mot · GS02So507 · 2004-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av forskning om bruket av alkohol. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av sänkta alkoholskatter.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om missbruk av narkotika. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fria sprutor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vården av missbrukare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av evidensbaserad missbrukarvård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lagen om vård av missbrukare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om psykiskt sjuka missbrukare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om missbruk i trafiken.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om polisens roll för att stoppa missbruk av narkotika.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av narkotikafria fängelser.2 1Yrkande 2 hänvisat till SkU. 2Yrkandena 9, 10 och 11 hänvisade till JuU. har totalkonsumtionsmodellen utgjort grunden för den svenska alkoholpolitiken. Teorin fördes fram i en rapport som gavs ut av 1975 och bygger på att det finns ett samband mellan den totala alkoholkonsumtionen i ett samhälle och antalet högkonsumenter och alkoholskador i samhället. Om man kan minska totalkonsumtionen av alkohol minskar, enligt teorin, också alkoholskadorna. Totalkonsumtionsmodellen gör inte anspråk på att förklara varför vissa individer blir missbrukare eller varför andra inte blir det. Totalkonsumtionen i samhället påverkar enligt teorin tillgängligheten av alkohol och motivet för att begränsa denna är att de individer som av olika anledningar är mer disponerade att utveckla ett missbruk löper högre risk om tillgängligheten är stor. Alkoholkonsumtionens fördelning är mycket skev. Den tiondel av konsumenterna som dricker mest svarar för ungefär hälften av den totala alkoholkonsumtionen och dricker mer än medelvärdet (SOU 2004:86, s 71). Man kan därför ifrågasätta rimligheten i att begränsa tillgängligheten för normalkonsumenter i stället för att göra riktade insatser för att påverka den tiondel som konsumerar för mycket alkohol. I alkoholinförselutredningen konstateras att alkoholkonsumtionen i vinländerna, , , och , har minskat ren alkohol per person och till . har alkoholkonsumtionen i ökat per person och år till (SOU 2004:86, s 69). Förändringen i kan bero på sänkta priser, ökad tillgänglighet och förändrade attityder. Men minskningen i vinländerna kan knappast bero på att priserna där har höjts och att tillgängligheten har minskat. Alkoholskattens nivåär därmed knappast den enda förklaringen till att dryckesmönster förändras, kanske inte ens den viktigaste. Om alkoholskadorna ska kunna begränsas är det hög tid att lyfta blicken och ta med andra faktorer än enbart alkoholskatten i ekvationen. Det behövs mer forskning om sambandet mellan attityder i samhället och konsumtionsmönster. Framför allt är det viktigt med ökad kunskap om hur alkoholanvändningen bland ungdomar ska minskas. Vi är djupt oroade över den ökande alkoholkonsumtionen hos ungdomar. har alkoholkonsumtionen bland unga svenskar mellan ökat med uppskattningsvis . Med dagens alkoholpolitik ökar den illegala införseln ständigt, vilket gör det allt lättare för ungdomar att skaffa alkohol. Smugglarna är inte intresserade av att kontrollera legitimationer, utan säljer till den som efterfrågar. Tyvärr förekommer problemet med bristande ålderskontroll även på Systembolaget. Vi vill motverka dessa tendenser bland annat genom att öka anslaget för lokalt folkhälsoarbete. Öppna gränser mot omvärlden gör det svårt eller omöjligt att använda traditionella alkoholpolitiska instrument som beskattning eller försäljningsrestriktioner. Detta är också viktigt med tanke på att den svenska alkoholskatten inte kommer att kunna sättas oberoende av skattenivån i vår omvärld. I är hälften av all alkoholkonsumtion oregistrerad, antingen