetvis att det finns tid över till att umgås med sina barn. Vuxna i arbetslivet har svårt att få tid över, medan de som saknar jobb visserligen har tid, men också ett stukat självförtroende och knaper ekonomi. Vid planeringen av offentliga miljöer bör ansträngningar göras för att skapa många mötesplatser människor emellan och god utsikt över ytorna, syftande till att motverka brottslighet. Bebyggelse i städer kan exempelvis planeras så att det är möjligt att ha uppsikt över allmänningar runt byggnaderna från flera olika vinklar. I miljöer som även efter mörkrets inbrott inger säkerhet rör sig i regel mer folk, vilket sänker graden av brottslig verksamhet i området, någon som i sin tur får ännu fler att röra sig fritt, och så vidare. Kommunerna har här en viktig uppgift vid framtagandet av detaljplaner, vilket underlättas om det finns ett fungerande, lokalt brottsförebyggande råd. Genom att skapa naturliga mötesplatser i eller utanför husen kan kontakter mellan boende i grannskapet stärkas, vilket är väsentligt för att kunna upptäcka om någonting inte stämmer. Försök med självförvaltning i hyreshus, innebärande gemensamt ansvar bland de boende för trappstädning med mera, har fallit väl ut och borde leda till eftertanke. Istället för fler lås och tjockare dörrar är det, måhända, bättre kännedom om vilka som bor i huset som behövs. spelar en utomordentligt viktig roll för förebyggande av brott. Studiemotiverade elever som klarar skolgången väl har mindre anledning än andra att börja med småbrott. Tyvärr erbjuder inte dagens skola i allmänhet någon bra miljö för studiesvaga elever. Skolorna i segregerade förortsområden måste hålla absolut toppklass för att även dessa barn och ungdomar skall få en bra start i livet. Medel måste finnas hos skolorna för att kunna tackla problem som bristande svenskkunskaper och stökiga elever. Bra utbildningsalternativ och karriärvägar måste också erbjudas elever vars begåvning är mer praktisk än teoretisk. Ordningen att alla, så långt upp som i gymnasiet, läser samma grundkurser leder lätt till skoltrötthet och avhopp. Utbildningar som inriktas på praktik hos företag borde få större frihet att forma sin teoretiska kursplan. För barn och ungdomar som lider av överskottsenergi kan en idrottsförening vara räddningen från en brottslig bana. Ett starkt föreningsliv för ungdomar är särskilt behövligt i segregerade förorter. Satsningar på ideella föreningar är dock inte detsamma som att skattemedel används för att hålla verksamheten vid liv - det kan tvärtom leda till idéfattigdom och beroende av kommunala och statliga villkor. Kommunernas fritidsförvaltningar bör verka som rådgivare och kontaktförmedlare för engagerade ledare, snarare än allmosegivare. Föreningsrepresentanter bör också få en större andel av platserna än vad de har i lokala brottsförebyggande råd, vilka ofta helt domineras av politiker och tjänstemän. Att poliser rör sig till fots eller på cykel i våra städer utan att ha något akut ärende är en mycket ovanlig syn, förutom vid större tillställningar med stora folksamlingar. Rimligen borde fler poliser ute på gator och torg under helgnätter leda till att fler våldsbrott upp och färre begås. Fler patrullerande poliser inger också trygghet för allmänheten, vilket medför att fler vågar röra sig fritt, något som i sin tur leder till mer folk på gatorna och färre våldsbrott. väljer många bilskjuts och taxi av rena säkerhetsskäl. Det bör ges regeringen till känna vad som ovan anförs om vikten av starka lokala gemenskaper och familjer samt att folk privat och i civilsamhället måste ta ansvar och bli delaktiga i det brottsförebyggande arbetet. Ett öppet samhälle med begränsade befogenheter att övervaka sina medborgare bygger på att folk i gemen är laglydiga och lojala mot samhällsgemenskapens värden. I vardagen finns det mängder av tillfällen att begå brott oupptäckt för egen skull, och ändå väljer det stora flertalet att avstå från sådana handlingar. Man brukar då tala om förekomsten av en hög samhällsmoral, något som historiskt sett har kunnat uppvisa. När lojaliteten mot samhället i dess helhet är stor brukar frekvensen