mot · GS02U257 · 2004-09-30 00:00:00 — Också vad gäller att på ett adekvat sätt ta hand om brottsoffer ur denna grupp samt genomföra utredningar av brott som begåtts på grund av en persons sexuella läggning eller könsidentitet är polisens insatser av ovärderligt slag. Våld i enkönade parrelationer är mer dolt än våld i relationer mellan män och kvinnor. Det finns fördomar som försvårar upptäckten av våld i enkönade parrelationer. När en man slår en man möter omgivningen det med kommentarer som - "det är väl bara att slå tillbaka". En kvinna som blir slagen av en annan kvinna möts av attityden att - "det är inte möjligt, kvinnor slåss inte" - och blir därmed osynliggjord. Vi lever också i ett samhälle där många, inte ens för sina närmaste, har talat om att de lever med en partner av samma kön. De som utsätts för våld i en enkönad parrelation har att övervinna dels svårigheten att tala om att man blir slagen av sin partner, dels att tala om sin homosexualitet. Många bi- och homosexuella kvinnor och män lever otrygga i sina egna hem. De är utsatta för misshandel, sexuella övergrepp och psykisk misshandel. Enligt tillgänglig europeisk och amerikansk statistik har av alla lesbiska kvinnor varit utsatta för någon form av våld i en lesbisk relation. Det saknas säker statistik över homosexuella mäns situation, men även här finns det studier som antyder att utsattheten är minst lika hög som för lesbiska kvinnor. För att polisen skall bli bättre på att synliggöra HBT-personers situation finns det behov av kompetenshöjande insatser och därför borde polisen ha ett tätare samarbete med HBT-organisationer, det vill säga organisationer för homosexuella, bisexuella eller transpersoner. En sådan samverkan skulle både öka polisens kunskaper och höja förtroendet för polisväsendet inom en brottsutsatt grupp. Samverkan bör ske både på nationell nivå och på lokal nivå utifrån de förutsättningar som finns inom olika närpolisområden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har ett berättigat fokus ställts på hedersrelaterade brott, s.k. hedersbrott. I det prioriterade arbetet mot hedersbrott bör också uppmärksammas att det hedersrelaterade våldet även vänder sig mot HBT-personer. Av de skäl som vi nämnt ovan är det viktigt att höja rättsväsendets allmänna kompetens vad gäller homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation och utsatthet för brott. En allmän förstärkning av HBT-kompetensen bör ske både inom polisen, domstolsväsendet, åklagarväsendet och kriminalvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den heteronormativa familjenormen är stark i vårt samhälle Den vilar på föreställningen om att det heterosexuella parförhållandet är det enda rätta. Familjerätten är en del av detta. Mamma, pappa, barn är de naturliga enheterna. Vår utgångspunkt är i stället att söka verktyg för att bejaka och uppmuntra den kärlek som finns mellan jämställda människor, oavsett kön, sexuell läggning, biologiskt föräldraskap, yttre påtryckningar och krav. Vår utgångspunkt är därför att familjen är en mångfald och därför måste vi avskaffa de heteronormativa och diskriminerande inslagen i den familjerättsliga lagstiftningen. Enligt nuvarande lagstiftning är äktenskapet en heterosexuell förening mellan kvinna och man. Möjligheten att registrera partnerskap står till buds för de homosexuella par som vill gifta sig. Det har inte framförts några hållbara skäl för att behålla äktenskapslagstiftningen i såsom en exklusivt heterosexuell rättsfigur. Därför vill vi att begär att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att äktenskapslagstiftningen görs könsneutral. Under förutsättning att äktenskapslagstiftningen görs könsneutral vill vi även att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att partnerskapslagen avskaffas. Detta vill som sin mening ge regeringen till känna. Som ovan anförts är det vår målsättning att det införs en könsneutral äktenskapslagstiftning som inte bara gäller för heterosexuella. Endast civiläktenskap skall vara juridiskt bindande. Därmed vill vi verka för att lagen om registrerat partnerskap följaktligen kan avskaffas. Vi anser dock att det är en fördel att det över huvudtaget finns en lag som reglerar ingående av partnerskap. I avvaktan på att det införs en könsneutral äktenskapslagstiftning vill vi peka på vilka förändringar som krävs för att undanröja de rättsliga skillnader som finns mellan makar och partner. I lagen om registrerat partnerskap regleras vilken anknytning till en person skall ha för att ingå partnerskap här. Det är anmärkningsvärt att det ställs hårdare krav på personer som vill ingå partnerskap än på personer som vill gifta sig. Vi anser att detta är en diskriminerande ordning och därför bör regeringen återkomma med ett lagförslag om slopande av anknytningsvillkoren. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.1.2Rätt för trossamfund att förrätta partnerskap Enligt lagen om registrerat partnerskap är lagfaren domare i tingsrätt eller den som har förordat behörig att vara registreringsförrättare. Det finns således ingen möjlighet för det trossamfund som såönskar att få behörighet att förrätta partnerskap på det sätt som motsvarar trossamfundens behörighet att förrätta vigslar. En bättre ordning vore att likställa uppdragen att förrätta vigslar och att förrätta partnerskap. Därför vill vi att regeringen skall återkomma med förslag som innebär att uppdragen att förrätta vigslar och att förrätta partnerskap skall vara likvärdiga, och den relevanta lagstiftningen bör därför ändras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lesbiska kvinnor har inte tillgång till assisterad befruktning på sjukhus. Detta är ett uttryck för att rätten till likabehandling, eller ickediskriminering om man så vill, som är en av de mest grundläggande av alla principer om mänskliga rättigheter, inte gäller för lesbiska kvinnor. Det får inte vara såsom att enbart heterosexuella kvinnor ges den möjligheten inom sjukvården och att de lesbiska kvinnorna följaktligen diskrimineras. Även principen om barnets bästa motiverar att vi undanröjer skillnaderna mellan partner och heterosexuella i denna fråga. Därför yrkar vi på att lesbiska kvinnor som lever i registrerat partnerskap eller i samboförhållanden skall få tillgång till assisterad befruktning vid allmänt sjukhus. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns många skillnader på hur människor väljer att bilda familj eller utöva sitt föräldraskap. I vissa av dessa fallen saknas regleringar helt eller delvis som tillvaratar barnets bästa och barnets rättigheter. Detta gäller så väl olikkönade som samkönade relationer. I samkönade relationer är det inte ovanligt att ett lesbiskt par får barn ihop med ett bögpar. Som det ser ut finns inget som reglerar det juridiska förhållandet mellan barnet och styvföräldern. Detta förhållande blir kanske än mer tydligt då en av parterna dör. Ett exempel skulle vara ett barn som växt upp med sin biologiska mamma och hennes registrerade partner samt haft en nära relation, kanske växelvis boende med sin biologiska pappa och hans registrerade partner. Det finns alltså två vårdnadshavare och två styvföräldrar. Vad händer med barnet då den ena biologiska föräldern dör, och vilket blir det juridiska förhållandet mellan barnet och den döda förälderns partner? Därför vill vi att det tillsätts en utredning som granskar och analyserar problematiken kring det juridiska förhållandet mellan barn och styvförälder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8Främja alla elevers lika rättigheter Lagen (2001:1268) om likabehandling av studenter i högskolan bygger på principen om rätten till likabehandling utan åtskillnad på grund av exempelvis kön, ålder eller sexuell läggning. Lagen ålägger högskolor och universitet att aktivt främja studenters lika rättigheter samt att förebygga och förhindra trakasserier på grund av sexuell läggning. De som studerar vid eller försvarshögskolan omfattas inte av denna lag, vilket vi tycker är anmärkningsvärt. Det finns inget som tyder på att dessa högskolor är undantagna den heterosexuella norm som finns i vårt samhälle. Därför vill vi att försvarshögskolan och skall omfattas av lagen (2001:1268) om likabehandling av studenter i högskolan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De som är elever vid grundskolor, gymnasier och komvux omfattas inte heller av likabehandlingslagen. Det är enligt vår mening inte en tillfredsställande ordning att homosexuella, bisexuella och transelever står skyddslösa när de är i skolan. I betänkande Skolans ansvar för kränkning av elever (2004:50) föreslås att kommun eller annan som driver skolverksamhet blir skadeståndsskyldig mot elev som skolan diskriminerar på grund av exempelvis sexuell läggning. Den nya lagen skall även omfatta elever som mobbas eller kränks av andra elever eller av skolans personal.Vi är tveksamma till förslaget om skadestånd men är positiva till att det presenterats ett förslag att sexuell läggning