legalt införd eller smuggelsprit. Alkoholkonsumtionen har sannolikt ökat till följd av ökad tillgänglighet och sänkta priser, men konsumtionsmönstret har förändrats. utgörs en större andel av alkoholkonsumtionen av öl och vin. När införselkvantiteterna från andra EU-länder stiger är det viktigt att anpassa de svenska alkoholskatterna till omvärldens nivåer. Harmoniseras inte alkoholskatterna kommer allt större mängder av den i konsumerade alkoholen att antingen köpas utomlands eller smugglas. Detta innebär att en illegal marknad som inte känner öppettider eller åldersgränser expanderar. Det är känt att ungefär hälften av den alkohol som svenskarna dricker inte finns med i alkoholstatistiken. Den kan vara illegalt tillverkad, smugglad eller lagligt införd av privatpersoner. har den oregistrerade konsumtionen mer än fördubblats och utgör nu av den totala alkoholkonsumtionen. Det verkliga hotet mot folkhälsan är att allt fler köper smuggelsprit och hembränt. De höga alkoholskatterna hindrar inte den som köper svartsprit, utan ökar bara lönsamheten för alla parter på den svarta marknaden och uppmuntrar därigenom till ytterligare svarta affärer. Den "svarta" marknaden har öppet dygnet runt, , utan ålderskontroll, alldeles oavsett vad politikerna beslutar om öppettider, lämplighet och serveringstillstånd. Svenskarna placerar missbruket av narkotika högt upp på listan över samhällsproblem. Men hörs röster för att narkotikaproblemet bör ses i ett nytt perspektiv. Tankar om legalisering av narkotiska preparat blir vanligare och den så kallat restriktiva narkotikapolitiken döms ut. Somliga debattörer jämför narkotika med alkohol och menar att det inte bör göras skillnad mellan alkohol och illegala droger. Vi tror att detta är ett farligt sätt att resonera. Narkotikan bryter ned människor såväl psykiskt som fysiskt. Narkotikan tvingar efter hand missbrukaren till oönskade och kriminella beteenden för att finansiera fortsatt missbruk. I en narkomans omgivning ryms ofta många brottsoffer - de som utsätts för våld eller kränkande behandling under narkotikarusets inverkan. Jämförelsen med alkohol haltar. Visserligen vållar även alkoholmissbruk allvarliga skador för samhället. Men är alkoholhaltiga drycker socialt accepterade och lite talar för att restriktiva åtgärder, exempelvis totalförbud eller införande av motbok, skulle förbättra situationen för den minoritet som fastnar i alkoholmissbruk. Narkotikakonsumtion är olaglig, medan bruket av alkohol utgör ett etablerat inslag i vår kultur. Den som första gången testar narkotika eller använder den då och dåär i regel övertygad om att det är ofarligt och att effekterna av narkotikaanvändningen är positiva. För vänner och bekanta beskrivs knarkandet som billigt, roligt, enkelt, svårt att upptäcka och oftast utan kännbara biverkningar. De anser sig inte göra något fel, betraktar sig inte som knarkare och vill därför inte bli upptäckta eller tillrättavisade. De har fortfarande inte känt några konsekvenser i form av problem med partner, vänner, arbete eller familj. finns människor i deras omgivning som inte känner till deras missbruk. Narkotikamissbruket har i det närmaste exploderat . Såväl ungdomsmissbruk i allt lägre åldrar - särskilt bland flickor - liksom antalet tunga missbrukare ökar. Partydrogerna blir fler. Nya preparat dyker upp i snabb takt och gäckar polis och rättsväsende. Situationen kräver snabba och effektiva åtgärder. Lagändringar som underlättar att upptäcka missbruk i ett tidigt skede är helt avgörande för framtiden. 