mot · GS02MJ393 · 2004-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör återkomma till med ett förslag till distinkt definition av begreppet långsiktigt hållbar utveckling. Flera regeringsförklaringar har uttryckt ambitionen att ska bli ett föregångsland i omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle. I en regeringsförklaring uttalas att vi är ett föregångsland i omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle. Uttrycket "grönt folkhem" återkommer i den regeringsförklaring som avlämnades . Ett stort antal propositioner säger att utvecklingen ska ställas om och bli långsiktigt hållbar. Huruvida är ett ekologiskt föredöme eller ej beror givetvis på vilka variabler som utgör bedömningsgrund. Utan att ha gjort någon vetenskaplig undersökning kan det antas att inget land har producerat så mycket text där orden miljö, ekologi eller liknande förekommer. Utvärderingen som gjordes i , efter FN:s miljö- och utvecklingskonferens i , noterade att varit bäst på att göra lokala . Att prata eller skriva om miljöär vi nog världsbäst på. Vad gäller naturresursförbrukning per invånare ligger vi sämre till oavsett om det är ändliga eller förnyelsebara naturresurser som räknas. Den genomsnittlige u-landsinvånaren förbrukar bara en bråkdel av de naturresurser normalsvensken använder i sin livsföring. Beträffande energiförbrukning är läget något bättre vad avser fossila bränslen, men eftersom har mest kärn- kraftsel per invånare i världen ligger hållbarhetsmålet tämligen långt borta. Vår konsumtion ger upphov till en ständigt ökande mängd avfall. Att detta inte betraktas som ett stort miljöproblem beror sannolikt på att en betydande del av avfallet forslas till förbränningsanläggningar. Elementär naturvetenskaplig kunskap säger dock att materia inte försvinner för att den övergår från fast form till gasform. Försyndelser vad gäller avfall i fast form kan hjälpligt sonas genom marksanering, men att samla in gifter som lämnat skorstenarna kan nog inte ens den mest inbitne teknikoptimist föreställa sig. Avfallsförbränningen snabbar på spridningen av tungmetaller, kvicksilver, försurande oxider samt en mängd kemiska föreningar vars konsekvenser för hälsa och miljö det finns en ytterligt begränsad kunskap om. Förutom luftföroreningar blir det stora mängder miljöfarlig aska: ca 25 viktprocent i förhållande till de ton sopor som förbränns. Vad gäller bensinförbrukning finns det inget land i EU som överträffar räknat i antalet försålda liter per invånare. Även om många fredar sitt samvete med att köra med en katalysatorförsedd bil, har det ingen som helst betydelse för den mängd koldioxid som lämnar avgasrören. Tillskottet av den primära växthusgasen koldioxid är direkt proportionell mot energiförbrukningen. Eftersom olja inte nyproduceras finns det en del som behöver göras åt verksamheten på vägarna. av de bränslen trafiken drivs med är i någon form. Ett märkligt faktum med tanke på att de, jämfört med andra länder, enorma tillgångar av bioråvaran skog som växer i landet. Går utvecklingen åt rätt eller fel håll? En bedömning utifrån nämnda frågeställning kan göras på olika sätt. De flesta miljöchefer i kommunerna brukar för sin nämnd börja med att med vackra kurvor illustrera hur halterna av svaveldioxid och sot i luften systematiskt har minskat. De gröna nyckeltalen i statsbudgetarna visar att det blir mindre avfall som läggs på tipp (eftersom det eldas upp eller återanvänds). När antagit miljömålspropositionen tillsattes ett miljömålsråd som skulle följa utvecklingen kontinuerligt. ger rådet ut en redovisning av hur det går med det faktiska resultatet i relation till såväl de långsiktiga målen som etappmålen på väg dit. Redovisningarna är deprimerande. Inte många glada munnar i den pedagogiska matrisredovisningen. Ökningen av vägtrafik är den i särklass viktigaste orsaken till att utvecklingen går åt fel håll - bort från miljömålen. Det övergripande målet om ekologisk hållbarhet ter sig