av vissa typer av brott, såsom oplanerade tillgreppsbrott, skattebrott, bedrägeri mot samhällsinstitutioner och bestickning, vara särskilt låg. En hög samhällsmoral brukar oftast förutsätta effektiva och obestickliga institutioner, vilka har förmågan att handla snabbt och resolut även när "småbrott" begås. Exempelvis vinner rättsväsendet förtroende när någon som drabbats av stöld eller skadegörelse, dels ser att brottslingen grips och straffas, dels kompenseras för skadorna. Då skapas ett klimat som inte tillåter att det fifflas med skatten och fuskas med bidrag. Omvänt kan en stor mängd ouppklarade småbrott och korruption i samhällsstyret leda till resonemang bland medborgarna i stil med "jag får ju ingenting tillbaka för mina skattepengar; varför ska jag då betala skatt?". Tyvärr har kommit en bra bit på vägen mot ett sådant destruktivt samhällsklimat. För att återupprätta och behålla medborgarnas förtroende måste i ord och handling visa att brott inte accepteras, oavsett brottets art. Fler poliser och större anslag till åklagarmyndigheten medför att småbrotten kan prioriteras högre . Bestraffning av begångna brott är nödvändig för att försvara det öppna samhället. Vi kan se hur privata vaktbolag i praktiken har kommit att ta över uppgifter från polisen. kom ett särdeles spektakulärt fall till allas kännedom när en privat "insatsstyrka" under ledning av en polsk Europaparlamentariker slog till mot en utpressningsliga i . När allt fler företagare och privatpersoner börjar fråga sig varför de ska betala dubbla avgifter för sin säkerhet - först till staten via skattsedeln och sedan till vaktbolaget - förtärs det öppna samhället bit för bit. Det är hög tid att begreppet nolltolerans får styra den repressiva delen av kriminalpolitiken. Att brottsligheten också måste förebyggas med andra faktorer hindrar inte att samhället snabbt och resolut slår ned på utförda brott och skipar rättvisa. Alternativet är nämligen inte fortsatt status quo, alternativet är att någon annan gör polisens jobb. Vad som ovan anförs om att införa nolltolerans som metod bör ges regeringen till känna. Det råder svår polisbrist i , beroende på att hela rättsväsendet har försakats av den socialdemokratiska regeringen. Antalet anställda poliser har stegvis minskat andra del, som många brottstyper har ökat och brottsligheten förråats. Samhället signalerar därmed att det är fritt fram att begå "småbrott" såsom stöld och skadegörelse, eftersom risken att bli tagen efter att polisen har larmats är minimal och de flesta ärenden slutar med en anteckning i polisstationens protokoll. Såsom redan har konstaterats ovan leder situationen till att förtroendet för rättsstaten förtärs. En rimlig målsättning som möjligt bör förverkligas är att antalet poliser stiger till 20 000 från dagens 16 200 (31/12 2003). Dessa poliser måste också få tid till att arbeta med vad de är utbildade till. Administrativa uppgifter bör i största möjliga mån skötas av civilanställda. Regeringen har i budgetpropositionen anslagit mer pengar till rättsväsendet än tidigare, men satsningen är för liten och kommer . kommer särskilt många poliser att gå i pension, vilket ställer krav påännu större medelstillskott. Förslaget i budgetmotion om ett tillskott på över regeringens budgetförslag , och ytterligare anslagsökningar med , ger bättre förutsättningar för tillväxt i poliskåren och avklarande av dess uppgifter. Att antalet poliser möjligt bör öka till 20 000 och att polisen måste erhålla mer resurser för att klara denna målsättning bör ges regeringen till känna. Tillgänglighet är ett nyckelord som bör styra polisväsendets uppbyggnad. För att polisen skall vara tillgänglig i praktiken för alla medborgare krävs, utöver fler poliser, en del organisatoriska förändringar och ändrade synsätt. Sammanslagningar av polisområden och distrikt leder inte nödvändigtvis till bättre brottsbekämpning, vilket tycks vara utgångspunkten . Tvärtom kan allt större polisdistrikt och polisområden bereda väg för centralisering av stationer och personal, vilket medför längre utryckningstider och i vissa fall stora områden som i praktiken är