1970-talets narkotikavåg möttes av ett omfattande föräldra- och samhällsengagemang som slog tillbaka. Detta engagemang, i kombination med en trendförändring bland ungdomar, förbättrade läget . Men situationen har åter förvärrats påtagligt. växer narkotikaproblemet i till synes ohämmad takt. Mörkertalet är stort. Den ökande efterfrågan på narkotika beror på förändrade attityder hos de allra yngsta, som oftast är de som är mest benägna att testa nya droger. Den ökande användningen av narkotika beror på att insatserna för att bekämpa narkotikamissbruket är neddragna eller helt saknas. Skolan bör ha en absolut plikt att informera vårdnadshavare vid misstanke om narkotikaanvändning. När familjeförhållandena är problematiska bör skolan knyta kontakt med andra vuxna i barnens eller ungdomarnas närhet. Det förutsätter dock att skolpersonal kontinuerligt får utbildning om droger, symptom och verkningar av drogmissbruk. Skolhälsovården kan här göra en viktig insats. Undervisningen om narkotikans verkningar skall påbörjas tidigare än vad som görs för att få effekt. har därför avsatt extra medel för att tillgodose detta behov. I lärarutbildningen bör ingå utbildning om narkotikans symptom och effekter. Som en utökad del av den lilla världen finns en mängd medborgare som ägnar sig åt frivilligt socialt arbete. Det gäller inte minst inom missbruksvården. Det arbete som utförs av frivilliga, volontärer, kan inte nog uppskattas. Men det handlar inte bara om att det finns ett par extra händer där det behövs, det handlar om en attityd till medborgarskapet, ett deltagande i samhället och ett ansvarstagande. Både för sig själv och för andra. Att ta ansvar, inte bara för sig själv och sina närmaste, gör skillnad. Det gör att egenvärdet ökar som man känner att man gör något värdefullt och är delaktig. Frivilligorganisationerna är också källa till ökad kunskap om missbrukets offer och ger ökade möjligheter för stöd och hjälp. Kommunerna bör också uppmuntras att på olika sätt stödja det ideella arbetet mot droger och drogmissbruk. Ofta sker detta arbete effektivast på lokal nivå - nära de människor som är berörda. Till lokala insatser hör bland annat krogsatsningar, nätverksbyggen mellan ungdomsorganisationer, satsningar för att stödja drogförebyggande arbete på skolor, satsningar riktade till föräldrar samt folkbildning. Ytterligare en viktig länk är forskningen om narkotikamissbruk. Genom ökad forskning kan kunskapen om narkotikamissbrukets utbredning i olika grupper, missbruksmönster, riskbeteenden och vilka faktorer som skyddar mot missbruk, förbättras. Ett stort antal vetenskapliga studier visar att riskbeteenden som till exempel missbruk av narkotika och kriminalitet samvarierar. Studier visar vidare att det ofta är en rad faktorer som ökar respektive minskar risken för att hamna i missbruk. Förebyggande insatser får mer effekt på missbruk och kriminalitet om de inriktas på faktorer som leder till respektive skyddar från missbruk. Det förebyggande arbetet bör därför inriktas på att påverka de faktorer som minskar tillgången till eller efterfrågan på narkotika. Eftersom dessa faktorer kan vara knutna till både individen, familjen, kamratgruppen, skolan, närmiljön och samhället är det viktigt att hitta olika aktörer som kan bedriva ett målinriktat och långsiktigt arbete på såväl individ- som grupp- och samhällsnivå. Särskilt priorioterade är insatser som bidrar till lokal mobilisering, minskad nyrekrytering och minskat experimenterande med narkotika. Det finns ett stort mörkertal och stor okunskap gällande narkotikavanor hos framför allt vuxna . Undersökningar visar tendenser till ökat experimenterande med narkotika framför allt i vissa ungdomskulturer, miljöer och grupper. För att få kunskap om vilka metoder och kanaler som kan användas för att kommunicera och intervenera med dessa grupper i fokus behövs en omfattande satsning på forskning om narkotikaanvändning bland unga. Hos alltför många ungdomar har det smugit sig in en tillåtande attityd till droger. Många ser de nya så kallade designade drogerna, till exempel ecstacy och partypoppers och också medel som egentligen varit ämnade för annat ändamål, som GHB och GBL, som något man kan ta för att festa och ha kul. dog en 17-årig flicka efter att ha sniffat butangas, ett lätt och ofarligt sätt att få ett rus