mot · GS02Sf288 · 2004-10-01 00:00:00 — Egenmakt och arbete - den liberala vägen till integration marscherade ca 700 Rosengårdbor mot våldet och otryggheten i området. 583 fönsterrutor på hade krossats och hade knivdödats när han försökte stoppa ett bråk. Dessa händelser var tyvärr varken de första eller de sista som vittnar om utanförskapets destruktiva grepp. Läget på har varit mycket allvarligt . Här ett axplock tidningsrubriker som knappast behöver kommenteras: "Skottlossning mellan gäng", "Fyra gripna efter knivslagsmål på ", "Brandattentat skulle bli hämnd mot polisen", "Skolbygge stoppas på efter misshandel", "Tre gripna för misshandel av byggjobbare", "Skadegörelse kostar miljoner", "ställer in kvällsturerna till ", "Stenkastare stoppade buss till ". hade DN en stor artikel om området. Två korta meningar ur den räcker som sammanfattning: "Allt som går i uniform riskeraratt attackeras i . Till och med råkar illa ut." Det är illa, riktigt illa, men inte så förvånande om vi tänker på den utslagning som präglar området. Det finns delar av där nästan ingen arbetar och skolor där över hälften av eleverna misslyckas med sina studier. Utanförskapets verklighet är inte vacker eller snäll, särskilt för dem som lever mitt i den. Och det är inte bara som befinner sig i ett sådant läge. Betydande öar av utanförskap återfinns i nästan alla stora och medelstora svenska städer. Till och med i många mindre städer är miljöer präglade av utanförskap inte helt ovanliga. Det kan uppskattas att kring av stadsbefolkning lever i sådana miljöer. Det mest nedslående är att denna process har en lång historia. var det påfallande att de flesta miljonprogramsområdena hade omvandlats till utsatthetens hemorter. "Det var inte så här vi hade tänkt oss det", sa dåvarande statsminister vid ett besök i i . Det var ett frankt erkännande av ett misslyckande för mycket mer än en byggnadsform. Det sorgliga är att ingenting har förändrats . Invandrar- och integrationsministrar har kommit och gått, man har bytt orden, retoriken, men man har fortsatt att göra samma sak. Samma åtgärder, samma storstadssatsningar, samma synsätt, samma omhändertagande, samma stängda arbetsmarknad och samma smygande diskriminering har fortsatt att verka trots att eländet bara har blivit värre. Denna misslyckandets kontinuitet måste brytas följder blir ännu allvarligare. befinner sig farligt nära den punkt då de etniska och sociala konflikterna kan urarta i öppna kravaller och andra ytterst tragiska händelser. Därför behövs en radikal förändring, ett perspektivskifte som bryter med den segregerande integrationspolitiken som förts och öppnar vägen för en inkluderande utvecklingspolitik baserad på egenmakt istället för omhändertagande och arbete istället för bidrag. Utanförskapet kan inte brytas utifrån. Det är bara inifrån, när de berörda själva tar saken i egna händer, som någonting positivt kan hända. Och utan arbete finns det ingen väg ut ur utanförskapet. Det är den liberala vägen för att bryta utanförskapet och göra helt igen. liberalerna föreslår i denna motion en kraftfull politik mot utanförskapet. Huvudinslagen är följande: satsas i kampen mot utanförskapet. Hälften ska gå till att möjliggöra framväxten av en egenmaktsrörelse i utanförskapets och den resterande hälften till att förverkliga den jobb- och utvecklingsgaranti som ska ge dem som har slagits ut ur arbetsmarknaden en verklig chans att komma tillbaka. Solidaritetsbanker skapas för att förmedla de ekonomiska och kunskapsmässiga resurserna som utanförskapets behöver för att mobilisera de krafter som inifrån kan bryta utanförskapet. Ett pengsystem förstärker egenmakten gällande såväl arbetsmarknadsrelaterade som resursförstärkande insatser, inklusive språkinlärning och flyktingarnas kommunintroduktion. Det ger de berörda möjligheten att forma sin egen integrationsväg. Valfriheten och mångfalden ökas genom att uppmuntra till konkurrens och nyetablering inom den sociala och arbetsmarknadsrelaterade servicesektorn. Solidaritetsbankerna ska spela en viktig roll i framväxten av ett mångfacetterat utbud av möjligheter i utanförskapets . AMS och läggs ner som en del av den process som leder från myndighetsmakt till egenmakt. En jobb- och utvecklingsgaranti ges alla dem som kan arbeta men står utanför arbetsmarknaden och inte omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. Detta ska också omfatta nyanlända flyktingar och invandrare som behöver ekonomiskt bistånd från det offentliga. Arbete och egenförsörjning bör gälla som huvudprincip redan från starten i . Socialbidraget är inte till för arbetsföra personer. Arbetsföra personer som på grund av brist på arbete söker offentligt