är en diskrimineringsgrund i skolan. Det är dock olyckligt att utredningen inte tar upp att även könsidentitet är en diskrimineringsgrund. Därför vill vi att regeringen i den fortsatta beredningen av ansvar för kränkning av elever 2004:50 skall inkludera könsidentitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att det skall vara möjligt att främja likabehandling och motverka diskriminering måste de som verkar inom utbildningsväsendet ha kunskap på området homo-, bi-, och transfrågor, d.v.s. HBT-kompetens. Det är oerhört viktigt att det ges utbildning om mekanismerna bakom diskriminering och trakasserier. Utbildningen kan till exempel problematisera frågor som rör sexuell läggning, diskriminering och sexuella trakasserier: Vad är diskriminering och trakasserier? Hur kan de yttra sig? Hur uppstår de? Vilka effekter har diskriminering och trakasserier? Hur bör de hanteras? Med anledning av vad som här anförts yrkar vi därför på att regeringen bör ge och i uppdrag att initiera ett utvecklingsarbete som syftar till att alla inom utbildningsväsendet får HBT-kompetens. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I stor utsträckning är det i barn- och ungdomsåren som de värderingar grundläggs, vilka vi senare kommer att bära med oss genom livet. Skall vi vinna framgång med vår strävan att säkra respekten för alla människors lika värde och rättigheter, måste man därför fästa stor vikt vid hur barns och ungdomars grundläggande värderingar och förhållningssätt formas , för att detta skall få genomslag . är skolan en plats där barns och ungdomar får kunskaper om sexuell läggning. Det sker både i klassrummet och på skolgården. Men det är också något som sker i samspelet mellan eleverna och skolans personal. om sex och samlevnadsundervisningen pekar på brister i skolans undervisning om sexuell läggning. Det framgår att undervisningen i HBT-frågor är avhängig av den enskilde läraren såväl när det gäller kvantitet som kvalitet. En del klasser får besök av en person från , RFSL och RFSL Ungdom som berättar för eleverna om hur det är att vara ung och homosexuell. För många elever är det den mest konkreta information om homosexualitet som de får under sin skoltid. visar att de flesta HBT-ungdomar inte har någon möjlighet att positivt spegla sig själva någonstans i skolmiljön. De får inte heller stöd och hjälp med att bygga upp en trygg och säker självbild på samma villkor som heterosexuella elever. På så sätt växer många homosexuella, bisexuella och transpersoner upp i en miljö där de är ifrågasatta eller osynliggjorda som personer; heterosexualiteten är norm, homosexuella relationer nämns inte. Exempelvis diskuteras ofta hur relationer till kvinnor påverkat hans konstnärskap. När man diskuterar författarskap väljer man oftast att inte ta upp hennes förhållanden till kvinnor. Det är viktigt att HBT-ungdomar kan hitta förebilder i sin vardagliga omgivning. Framför allt är det viktigt att unga människor erbjuds öppna valmöjligheter där de vuxna inte oreflekterat förutsätter att man är, eller är på väg att bli, heterosexuell. En lärare med kunskaper om homo- och bisexuell könsidentitet och en öppen och respektfull attityd till att det bland elever finns både homo-, bi- och heterosexuella ungdomar kan då fungera som ett stort stöd. Vi vill att HBT-perspektivet skall beröras på ett integrerat sätt i en rad olika ämnen, till exempel social- och samhällskunskap, psykologi, historia, svenska samt religion och livsåskådningsfrågor. Att bara diskutera homosexualitet på biologilektionerna eller under sex- och samlevnadsundervisningen förstärker fördomarna och kränker rätten till likabehandling. Vi vill alltså - liksom sker med heterosexualiteten men utan att vi tänker särskilt på det - att HBT ses som en aspekt på alla de sakområden som avhandlas inom alla områden. Vi anser också att detta bör ske med ett perspektiv på kopplingen till grundläggande värderingar om alla människors lika värde och rättigheter. Därför vill vi att frågor om sexuell läggning och könsidentitet skall beröras på ett integrerat sätt i alla de ämnen som avhandlas i och gymnasieskolan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Också högskolan har en central roll för att undanröja diskrimineringen och osynliggörandet av HBT-personer. Det är därför viktigt att vi säkerställer att undervisningen om homo-, bi- och transpersoner är integrerad och systematisk. konstaterade i rapporten Vad hände sen? att undervisningen vid högskolor