hade hon hört. Nya droger dyker upp på marknaden. När något preparat blivit narkotiklassat, ändras det lite i sammansättningen och lagstiftningen räcker inte till. Det ska inte behöva ta för att kunna narkotikaklassa nya droger. Det behövs ett bättre regelverk för detta. Samarbetet med andra länder är viktigt och samordning inom EU måste prioriteras. Trots att sprutprogrammet funnits har regeringen inte tagit ställning i frågan om dess framtid. Regeringen är ambivalent när det gäller sprutbytesprogrammet. Målsättningen med sprutprogrammet har varierat efter hand för att passa opinionen. Programmet ger dessutom dubbla budskap då det allmänna ger ut gratis redskap för att begå en olaglig handling. Vi motsätter oss att sprutprogrammet får fortsätta. Det finns inga objektiva, vetenskapliga bevis för att sprutbytesprogrammet har haft positiva epidemiologiska effekter beträffande smittspridning av hiv/aids respektive hepatit B. har det varit så att man i , trots utbytesprogrammet, fick en hepatit B-epidemi bland narkomaner. Detta har tillskrivits att man inte kunde leva upp till förebyggande vaccinationer för denna hepatitform hos dessa grupper. Detta pekar sammantaget på att det är andra epidemiologiska åtgärder som behövs för dessa grupper snarare än sprutbytesprogram. Arbetet för att stoppa missbruket omfattar såväl preventiva som kurativa insatser. Till de preventiva åtgärderna hör lokalt förankrat arbete på barnavårdscentraler och mödravårdscentraler, liksom i miljöer där alkohol och droger förekommer, exempelvis på restauranger. Lokala organisationer måste stärkas på bekostnad. Sjukvårdspersonal i primärvården bör utbildas för att tidigt kunna upptäcka och diagnostisera missbruk. Missbruksvården måste stärkas. har visat att miljarder kronor "slängs" bort i missbruksvården genom att endast allmän stödbehandling erbjuds. Vi menar också att vid upprepat gravt missbruk som leder till asocialt beteende och risker för andra människor ska tvångsomhändertagande kunna ske för att vården ska ge resultat. Enbart avgiftning av missbrukare och allmän stödterapi, som ofta sker, leder ingenstans. De unga som är i farozonen för missbruk måste mötas och stöttas tidigare. Vi ställer oss tveksamma till att unga heroinmissbrukare som är välmotiverade i sin strävan att bli drogfria inte skall kunna få metadon- eller Subutexbehandling förrän tidigast och dokumenterat missbruk, trots att det gäller en behandling som visat sig effektiv vid utvärdering av (). En narkotikapolitik som i så stor utsträckning saknar flexibilitet är knappast en narkotikapolitik som förmår att se enskilda missbrukares situation och behov. Vi menar alltså att kriterierna för metadonbehandling måste utredas och förändras. I denna utredning bör även Subutex ingå. Utredningen bör belysa hur lämpliga program utformas som led i avgiftning för narkomanerna och som stöd för återanpassning till ett drogfritt liv. Utredningen bör också belysa hur och om nedtrappning successivt kan ske i behandlingen. Patienten skall vara beredd att medverka till detta och tydliga krav på hans eller hennes samarbete skall ställas. Kriterierna för att få delta i metadon- och Subutexbehandling måste bättre anpassas till behovet. Unga missbrukare som har motivation och ett mål om att bli drogfria måste kunna komma i fråga. Striktare krav på dem som deltar i behandlingen i kombination med ett större antal vårdplatser, en tydlig målinriktning och en tidsplan för denna måste till. En av de mest utvecklingsbara miljöerna för att bekämpa pågående missbruk är kriminalvården. Där finns möjligheter att mer effektivt kontrollera och följa upp en ambition hos den enskilde att börja leva drogfritt. Kriminalvården arbetar på många anstalter med motivationsavdelningar för att kunna separera dem som vill sluta, från dem som fortsätter att missbruka. Det råder dock stor brist på anstaltsplatser inom kriminalvården, vilket påverkar arbetet negativt. En