alltmer avlägset. En slutsats av det ovan anförda är att utvecklingen fortfarande går åt fel håll. Den eventuella positiva effekten av de miljövänliga trenderna i valet av produkter förtas av den totala konsumtionsökningen, särskilt av väg- och flygtransporter, som ger upphov till en ytterligare ökning av miljöbelastningen. Varför så svagt samband mellan ord och handling? De stater som 1992 deltog i FN:s miljö- och utvecklingkonferens i förpliktade sig genom att ansluta sig till att verka för en övergång till en ekonomisk utveckling som är förenlig med de spelregler som finns för upprätthållandet av liv på jorden. underströk behovet av en mer rättvis fördelning av jordens resurser. efter konferensen lever fortfarande en stor del av våra medmänniskor i yttersta armod. ägnar sig västvärldens politiker åt att sjunga överkonsumtionens lov. Självkritiskt kan konstateras att vänsterdimensionen i politiken främst har rört sig om makten över produktionen samt fördelning av produktionens resultat, dvs. Den miljöbelastning produktionen ger upphov till eller ohållbarheten i konsumtionsmönstren inte fått någon större uppmärksamhet. Solidaritet med människor i länder med lägre industrialiseringsgrad samt med kommande generationer förekommer på sin höjd i form av en marginalanteckning. För att citera en skribent från : "I stället för en övergång till en ekonomisk utveckling som är förenlig med spelreglerna på jorden, fortsätter vi att putsa kristallkronorna på Titanic." (, Miljöaktuellt 3/99.) Naturen är ju världens största för att inte säga enda producent av vatten, mylla, vete, skog och malm, liksom av mjölk och kött och fisk och frukt, liksom av plantor, knoppar, larver, barn, en ganska viktig insats kan det tyckas. Men detta skapande av kapital för såväl åkerbruk som industri, för att inte nu nämna livet självt, ser ingen ekonom som produktion, bara som vår nations "naturtillgångar", de som snart inte finns att tillgå längre. Som produktion betraktar de i stället den föga bränslesnåla konsumtion som gruvor, timmertruckar, krossar, skogs- och livsmedelsfabriker sysslar med när de slår mynt av dessa skapelser. Vi gör ju annat också, medicin av mögel, datachips av kisel, ord av läten, el av , en hög- Men skapelsens än mer förädlade produkter plundras på sin adel, döps till "råvaror" och blir i bearbetat skick till "malm- och skogs- och kött- och jordbruksproduktion". Som tack för detta rov får Moder Jord tillgodoräkna sig det avfall som en bokföringsmetod som gör vårt land förlustansvarigt, vinstansvarigt, så det är inte särskilt underligt att Moder Jord har börjat surna till. Ur : "En omodern betraktelse", 1994. En förklaring till glappet mellan ord och handling är styrkan hos ekonomiska krafter som har intresse av att massbilism och hög materiell konsumtionsnivå upprätthålls. Det rödgröna fältet inom politiken borde rimligen lyssna även till andra röster. Dessa är dock ännu så svaga att de inte förmår att överrösta de liberala ekonomerna. De senare har en position som överstepräster uttalande sig om hur allting ska skötas på jorden. Oavsett om det är tv, dagstidningar eller något annat massmedium översköljs vi ständigt av deras budskap. Uppmaningar från oroliga vetenskapsmän inom det naturvetenskapliga området får liten betydelse för den förda politiken om ekonomerna förklarar att vi inte har råd att följa naturvetarnas råd. Himmelriket kan endast uppnås för dem som ansluter sig till ekonomisk tillväxt, lågt skattetryck och borttagande av marknadshinder. Först när översteprästerna har detroniserats och en ekonomisk teori som respekterar naturens begränsningar utvecklats blir det möjligt att se framtiden an med tillförsikt. En annan förutsättning för att miljöomställningen ska lyckas är att begreppet långsiktigt hållbar utveckling får en definition som det politiska systemet är överens om. Har alla sin egen hemmasnickrade definition såär det tämligen självklart att begreppet inte kan få någon