om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation förekommer endast i begränsad omfattning, se FHI 1997:28. Detta är oacceptabelt. Därför vill vi att regeringen skall ge i uppdrag att verka för att undervisningen vid högskolor har ett integrerat HBT-perspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning inkluderar inte transpersoner. Lagstiftningen ger bara ett skydd mot diskriminering som har samband med sexuell läggning. I Recommendation 117 (1989) On the condition of transsexuals och Resolution on discrimination against transsexuals rekommenderas ett tydligt lagstadgat förbud mot diskriminering av transsexuella i arbetslivet. Vi anser att regeringen bör inspireras av detta uttalande och återkomma till med ett lagförslag som innebär ett förbud mot diskriminering på grund av könsidentitet i arbetslivet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frågor om diskriminering på grund av transsexualism ingår inte i HomO:s uppdrag att bevaka eftersom det har definierats som en fråga om könstillhörighet och inte om sexuell läggning. Sådana frågor faller i stället, när det gäller diskriminering i arbetslivet, inom ansvarsområde. Visserligen är sexuell läggning och könsidentitet olika begrepp. Inte desto mindre är begreppen närliggande. Frågan om diskriminering av transpersoner bereds av . Vi förutsätter att kommittén även problematiserar frågan om vilken ombudsman som skall hantera könsidentitet. 10Kultur för lika värde Att de kulturella uttryckssätten har en stor betydelse för att påverka attityder och fördomar är ovedersägligt. Vi anser därför att det är angeläget att kulturaktiviteter erbjuds där homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation uppmärksammas. De institutioner i samhället vilka har till uppgift att stödja och stimulera kultur bör uppmärksamma kulturens betydelse för att synliggöra homosexuellas, bisexuellas och transpersoners liv och verkligheter. och andra anslagsgivande institutioner bör på lämpligt sätt verka för att den HBT-kompetensen förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Många homosexuella, bisexuella och transpersoner upplever värnpliktstjänstgöringen som ett problem på grund av de fördomsfulla och ibland aggressivt manlighetsinriktade attityder som de möter inom Försvarsmakten. finns det andra värnpliktiga som mötts av öppenhet, förståelse och respekt. Det finns dock en stor brist på samlad kunskap om situationen för värnpliktiga homosexuella, bisexuella och transpersoner ur ett psykosocialt perspektiv. genomförde dock på uppdrag en opinionsundersökning om attityder till minoritetsgrupper bland värnpliktiga. Antalet intervjuade var 500. Resultatet var slående: av de intervjuade trodde att öppet homo- och bisexuella diskrimineras oftare än andra värnpliktiga. Detta är betydligt högre siffror än uppskattningen av förekomsten av diskriminering av kvinnor () eller värnpliktiga av utländsk härkomst (). Var fjärde trodde även att befälen utsätter homo- och bisexuella för nedsättande kommentarer, och att det även skedde från annan personal. av de intervjuade trodde att homosexuella och bisexuella själva är rädda för att gå ut öppet med sin läggning under värnpliktstjänstgöringen eftersom de förväntar sig negativa reaktioner. Det är därför viktigt att begär att regeringen lägger fram förslag om ett diskrimineringsskydd avseende sexuell läggning och könsidentitet och som omfattar värnpliktiga. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är oerhört viktigt att hälso- och sjukvården säkerställer rätten till likabehandling utan åtskillnad på grund av exempelvis sexuell läggning eller könsidentitet. En förutsättning för att hälso- och sjukvården skall lyckas med detta är att man har en medveten och synlig strategi; att man höjer HBT-kompetensen inom vården och omsorgen. I sjukvården härskar fortfarande en syn på homosexualitet som en avvikelse och utgör därmed en osaklig grund för hur homosexuella, bisexuella och transpersoner bemöts. I den psykiatriska vården och i synnerhet vid psykoterapeutisk behandling finns risker för diskriminering av homosexuella. Den kurslitteratur som används i utbildningen av psykiatrisk hälso- och sjukvårdspersonal betraktar inte sällan homosexualitet som en avvikelse eller perversion. Mest kända exemplet är som är ett standardverk inom de flesta utbildningar inom fältet psykiatri och psykologi. Undersökningar av unga homo- och bisexuellas livssituation har visat att det finns en överrepresentation av psykosocial ohälsa. Många