större koncentration till insatser som ger goda resultat borde också finnas. I det sammanhanget borde det påverkande arbetet inom ramen för programverksamheten i större utsträckning öppnas för olika tankesätt och utförare för att få en konkurrens i tänkande och större möjlighet att jämföra olika framgångsfaktorer i arbetet med att minska narkotikaberoendet. ungdomsmottagning i är räddningen för många unga med narkotikaproblem. sökte sig drygt 1 500 ungdomar dit. Det är en ökning jämfört med året innan och det högsta antalet . använde sig 25 av kranskommuner av kompetensen på ungdomsmottagning - är det bara 15 kommuner. har antalet inskrivna ökat . saknas motsvarigheter till ungdomsmottagning i större delen av landet. krävs att en missbrukare är djupt nedgången innan han eller hon kommer ifråga för vård. När en missbrukare omhändertas för vård enligt lagen om vård av missbrukare (LVM) är oftast utsikterna redan mycket dåliga för att hon eller han skall bli drogfri och kunna komma tillbaka till ett normalt liv. LVM var avsedd att kunna träda i kraft tidigare än vad den gör . Vi har vid ett flertal tillfällen föreslagit förändringar av LVM som gör att åtgärder kan sättas in tidigare och stegvis öka med ett omhändertagande som en sista utväg. Tillgängligheten till vård i ett tidigare skede måste bli bättre - inte minst för dem som frivilligt söker hjälp för att kunna blir drogfria. Behandlingsinsatserna måste fokuseras på de metoder som bevisligen fungerar bäst. Vi föreslår att LVM ändras så att behandling kan ske på tre nivåer: frivilliga åtgärder inom ramen för bestämmelser övervakning och andra föreskrifter som socialnämnden ålägger missbrukaren frihetsberövande som sista möjlighet. En missbrukare måste få tydliga krav och tillräckligt stöd för att kunna bryta den onda cirkel ett missbruk innebär. Själva drogmissbruket är missbrukarens allvarligaste problem. Naturligtvis finns ibland långt fler och djupgående problem som behöver lösas för att nå ett bättre liv, men det är drogberoendet som är det centrala. Det har () kommit fram till när missbrukarvården utretts. Det är nu hög tid att de nya kunskaperna återförs till vården av missbrukare. Den öppna missbrukarvården, liksom kriminalvården, måste kunna erbjuda de metoder som bevisligen har bäst förutsättningar för att missbrukare skall kunna komma tillbaka till ett drogfritt liv och därigenom också lämna kriminaliteten bakom sig. Grundprincipen bör vara att missbruksvården ska vara evidensbaserad. Hänsyn bör dock tas till att det även finns andra vårdformer som ger goda resultat. Ett exempel är koncept. Vården på anstalter är också av stor betydelse. Statens ansvar tar inte slut efter det att dörren låsts om den som dömts till fängelse - det är då arbetet med att återanpassa honom eller henne till ett liv i frihet tar vid. Den svenska kriminalvården har kritiserats för att bara låsa in fångarna i stället för att ge dem vård och rehabilitering. Personalfrågan inom kriminalvården är allvarligt eftersatt. Omsättningen är stor vilket gör att kompetensen är bristfällig. Innehållet i kriminalvården skall skötas av den som kan ge bäst säkerhet och vård, oavsett huvudman. Möjligheten till upphandling av externa vårdgivare måste bli större än . Kriminalvården bör i ökad utsträckning kunna upphandla vårdprogram av privata vårdgivare. Utgångspunkten måste vara att höja kvaliteten i rehabiliteringen. Resultaten bör följas upp genom forskningsledd verksamhet. En grupp som ofta hamnar "mellan stolarna" är psykiskt sjuka missbrukare. De har ett sammansatt vårdbehov som kräver resurser, kompetens och samverkan. Utöver psykisk störning och missbruket, som oftast är av alkohol och i andra hand narkotika, så har dessa patienter även omfattande fysisk ohälsa och oftast grava sociala problem. Undersökningar har visat att från och inom missbruksvården och psykiatrin har dubbla problem. Det dubbla huvudmannaskapet, det delade ansvaret