ekonomiskt bistånd ska omfattas av jobb- och aktivitetsgarantin och få en motprestationsvillkorad dagersättning som är högre än nuvarande socialbidrag. Ett nytt kompletterande sysselsättningsmål införs - minst 60 procents sysselsättning överallt. Bostadsområden där färre än av befolkningen i åldern arbetar ska förklaras som sociala krisområden. Dessa områden ska prioriteras vad det gäller solidaritetsbankernas insatser samt satsningar på skola och trygghet. Skolan ska bli murbräckan mot utanförskapet. Mångfald, valfrihet och framväxten av så kallade magnetskolor uppmuntras genom satsningar på de skolor som verkar i utanförskapets . Rikskapital för nya skolprojekt görs tillgängligt genom solidaritetsbankerna. En bostadspolitisk reform för ägande och egenansvar genomförs. Ägandet skapar förankring, viljan till delaktighet och stabilitet i närmiljön. Omvandlingen av hyresrätter till bostadsrätter samt olika självförvaltningsmöjligheter ska därför uppmuntras och underlättas. Närpolissatsningar i kampen mot otrygghetens spiral. Kampen mot utanförskapet förutsätter omfattande satsningar mot otryggheten. Polisens dagliga närvaro i sociala krisområden och en oförsonlig kamp mot den organiserade brottsligheten är avgörande för att skapa grundförutsättningarna för ett fungerande socialt liv. Ett nytt valideringssystem införs. "Validering" av utländska examina ska ske genom tester, förutom dagens system med jämförande pappersstudier. Systemet ska vara decentraliserat och varje högskola ges rätt att utföra sådana tester. Mångfaldens gränser tydliggörs. Den kulturella mångfalden ska bejakas men inom ramen för de värderingar som utgör grunden för ett öppet och tolerant samhälle. Respekten för individens fri- och rättigheter ska vara överordnad kultur och kollektiva anspråk. I ett liberalt är det alldeles klart att kvinnor och män har lika rätt att leva sina liv som de själva önskar. Medborgarskapets betydelse och krav betonas. Medborgarskapet ger unika rättigheter och en ovillkorlig rätt att stanna i . Men medborgarskapet ska också vara förenat med tydliga krav. Dit hör exempelvis att ha uppnått en viss språkfärdighet i svenska. Kampen mot diskrimineringen skärps.Diskrimineringslagstiftningen ska samlas och skärpas, men kvoteringstänkandet ska bestämt avvisas. Det leder till ett samhälle bestående av fientligt inställda grupper med olika rättigheter, och det är inte längre ett liberalt samhälle. Egenmakt och arbete - den liberala vägen till integration7 , ett delat land7 Segregerande socialpolitik och utanförskap14 De liberala principerna i kampen mot utanförskapet15 Den liberala vägen ut ur utanförskapet15 Egenmakt i stället för omhändertagande15 Frigörande solidaritet i stället för politisk styrning16 Valfrihet och egenansvar i stället för förmynderi17 Konkurrens och mångfald i stället för monopol och likriktning17 Arbete och företagande i stället för passivitet och bidragsberoende18 Tydlighet om toleransens och mångfaldens gränser19 Skolan som murbräcka mot utanförskapet20 Bostadspolitik som ger ökade möjligheter för ägande och egenansvar21 Trygghet i stället för osäkerhet och våld21 Förstärkt kamp mot diskriminering i stället för kvotering och grupptänkande22 satsas i kampen mot utanförskapet23 Ett pengsystem förstärker egenmakten24 Valfriheten och mångfalden ökas24 AMS och läggs ner25 En jobb- och utvecklingsgaranti införs25 Socialbidraget inte till för arbetsföra personer26 Ett nytt sysselsättningsmål införs - minst 60 procents sysselsättning överallt27 Skolan ska bli murbräckan mot utanförskapet27 En bostadspolitisk reform för ägande och egenansvar genomförs29 Närpolissatsningar i kampen mot otrygghetens spiral29 Ett nytt valideringssystem införs30 Mångfaldens och toleransens gränser tydliggörs31 Medborgarskapets betydelse och krav betonas33 Kampen mot diskrimineringen skärps34 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utanförskapets omfattning, historia och orsaker. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om omhändertagandementaliteten och integrationsindustrin som integrationshinder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om egenmaktens avgörande betydelse för att bryta utanförskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en ny solidaritet som frigör individens och de civila gemenskapernas egen kraft. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om valfrihetens och egenansvarets betydelse för integrationsprocessen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konkurrensens och mångfaldens betydelse för medborgarnas egenmakt och kampen mot utanförskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbetets och företagsamhetens betydelse för att bryta utanförskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reformeringen av skolan och om skolan som murbräcka mot utanförskapet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en bostadspolitik för ägande och egenansvar för att bryta utanförskapet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att föra en resolut kamp mot otryggheten och förstärka polisens närvaro i utanförskapets Sverige.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet att tydligt markera mångfaldens och toleransens gränser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet att skärpa kampen mot diskrimineringen och avvisa kvoteringstänkandet.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om satsningar motsvarande i kampen mot utanförskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skapandet av solidaritetsbanker (utlåningskontor) i syfte att förmedla de resurser som behövs i kampen för egenmakten och mot utanförskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förstärkningen av individens egenmakt genom ett pengsystem för såväl arbetsmarknadsrelaterade som resursförstärkande insatser, inklusive språkinlärning och flyktingarnas kommunintroduktion.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att öka valfriheten och mångfalden genom att uppmuntra till konkurrens och nyetablering inom den sociala och arbetsmarknadsrelaterade servicesektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nedläggningen av AMS och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införandet av en jobb- och utvecklingsgaranti som också skall omfatta nyanlända flyktingar och invandrare som behöver offentligt bistånd.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att socialbidrag ej är till för arbetsföra personer som saknar arbete. Den som inte ens deltar i jobb- och utvecklingsgarantin kan inte räkna med att få ekonomiskt bistånd från det offentliga.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nytt sysselsättningsmål på av den arbetsföra befolkningen i åldern överallt och att de bostadsområden som ligger under det målet skall förklaras som prioriterade sociala krisområden.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av en reformerad skola med tydligare krav och mål för kampen mot utanförskapet samt behovet av att kanalisera extraresurser och riskkapital till skolorna i sociala krisområden.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av att underlätta bildandet av bostadsrättsföreningar särskilt i sociala krisområden och stimulera självförvaltningen av hyresrätterna genom hyressänkningar relaterade till egna arbetsinsatser.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det akuta behovet av närpoliser i sociala krisområden samt ett nära samarbete med de boende i syfte att bekämpa otryggheten.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nytt kunskapsinriktat valideringssystem.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om toleransens och mångfaldens gränser samt behovet att med all kraft motarbeta kvinnoförtrycket och hävda det öppna samhällets grundprinciper om människors lika värde och frihet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs ommedborgarskapets betydelse och krav samt behovet av en ny medborgarskapsutredning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en samlad, generell, effektiv och rättssäker lagstiftning mot alla typer av diskriminering samt en ny och starkare diskrimineringsombudsman som ersätter dagens olika ombudsmän.4 1Yrkandena 8, 21 och 24 hänvisade till UbU. 2Yrkandena 9 och 22 hänvisade till BoU. 3Yrkandena 10 och 23 hänvisade till JuU. 4Yrkandena 12 och 27 hänvisade till KU. 5Yrkandena 15, 18, 19 och 20 hänvisade till AU. Egenmakt och arbete - den liberala vägen till integration , ett delat land Ett nytt socialt landskap har vuxit fram i , ett landskap präglat av utestängning från arbetsmarknaden, bostadssegregation, bidragsberoende, maktlöshet och sårbarhet. Det handlar om tiotusentals människor för vilka den vitala sociala rörligheten har upphört att fungera och om bostadsområden vars liv nästan helt präglas av socioekonomiska villkor som på ett markant sätt skiljer sig från samhället i övrigt. Det är områden där utanförskapet har blivit det sammanfogande kittet i en kollektiv identitet som grundar sig på en stark känsla av att bli utstötta och inte tillhöra gemenskapen i övrigt. Det är en tragisk utveckling, inte minst i ett rikt land som dessutom upplevde en rekordlång högkonjunktur. är ett delat land. Aldrig i modern tid, vid ett jämförbart konjunkturläge, har så många människor stått utan arbete och levt i maktlöshet. Aldrig i modern tid har de utsatta varit så utsatta som de är . Aldrig har vi sett så många och så stora bostadsområden hamna i en spiral av arbetslöshet, otrygghet, segregation, vanmakt och nyfattigdom som . Utanförskapet har fått ett fast grepp över vårt land. Varje högkonjunktur har lämnat fler människor utanför än vid föregående högkonjunktur. Så var det också fallet med den högkonjunktur som kulminerade /2002, och detta på ett mycket dramatiskt sätt. För att kartlägga detta har vi bett SCB granska sysselsättningsgraden på grannskaps- och valdistriktsnivå 1990 och 2002, det vill säga de åren där högkonjunkturerna kulminerade i sysselsättningsavseende. Den statistik som vi har fått från SCB är mycket alarmerande. 