styreffekt. sorgliga redovisning av hur det går med uppfyllande av miljömålen borde därför inte förvåna någon. Vad menas med långsiktigt hållbar utveckling? Begreppet hållbar utveckling myntades i samband med "Our Common Future", , där det konstaterades att nuvarande utveckling är ohållbar. Miljöförstöringen har gått så långt att jordens livsuppehållande system hotas. Förbrukningen av naturresurser överstiger tillväxten. Produktions- och konsumtionsmönster är inte varaktigt hållbara, särskilt inte i industriländer som svarar för merparten av de föroreningar som sprids. Efter diskussion om rapporten beslöt att ordna en konferens i med huvuduppgift att göra en plan för den omställning som måste ske om utvecklingen ska bli hållbar. Resultatet blev , en handlingsplan för det 21:a århundradet. Även om fokus i är miljöomställning, så finns det även en social dimension. I Riodokumenten definierades den som klyftan mellan rika och fattiga länder. Denna orättvisa relation måste förändras om utvecklingen ska bli långsiktigt hållbar. Den flitiga användningen av begreppet hållbar utveckling är lättförståelig. Vem vill bli förknippad med en ohållbar utveckling? Det finns emellertid ingen nu gällande distinkt definition i det politiska livet som vanligtvis förknippas med hållbar utveckling. Vid förfrågan menar en del helt sonika att hållbar utveckling är utveckling som varar . Begreppet lanserades som tidigare påpekades i en om miljötillståndet i världen. Målet sades då vara att skapa en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov. har det hängts på diverse ytterligare dimensioner med mer eller mindre klar innebörd: social, ekonomisk och kulturell hållbarhet. I takt med varje ny utvidgning av begreppet hållbar utveckling så har betydelsen minskat. Annorlunda uttryckt har hållbar utveckling blivit en meningslös politisk klyscha. Huvudtesen i denna motion är att vi bör återgå till den betydelse som motiverade starten av Agenda 21-arbetet. Miljöomställningen bör stå i fokus för att inte ytterligare äventyra kommande generationers levnadsmöjligheter. Det finns starka motiv som talar för detta. Det finns en hygglig samstämmighet om vad ekologisk hållbarhet är för något. Men det är en omöjlighet att olika partier skulle kunna enas om hur social och ekonomisk hållbarhet ska definieras. När vänstern hävdar att minskade klasskillnader är en förutsättning för ekonomisk hållbarhet, så hävdar kanske högern motsatsen. Ska social hållbarhet ses i ett nationellt eller internationellt perspektiv? Dessa diskussioner tar tid och kraft från det som borde vara utgångspunkten i miljöutskott och liknande: att genomdriva konkreta förändringar som minskar miljöbelastningen. Uppdelningen i t.ex. tre dimensioner kan leda till att dessa inbördes räknas som jämställda. Vid ett möte med anställda på konstaterades att planerna fyllde kriterierna på ekonomisk och social hållbarhet, medan den ekologiska hållbarheten inte uppfylldes. Men att klara två krav av tre är ju inte så illa, sades det då. Det är en kvalitativ skillnad mellan den ekologiska dimensionen i förhållande till andra varianter av hållbarhet. De förändringar som klimatförändringar och annan miljöbelastning medför är ofta av irreversibel karaktär. Utrotade växt- och djurarter återuppstår inte. Åkrar som blivit saltöknar är milt sagt svåra att återställa. Rent dricksvatten kan svårligen ersättas av något annat för att tillfredsställa primära kroppsliga behov. Vare sig eller andra politiska församlingar förmår att ändra naturlagarna. Apropå lagar uttrycker sig så här: Det är emellertid mera livsnödvändigt att naturanpassa lagar än att EU-anpassa dem, och skälet till det är att våra lagar har hamnat på kollisionskurs med naturlagarna. Den kemiska grundlag som säger att tungmetaller av typ aluminium, kvicksilver och kadmium kan hållas bundna i berg och på sjöbottnar upp till en viss surhetsgrad - sen lösgörs/urlakas/frisläpps de som anden i flaskan och ställer till det i