helt obevakade. Under helgkvällar är ofta den polisiära närvaron som lägst. I /Jokkmok är ofta bara två poliser i tjänst, ansvarande för ett till ytan större område än . Vad som ovan anförs om vikten av att bibehålla en småskalig polisorganisation bör ges regeringen till känna. Närpolisreformen var en lyckad satsning som tyvärr har urholkats till följd av de låga anslagen till polisväsendet. Tanken var att vissa poliser skulle få i uppgift att bekanta sig med ett mindre geografiskt område genom att patrullera det och ha kontakter med skolor, socialtjänst, föreningsliv m.m. Tid skulle finnas för planerad, brottsförebyggande verksamhet och den personliga kännedomen om brottsligheten i området växa. Det är lätt att associera till forna tiders kommunala kvarterspolis, som spelade en viktig trygghetsskapande roll. Reformen har dock i praktiken urholkats, sedan närpolisen har tvingats att ägna sig åt vanlig utryckningsverksamhet till följd av personalbristen samt även pålagts administrativa uppgifter. Som en satsning för att bekämpa vardags- och ungdomsbrottslighet är reformen alltför värdefull för att stegvis rullas tillbaka till utgångsläget. Fler patrullerande poliser är också ett sätt att i handling visa att man menar allvar med nolltolerans mot brott. Snabba ingrepp mot klotter, fall av ringa misshandel och störande av ordning - för att ta några exempel - blir svårare om inte polisen finns ute i samhället och har god kännedom om de brottsbenägna personerna i området. Att närpolisreformen bör genomföras på nytt och säkras i praktiken bör ges regeringen till känna. Socialdemokraternas beslut att strypa intagningen till polishögskolorna var ett av 90-talets största politiska fiaskon. krävs en snabb ökning för att kunna möta pensionsavgångarna och därtill öka antalet poliser. Kapaciteten vid polisutbildningarna i , och måste därför utnyttjas maximalt, och det bör även inrättas ytterligare en polishögskola i närheten av någon befintlig högskola eller något av universiteten. Detta bör ges regeringen till känna. Polishögskolorna bör ocksåöka sina ansträngningar för att intressera folk med invandrarbakgrund. Särbehandling till högskoleutbildningar grundad på personlig härkomst kan aldrig accepteras, men däremot leder ett ökat söktryck från personer med invandrarbakgrund till att fler ur denna grupp kan antas. Polisväsendet går miste om en stor mängd dugliga aspiranter genom snedrekryteringen. För att möjliggöra ökad specialisering inom utbildningens ramar bör den gemensamma grundutbildningen förkortas till förmån för studenternas egna val. En annan viktig åtgärd för att öka polisutbildningens attraktionskraft bland teoretiskt begåvade är att göra utbildningen akademisk genom poängsättning. Studenter/aspiranter skulle då kunna tillgodogöra sig kurser som ingår i polisprogrammet vid andra lärosäten, i synnerhet i specialiseringsfasen. Vidare öppnar en akademisering av polisutbildningen för forskning bedriven vid polishögskolorna. Polisväsendet kan ha stor nytta av tvärsektoriell forskning, inbegripande ämnen såsom sociologi, kriminologi, juridik, psykologi, med mera. Vad som ovan anförs om utbildningen vid polishögskolorna bör ges regeringen till känna. beslutade att utöka beredskapsorganisationen med en särskild beredskapspolis. har denna en bättre utbildning och bättre utrustning än den tidigare beredskapspolisen, och skall även kunna användas i fredstid till polisiära uppgifter. Enligt förordning om beredskapspolisen är det regeringen som efter framställning från beslutar när beredskapspoliserna får tas i bruk. har i en skrivelse begärt att detta beslutsmandat skall flyttas från regeringen till , samt att möjligheten att använda den särskilda beredskapspolisen skall utökas. Den särskilda beredskapspolisen är visserligen fortfarande relativt ny, men det är anmärkningsvärt att den ännu inte varit i tjänst. Såväl inför i som efter händelserna har framställningar om att få nyttja den särskilda beredskapspolisen gjorts, men regeringen har inte fattat beslut om dess användning vid ett enda tillfälle. Det är därför hög tid att delegera ansvaret för att besluta