unga homo- och bisexuella har funderat på att ta sitt liv. Det finns en stor risk att dessa unga inte söker hjälp om de upplever att psykiatrin inte fullt accepterar deras livsval. Motsvarande situation gäller med all säkerhet vuxna. Transpersoners situation har över huvud taget inte synliggjorts. Det finns således en brist på medvetande om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation inom psykiatrin och bland psykoterapeuter. Detta har även bäring på hela den övriga hälso- och sjukvården, vilket är mycket allvarligt ur ett likabehandlingsperspektiv. Således finns det enligt vår mening stora risker för att homosexuella, bisexuella och transpersoner riskerar att få en sämre hälso- och sjukvård p.g.a. brister i bemötandet och okunskap om deras villkor. Vi vill därför att regeringen vidtar åtgärder för att höja HBT-komptensen i hälso- och sjukvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det statliga så kallade "homosexuppdrag" är enligt vår mening alldeles för snävt. Vi anser att uppdraget bör utvidgas till att även omfatta bisexuella och transpersoner. Vi föreslår därför att Statens folkhälsoinstituts "homosexuppdrag" bör utvidgas till att omfatta sexuell läggning och transpersoner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Transsexualism är ett psykiskt tillstånd som i ICD-10 definieras som "en önskan om att leva och bli accepterad som en medlem av det motsatta könet, ofta åtföljt av en känsla av obehag eller otillräcklighet med det egna anatomiska könet och en önskan om hormonell eller kirurgisk behandling för att kroppsligen likna det prefererade könet så mycket som möjligt" (, Klassifikation av sjukdomar och hälsoproblem 1997).Transsexualism är en sjukdom och behandling ges inom den allmänna sjukförsäkringens ramar. Den enda verksamma behandlingen anses vara en medicinsk och kirurgisk könskorrigering ("könsbytesoperation"), vilket i också erbjuds ihop med ett byte av juridiskt kön. För att komma i åtnjutande av den kirurgiska delen av behandlingen krävs enligt lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall att en ny juridisk könstillhörighet först fastslås. För att få denna nya könstillhörighet har rättsliga råd som praxis att kräva ett läkarutlåtande av en psykiater som utrett patienten , i allmänhet kring tvåår. För de transsexuella patienter som behöver kirurgisk behandling krävs alltså först minst tvåårs utredning inom psykiatrin. I hälso- och sjukvårdslagen fastslås att alla skall ha rätt till hälso- och sjukvård på lika villkor. Det innebär att behoven hos den enskilde patienten är styrande för de insatser som skall ges, och att hinder för detta endast utgörs av begränsningar i det medicinska kunnandet, dvs. att bot eller lindring saknas. Vi anser att detta även måste gälla för transsexuella patienter. 12.2.1Lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall Lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall reglerar hur ett byte av juridisk könstillhörighet går till för transsexuella och intersexuella personer. Den reglerar också under vilka förutsättningar könskorrigerande operationer av yttre och inre genitalier får ske. Att ett juridiskt byte skett, eller att sannolika skäl föreligger för att det skall ske i och med operationen, är ett krav för att tillstånd till kirurgisk behandling skall ges. Hormonbehandling, som vanligen är en kompletterande behandling, regleras inte i lagen. Inte heller reglerar lagen icke könskorrigerande operationer och behandlingar som är vanliga, såsom exempelvis mastektomi, struphuvudoperationer, epilering och röstträning. Lagen har i princip varit oförändrad sedan tillkomsten och är på många områden otillräcklig och otidsenlig. I lagens 3 § fastställs kravet att ett könsbyte bara kan beviljas den person som inte lever i äktenskap eller i partnerskap. Därför tvingas de som är gifta eller registrerade partner och som önskar genomföra ett könsbyte till skilsmässa. Detta är oacceptabelt. Vid tiden för lagens tillkomst var partnerskapslagen ännu inte ens påtänkt, inga andra länder hade infört möjlighet för juridiskt "könsbyte" för transsexuella och intersexuella och attityderna mot dem som avvek från könsnormerna var mycket annorlunda jämfört med . Med anledning av vad som här anförts anser vi därför att det bör tillsättas en utredning som tar ett helhetsgrepp om de transsexuellas situation i hälso- och sjukvården och de lagar som aktualiseras vid ett könsbyte. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.