för dessa patienter, medför att många inte får den vård och den omsorg de behöver för att fungera. Det brister i avseende på både huvudmannaskapet och ansvarsfrågan men också i samverkan och samarbete mellan landsting, kommuner, behandlingshem, LVM-hem och kriminalvård. Brister i tillgängligheten till vård gör också att dessa patienter oftast inte får vård. De klarar dessutom inte heller att uppsöka en öppenvårdsmottagning , och de oroar andra patienter och känner också själva sig besvärade i situationen. Bristerna i vården leder till ökad risk för en försämrad social funktion, relationsproblem, våld, kriminalitet, fysisk ohälsa, försämrad psykisk hälsa och återfall i missbruk. Det går dock att hjälpa och stödja psykiskt sjuka missbrukare, med användande av andra metoder än de vanliga. En är den mottagning för bl a tandvård som infördes i under moderat ledning. I har sju av tio våldsverkare sökt men nekats hjälp före våldsdådet. Att så många faller igenom är helt oacceptabelt. För psykiskt sjuka missbrukare är bristen på samarbete mellan socialtjänst och vård i olika former ofta det som får vågskålen att väga över till fortsatt missbruk och accelererande sjukdom. Vi anser att problemet med det dubbla huvudmannaskapet måste lösas. En huvudman bör ha ansvaret för det totala bemötandet av dessa utsatta människor. Dessutom krävs klara riktlinjer för vården av psykiskt sjuka missbrukare. Den senare tidens våldsdåd begångna av psykiskt störda personer har satt fokus på brister i psykiatrin. Neddragningar inom denna sektor har också påverkat rättsväsendet och människors trygghet. Platsbrist på de psykiatriska avdelningarna leder till att många svårt sjuka tvingas sitta i vanliga häkten. Detta leder dels till en ökning av platsbristen på häkten, dels till ytterligare problem och lidande för de psykiskt sjuka. Förhållandena på landets överfulla häkten och anstalter innebär att frihetsberövade berövas såväl rättigheter, till exempel besök eller rekreation, som realistiska möjligheter till vård. Detta drabbar alla, men värst blir situationen för dem med de största behoven. I väntan på en översyn av psykiatrin och vården av psykiskt sjuka, eller konkreta förslag på basis av , måste regeringen ta sitt ansvar för att uppfylla grundläggande krav på trygghet för oss alla. Vi anser därför att regeringen måste återkomma med en samlad redovisning av hur psykiskt sjuka skall kunna beredas vård, antingen frivilligt eller genom lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Detta är en förutsättning för att våldsbrott på grund av psykisk sjukdom skall förhindras. fanns alkohol med i bilden i av alla dödsfall bland bilförare på de svenska vägarna, enligt statistik från . Ytterst är individen ansvarig för att köra nykter. Men när det personliga omdömet brister måste krafttag till för att minska dödsolyckorna på vägarna. Vi vill återkomma till hur viktigt det är att bredda fokus från att enbart omfatta kontrollåtgärder, såsom poliskontroller och alkolås, till att även omfatta det sociala arbete som krävs för att motverka alkoholism och att alkoholpåverkade förare vistas i trafiken. Polisen har en viktig roll när det gäller att övervaka nykterheten i trafiken. Enligt strategin för trafikövervakning bör varje polisiärt påkallat möte med en förare av motordrivet fordon innebära att föraren lämnar ett alkoholutandningsprov. Jämfört med situationen under den första har antalet alkoholutandningsprov sjunkit betydligt. gjordes ca 1 500 000 prov. har dock antalet utandningsprov åter ökat från omkring 1 146 1997 till ca 1 382 2003. har ett mobilt bevisinstrument för alkoholutandningsprov tagits i bruk, vilket kan öka effektiviteten i polisens arbete. Genom en skärpning i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott infördes en nollgräns för narkotikaklassade substanser som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i blodet vid framförande av motordrivna fordon.