1990 fanns det bara 5 bostadsområden där mindre än hälften av befolkningen i åldern arbetade. 2002 fanns det 75 bostadsområden i en sådan situation. Det är en ökning med 15 gånger mellan konjunkturtopp och konjunkturtopp. Och vi har dessutom kunnat konstatera att alla de områden som 2002 befann sig i en så extrem situation hade gjort det åtminstone . Diagram 1 åskådliggör denna dramatiska ökning. Diagram 1: Antal närområden där mer än hälften av befolkningen () saknade ett arbete 1990 och 2002 Källa: Egen bearbetning av material från SCB Om vi sätter "sysselsättningsribban" lite lägre och tittar på de närområden där mer än en tredjedel av befolkningen () saknade arbete hittar vi 42 sådana områden medan det fanns det 467 bostadsområden i en sådan prekär situation. Alltså, en ökning med 11 gånger mellan högkonjunktur och högkonjunktur. Detta illustreras i diagram 2. Diagram 2: Antal närområden där mer än en tredjedel av befolkningen () saknade ett arbete 1990 och 2002 Källa: Egen bearbetning av material från SCB Det är utifrån detta redan prekära läge som gick 2002 in i en period med först stagnerande och sedan sjunkande sysselsättning. växer återigen arbetslösheten och utslagningen och av tidigare erfarenheter vet vi vilka grupper och områden det är som drabbas hårdast av konjunkturnedgången. Det handlar framför allt om grupper som bor i utsatta förorter, särskilt invandrade personer som knappast har hunnit etablera sig på arbetsmarknaden. Det är de som först och hårdast slåss ut, inte minst genom tillämpningen av arbetsrättens centrala princip om "sist in först ut". Begreppet utanförskap kan definieras på många olika sätt. I detta sammanhang ska vi använda detta begrepp för att definiera en situation i vilken individer eller grupper av individer står utanför en rad centrala samhällsarenor: arbetsmarknad, föreningsliv, politiska organisationer, kulturliv, idédebatt osv. Dessa olika arenor bildar kärnan i de maktrelationer som formar samhällslivet i stort och ger tillträde till såväl resurser som möjligheter. Utanförskapet kan bli ännu djupare när det kombineras med invandringen och existensen av betydande kulturskillnader mellan de som lever i utanförskap och majoritetsbefolkningen. Då kan uppstå en situation i vilken de grupper som lever i utanförskap inte ens förstår hur dessa centrala samhällsarenor fungerar och inte heller den uppsättning av värderingar och kulturella referenspunkter som ger dessa arenor dess sammanbindande kulturella kitt. Detta är vad vi kan kalla djupt utanförskap och det skiljer på ett markant sätt den situation i vilken invandrade grupper kan befinna sig gentemot infödda grupper som också drabbas av utslagning och utanförskap. Betydande öar av djupt utanförskap återfinns i nästan alla stora och medelstora svenska städer. Den fysiska koncentrationen av individer och grupper vars liv präglas av denna typ av utanförskap har ytterst allvarliga konsekvenser. När livet för en majoritet av de som bor i ett område helt och hållet präglas av socioekonomiska villkor och kulturella referensramar som på ett radikalt sätt skiljer sig från samhället i övrigt omvandlas den individuella utsattheten till kollektiva processer med en egen dynamik. Dessa processer återverkar i sin tur på ett avgörande sätt på individernas livsomständigheter och inte minst på sättet att både uppleva och hantera den egna utsattheten. Då uppstår kollektiva förhållningssätt samt gemensamma referenspunkter och värderingar som bildar grunden för en specifik kultur, en kultur som helt kretsar kring det utanförskap som alla delar med varandra och som präglar livets alla situationer. Detta leder till en process där utanförskapet i sig genererar mer utanförskap och där utanförskapets kultur går i arv till nya generationer, som i sin tur ser sina livschanser begränsas ännu mer av detta kulturella arv. Detta betyder att det som från början var verkan - utanförskapet - omvandlas till orsak. Allt pekar på att det svenska utanförskapet har gått in i denna ytterst