näringskedjorna - den lagen är bara en av flera som vår samhällsordning utmanar. Värmelagen är en annan. (En omodern betraktelse 1994.) Definitionen av vilken utveckling som är hållbar bör rimligen ha en naturvetenskaplig innebörd. Följande villkor finns inskrivna i ett antal av de kommunala som upprättades i : Uttaget av ändliga råvaror ska minimeras. Utsläppen av svårnedbrytbara ämnen ska upphöra. De fysiska förutsättningarna för naturens kretslopp ska bevaras. Uttaget av förnyelsebara ämnen får inte vara större än nybildningen. Vad står begreppet långsiktigt för i sammanhanget? Någon humoristiskt lagd filosof har sagt att tid är naturens sätt att se till att inte allting händer . Även om detta kanske inte duger som en heltäckande definition av begreppet innehåller det en sanning. All naturlig utveckling sker i den takt naturen klarar av. Det finns en naturlig spridning av miljögifter, men den sker i en sådan takt att ekosystemen hinner anpassa sig. Det finns naturliga läckage av radioaktivitet, men djur och växter har utvecklats för att klara av den. Det finns en naturlig klimatförändring, men den är mycket långsammare än den förändring människan nu skapar. Miljön på jorden förändras oavbrutet, men naturligt sker det som regel i en takt som inte hotar de livsuppehållande systemen. Det finns dock undantag, enstaka tillfällen i jordens historia då naturen har skapat snabba förändringsprocesser som lett till massutrotning. Exempelvis anser forskare att av allt liv på jorden gick under till följd av en snabb klimatförändring . Ändå anses takten i den klimatförändringen, som kan ha orsakats av ett meteoritnedslag eller massiva vulkanutbrott, ha varit mycket långsammare än den klimatförändring som människan nu skapar. Långsiktighet betyder därför att människan inte ska påverka den naturliga hastigheten i miljöförändringarna eller skapa förändringar som inte sker naturligt. Jorden förändras av sig själv och kommer att gå under, men människan ska inte påskynda den processen. Vår konsumtion måste anpassas till vad naturen tål. Vi ska inte addera utsläpp av radioaktivitet eller andra miljögifter, vi ska inte skapa utsläpp av naturfrämmande gifter. Vår utvinning av ändliga resurser som metaller och fossil olja måste minimeras och slutligen upphöra. Brundtlandrapportens formulering att tillgodose dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov har också denna innebörd. Om så inte sker kommer de livsuppehållande systemen att kollapsa eftersom förändringarna går för fort. Detta sker redan på många håll och takten i sammanbrotten kommer med all sannolikhet att öka. Hur har vi på oss att ställa om till hållbar utveckling? Frågan är omöjlig att besvara. En del naturliga processer tål troligen stora förändringar medan andra är oändligt känsliga. Vår kunskap om de olika processernas tolerans är däremot mycket begränsad. Även om vi visste mer om enskilda processer skulle det inte hjälpa eftersom allting hänger ihop. Alla arter är beroende av varandra i ett oändligt komplext system som dessutom förändras oupphörligt. Ekosystemet kan jämföras med ett flygplan: det innehåller en stor mängd delar och en del av dessa kan gå sönder utan att planet störtar. Några av alla de tusentals nitar som håller ihop planet kan man säkert klara sig utan. Vi vet att en del av nitarna redan har ramlat ur flygplanet jorden; människan skapar redan många dramatiska förändringar, men det finns många förändringar vi inte ser och vi har ingen aning om de vidare konsekvenserna. De miljöförändringar som skapas av människan har också en inneboende tröghet. Miljögifter finns kvar i miljön många decennier eller kanske århundraden efter det att de mänskliga utsläppen har upphört. I är till exempel nivåerna av vissa metaller och organiska gifter alltjämt höga trots att utsläppen av dessa ämnen i stort sett upphörde . De utsläpp av klimatstörande gaser som skett kommer att skapa en ansenlig klimatförändring som blir mer eller mindre