om insatser av den särskilda beredskapspolisen till . Detta bör ges regeringen till känna. Tullväsendets historiska uppgift har främst varit att kontrollera och tullbelägga importvaror. EU-medlemskapet, öppnare gränser och ökad frihandel i världen har på ett fundamentalt sätt förändrat tullens huvudsakliga uppgift. är tullväsendet i praktiken en del av samhällets brottsbekämpning genom eftersökningen av varor som i sigär förbjudna i , det vill säga narkotika och vapen. Samverkan med polisen är intim och oumbärlig för att tullen skall kunna arbeta effektivt. sorterar dock tullväsendet under och skatteutskott. verksamhetsidé beskrivs såsom följer: Vi ska erbjuda smidiga tullrutiner inom regelverkets ram för utrikeshandeln, en enkel gränspassage för resande och ett effektivt gränsskydd. Vi ska ständigt förbättra tullrutinerna för att nå största möjliga samhällsnytta och stärka svensk konkurrenskraft. I vårt arbete ska vi samverka med näringslivet och andra myndigheter. Verksamhetsidén återspeglar dock inte verkligheten på ett korrekt sätt. Jakt på narkotika och andra smuggelvaror samt bekämpning av ekonomisk brottslighet är de viktigaste uppgifterna. utrikeshandel sker till övervägande del inom EES-området. Med anledning av dessa förändringar bör istället sortera under och justitieutskott. Nära samverkan med de andra brottsbekämpande myndigheterna skulle underlättas av en sådan ordning. Det bör ges regeringen till känna att bör inordnas under . I budgetmotion föreslås dessutom en ökning av anslagen till med mer än regeringen för att intensifiera sökningarna efter narkotika och smuggelvapen. För att tullen skall ges möjlighet att nå sin fulla potential behövs utöver ökade resurser även ökade befogenheter. Tullen bör ha befogenhet att ingripa mot smuggling över hela yta och inte bara vid gränsen, såsom fallet är . Ett system med möjlighet till tullkontroll i hela skulle medföra en smidigare gränspassage för det legala handelsflödet. Tullen bör även ha rätt att begära legitimation vid tullkontroll för att kunna effektivisera tullens arbete och förhindra människohandel. Tullen måste vidare ges möjlighet att kontrollera trafik som lämnar landet när det finns anledning att misstänka att det är fråga om utförsel av smuggelgods. Vad som ovan anförs om behovet av ökade befogenheter för tullen bör ges regeringen till känna. Graden av samverkan mellan polis och åklagare kan bli bättre . Stora vinster kan säkerligen göras om åklagare och polis på det lokala planet vore inhysta i samma byggnad och kunde arbeta närmare varandra. Förundersökningar utförs av polisen under ledning av åklagare, vilket innebär att förläggning av myndigheterna på olika platser kan vara till stor nackdel. I högre instanser än lokalplanet förekommer dock inga nya förundersökningar, varför en samlokalisering inte ter sig lika angelägen där. Nämnas bör att åklagare och polis i och tillhör samma organisation på lokalplanet. Beredningen för rättsväsendets utveckling ser över organisationen av rättsvårdande myndigheter. Utredningen borde få tilläggsdirektiv att särskilt se över gränsdragningen mellan åklagare och polis. Detta bör ges regeringen till känna. Miljörätten måste reformeras grundligt för att åklagarna skall få tid och resurser för de grova miljöbrotten. Det är helt orimligt att varje överträdelse av tillståndsbestämmelser måste betraktas som ett brott och åtalsanmälas. Hederligt folk som exempelvis driver småföretag och råkar missa sin anmälningsskyldighet avseende någon petitess skall inte betraktas som brottslingar av samhället, utöver att de tvingas betala miljösanktionsavgift. Åklagarna får in mängder av anmälningar från miljönämnder, vilka utmynnar i avskrivning av fallet på grund av brottets ringa art. Detta arbete har blivit en stor belastning för åklagarmyndigheten, som därför saknar tid och resurser att grundligt utreda de verkligt grova brotten. En högkvalitativ förundersökning är emellertid A och O för att det skall bli fällande dom. föreslår i ett delbetänkande (SOU 2004:37) en uppdelning mellan brottsliga överträdelser och sådana som endast leder till sanktionsavgift.