besvärliga och självgenererande dynamik. Det är inte minst därför problemet är så allvarligt och dess lösning så utomordentligt brådskande. Att problemet nått ett sådant djup beror på många olika faktorer. Invandringen och den etniska dimensionen är, som sagt, mycket viktiga aspekter i sammanhanget. En stor invandring, som den vi har haft i , från regioner och länder vars kultur inte har mycket gemensamt med mottagarlandets kultur skapar en naturlig grogrund för ett djupt utanförskap om en stor del av nykomlingarna hamnar i en situation av fattigdom och socioekonomiskt utanförskap. Då kan ursprungskulturen utvecklas till en skyddande sköld eller ett aggressivt vapen för att hantera en situation som är både kränkande och destruktiv. Då får vi en kombination av etnisk-kulturellt arv och socioekonomisk utsatthet som kan ge upphov till mycket särpräglade former av utanförskapskultur, som i allt väsentligt definieras som en antikultur eftersom dess dynamiska kärna är den konflikt som uppstår med det nya samhället som avvisar och kränker nykomlingarna. Det är denna motståndets och utanförskapets kultur som vi ser växa i många av våra fattiga förorter, inte minst bland utanförskapets barn, dessa ungdomar som är födda i med som inte kan älska eller älskas av sitt land, dessa "utlänningar" födda i som på egen hand tar revansch på det samhälle i vilket varken de eller deras föräldrar har fått en värdig plats. Deras öde kommer i mångt och mycket att bli öde, ty de är många och deras förtvivlade vrede är inte att ta miste på. En viktig faktor att beakta i detta sammanhang är problemets historia. Socialdemokratin har i detta avseende marknadsfört en helt förljugen historieskrivning. Man försöker göra praktiskt taget hela utanförskapsproblematiken till ett konjunkturellt fenomen, vars upprinnelse går att söka i lågkonjunkturen första år i kombination med en stor flyktinginvandring. Avsikten med detta är att belasta den borgerliga regeringen (1991-1994) med ansvaret för hela eländet. Detta är politisk taktik när den är som sämst och dess följd är att man döljer problemets långsiktiga och strukturella orsaker. Mot denna tillrättalagda historieskrivning talar en överväldigande mängd studier, som entydigt pekar på att det kunde observeras en tydlig förändring av vår samhällsekonomis funktionssätt, med svåra följder för i synnerhet flyktingarnas och invandrarnas arbetsmarknadsintegration. Lika väl dokumenterat är det faktum att tendenserna mot en kombination av social och etnisk boendesegregation ocksåär tidiga. Det handlar med andra ord om långsiktiga processer, som inte kan förklaras utan hänvisning till strukturellt verkande orsaker. Det tydligaste beviset på existensen av allvarliga strukturproblem är nyfattigdomens, segregationens och utanförskapets fortsatta utveckling under den extrema högkonjunkturen som upplevde . I slutbetänkande , Storstadsliv: Rika möjligheter - Hårda villkor, finner vi följande beskrivning av utvecklingen högkonjunktur: "Det stora bidragsberoendet i storstäderna tyder på att andelen personer som hamnat utanför arbetsmarknaden ökat . Detta har skett som det har rått högkonjunktur och en snabb omvandling av näringslivet. Det stora socialbidragsberoendet tyder således på att det finns stora grupper - ungdomar, äldre med låg utbildning samt invandrare - som har haft svårigheter att få ett ordentligt fotfäste på arbetsmarknaden trots den uttalade bristen på arbetskraft . Vår analys av storstäderna pekar sammanfattningsvis på många paradoxala drag i storstädernas utveckling. Den ekonomiska utvecklingen är förhållandevis gynnsam och sysselsättningsläget är relativt positivt. Å andra sidan finns också välfärdsbrister, som till och med har förstärkts ekonomiska framgångsår. Vi tänker i första hand på den ökade utslagningen från arbetsmarknaden, det ökade socialbidragsberoendet samt den tilltagande boendesegregationen." (SOU 1990:36; sid. 130 och 295) Lågkonjunkturen första hälft fördjupade på ett drastiskt sätt de tidigare tendenserna mot nyfattigdom och utanförskap. Sysselsättningen minskade med en drygt halv miljon arbetstillfällen . 1995 fanns det ett underskott på 640 000 jobb om man utgår från den andel av befolkningen som var sysselsatt 1990. Denna enorma jobbförlust fördelades mycket olika mellan olika kategorier i den svenska befolkningen. rapport från SNS Välfärdspolitiska råd konstaterades följande angående 1990-talets kris: "Resultatet blev en kraftig höjning av arbetslösheten. Denna drabbade alla åldersgrupper, men främst de unga. Sysselsättningen minskade ännu mer än arbetslösheten steg. Det var nästan uteslutande unga människor som kom att ställas utanför arbetskraften .