bestående även om utsläppen upphör . Bromssträckan är mycket lång. En del av de saker vi gör nu ger konsekvenser först om en generation och förändringen kan vara bestående. Även om det har funnits så mycket samlad naturvetenskaplig kunskap att tillgå såär det en omöjlig uppgift att tala om vilken frist mänskligheten har. Nitarna i flygplanet har redan börjat ramla ur. Slutsatsen måste därför bli att omställningen måste ske och så snabbt som möjligt. Med anledning av detta har flera internationella fora, bland andra HELCOM och OSPAR, antagit vad som kommit att kallas generationsmålet. Detta mål är formulerat så att alla utsläpp av naturfrämmande och naturliga ämnen ska ha upphört inom en generation () så att nivåerna i naturen därefter kan återgå till nära noll. Hur det tar för nivåerna att minska till nära noll beror naturligtvis på de olika ämnenas nedbrytbarhet och de nivåer som råder innan utsläppen upphör. Vid i antogs ett liknande mål. har också antagit att de femton miljömål som gäller i ska vara uppnådda inom samma tidsram: en generation, dvs. från det datum beslutet antogs. gäller det 21:a århundradet. Ingen kan veta om dessa är den marginal som ges. Men vi vet att om vi inte ändrar inriktning för den hittillsvarande utvecklingen såär det kört. Tillämpas då försiktighetsprincipen - en av de centrala principerna i Riodeklarationen - bör hellre en åtgärd för mycket vidtas. Försiktighetsprincipen i praktiken. Principdiagram som visar ökningen av miljögiftet PCB i miljön. När PCB förbjöds i skedde det mot bakgrund av misstanken att ämnet var farligt. Nivåerna avtog och minskar nu sakta. Om man hade inväntat de vetenskapliga bevis som kom hade nivåerna i miljön varit mycket högre och för en lång framtid. Klimathotet bedöms av många som det allvarligaste framtidshotet. är det ett de svåraste att tackla eftersom det djupt griper in i den stora volym person- och varutransporter som hela det moderna samhället är uppbyggt på. Distributionen av i olika former är det moderna industrisamhällets blodomlopp utan vilket verksamheten i nuvarande läge skulle avstanna. Kyotoprotokollets strategi bygger på att göra lite, sedan göra lite till och först mot slutet av den utmätta tidsperioden vidta de kraftfullaste åtgärderna. Det är en reaktiv strategi. En proaktiv strategi, byggd på försiktighetsprincipens logik, inleder med kraftfulla åtgärder för att senare dämpa omställningstakten om det visar sig finnas tidsmarginaler för det. Proaktiv respektive reaktiv strategi. Båda strategierna förutsätter att industrinationerna håller tillbaka sina anspråk för att medge en materiell standardökning i de delar av världen där människor dör av svält. Vem har ansvar för att utvecklingen ska bli långsiktigt hållbar? tillbaka har transnationella företag och deras maktsfärer stärks på de politiska instansernas bekostnad. Å andra sidan har motkrafterna artikulerats och stärkts . Hotet om klimatförändringar och andra miljöhot av global karaktär har dock alla anledning att bekymra sig om. , fjärde kapitlet, innehåller följande passus: "Medan fattigdom orsakar vissa former av miljöpåfrestningar, är den viktigaste orsaken till den fortsatta förstöringen av den globala miljön ohållbara konsumtions- och produktionsmönster, i synnerhet i industrialiserade länder." Riodeklarationens sjunde princip: ".De utvecklade länderna erkänner sitt ansvar i de internationella strävandena mot en hållbar utveckling med hänsyn till de påfrestningar som deras samhällen utsätter den globala miljön för och med tanke på de teknologiska och tekniska resurser de förfogar över." Alla individer har självklart ett moraliskt ansvar för den miljöbelastning man ger upphov till. Producentansvaret för återtagande av vissa produktgrupper har inte fungerat särskilt väl, men det beror på hur det utformades snarare än det faktum att producenter ställs till svars för vad de gör. har fattat beslut om klimat- och övriga miljömål. Då borde också ta sitt ansvar som beslutsfattare och även fatta beslut om de styrmedel som behövs för att målsättningarna ska bli uppfyllda: infrastrukturinvesteringar, skatter, lagändringar och allt annat som behövs. Men även humanismens kärna av naturlig artegoism har blivit svår att försvara, sedan människan tagit hela planeten i besittning. Tänk er att fem miljarder gorillor gick lösa på jorden! Då skulle hela den övriga faunan huka i buskarna i samma skräck som , då alla däggdjur var mindre än harar. I ungefär samma skräck hukar faunan i dagens värld - för oss. talade man om gräshoppsår, råttår och lämmelår, men har det blivit människoår för jämnan. Bofinkarna är antagligen lika själviska som vi, men det gör inte så mycket, eftersom de i motsats till oss saknar makt att förstöra för alla andra. (: "En omodern betraktelse" 1994.) Utifrån vad som ovan anförts om betydelsen av ekologisk hållbarhet och den ökade degenerering som sker av begreppet hållbar utveckling, bör regeringen återkomma med ett förslag till distinkt definition av begreppet långsiktigt hållbar utveckling. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett exempel på hur långsiktigt hållbar utveckling kan nås - transportområdet Ofta beskrivs samhällsutvecklingen som om den vore omöjlig att påverka. Marknadskrafterna, produktivkrafterna, de globala trenderna, och andra faktorer utanför den nationella politiska sfären, är givetvis sådant som spelar väldigt stor roll, men historien är full av exempel där människors beslutsamhet och handlingskraft ändrat det som tidigare förutspåtts. Det är vanligare att beslutsfattare redogör för de begränsningar som exempelvis EU-medlemskapet innebär jämfört med att inge förväntningar genom att förklara vad som kan göras i de nationella fora vederbörande själv verkar inom. Ett antal redskap står dock till buds: priser/skatter/avgifter Infrastrukturpropositionen 2001 samt propositionen om vägar och järnvägar 2004 enades den socialdemokratiska regeringen och om en infrastrukturproposition för . följdes denna proposition upp av en ny proposition som talar om vilka väg- och järnvägsprojekt som ska bli av. Infrastrukturpropositionen har rönt stort intresse såväl i som utomlands. Propositionen är resultatet av ett samarbete mellan regeringen och . Titeln på propositionen - Infrastrukturproposition för ett långsiktigt hållbart transportsystem - har inte valts slumpmässigt. I förhållande till de transportpolitiska delmål fastställde 1998 har måluppfyllelsen vad gäller miljön varit sämst. Även beträffande trafiksäkerhet kan konstateras att gapet mellan mål och faktiskt utfall ökar i stället för att minska. Trafiken skördar alltfler offer. Mellan av varje årskull i dör eller invalidiseras av trafikolyckor. Den grundläggande utmaningen är hur utvecklingen av transportsystemet ska kunna möta de miljökrav som är relevanta för att samhällsutvecklingen ska bli långsiktigt hållbar. Den prognostiserade ökningen av väg- och flygtransporter är det största hindret härvidlag. Med ekonomiska mått mätt innebär det att de externa kostnaderna stiger drastiskt till följd av de ökande trafikflödena på väg. Med externa kostnader avses då de kostnader som uppkommer till följd av trafikolyckor, trängsel, luftföroreningar, vägslitage m.m. som drabbar andra än dem som utför transporterna. Även om ändrade relativpriser förmodligen är det starkaste styrmedlet för att påverka valet av person- och godstransporter så påverkar investeringarna också människors transportval. I arbetet med transportinfrastrukturen är "predict and provide" den klassiska metoden. Det görs en prognos över en framtida trafik och sedan planeras för att med ny infrastruktur tillfredsställa det prognostiserade behovet. På så sätt blir prognoserna självuppfyllande. Nya vägar alstrar ny trafik och drar ofta också till sig transportvolymer från andra transportslag. I en av EU:s vitböcker konstateras att det har skett en snedfördelning till förmån för vägtransporter inom transportsektorn.