mot · GS02MJ498 · 2004-10-04 00:00:00 — Förhoppningar finns om att en utveckling av transmutationstekniken kan minska mängden och farligheten hos det radioaktiva avfallet från dagens kärnkraftsanläggningar. skulle ny energi kunna utvinnas. 11.2Radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet presenterades utredningen 2003:122 Radioaktivt avfall i säkra händer, som behandlar omhändertagandet av radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet. ansluter sig till principen om producentansvar även för radioaktivt avfall. Allt radioaktivt avfall, utom sådant som friklassats, bör insamlas och omhändertas. Problemet med radioaktivt avfall skall inte skjutas över till kommande generationer. Producentansvaret bör utformas så att en avgift införs till en särskild statlig fond för att täcka de totala kostnaderna för omhändertagande av det uppkomna avfallet. Det radioaktiva avfallet bör slutförvaras av SKB tillsammans med avfallet från kärnteknisk verksamhet. Anslaget för sanering och omhändertagande av farligt avfall bör i förekommande fall utnyttjas för sanering av radioaktivt kontaminerade områden. föreslår att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning utifrån utredningens förslag. Riskerna kring strålning från mobiltelefoner har debatterats . Nya forskningsrön påverkar ofta debatten och dessa rön kan ibland vara svårtolkade. Rapporter om strålningens påverkan på cellulär nivå samt kring påverkan av blod-hjärnbarriären är oroande. är många av dessa rapporter omdebatterade både vad avser relevans och forskningsmetodik. Detta visar på att kunskapsnivån kring riskerna med mobiltelefoni ännu inte är på den nivå som vore önskvärt. Behovet av ytterligare forskning både i och internationellt är därför uppenbar. måste ha forskarkompetens för att kunna både ingå i och utvärdera den internationella forskningen. Viktiga frågor förutom olika strålningskällors påverkan på biologiska system är vilka faktorer som det bör uppställas gränsvärden för. Vi tar därför för givet att regeringens uppdrag till vad avser utvärdering av forskningen inom detta område resulterar i rimliga resurser för att upprätthålla en god nivå på forskningen i . Osäkerheten i kunskapsläget leder också fram till att man måste tillämpa grundläggande försiktighetsprinciper och framför allt kombinera detta med en relevant konsumentinformation. Det borde finnas krav på information till konsumenterna från producenter och återförsäljare om att det finns en riskdebatt vad avser mobiltelefoner samt en rekommendation om hur man kan minimera exponeringsrisken, t.ex. genom att använda handsfree. Det är också särskilt viktigt att man beaktar hur information når ut till barn och ungdomar. Regeringen borde säkerställa att den diskussion som SSI aviserat att man skall ta upp med branschen om hur informationen som når konsumenterna leder fram till snabba åtgärder. Konsumenterna bör ha rätt till tillgänglig information vad avser säkerhet beträffande enskilda telefoner, och det borde vara möjligt att bransch och konsumentintresse kan enas om ett frivilligt märkningssystem som tillfredsställer detta behov. Det finns goda exempel på hur en sådan märkning skulle kunna utformas, t.ex. via TCO kvalitets- och säkerhetsmärkning av telefoner. Förbättrad kunskap om de elektromagnetiska fältens påverkan på människokroppen behövs. Ett nationellt tvärvetenskapligt forskningsprogram bör inrättas för forskning, utredning och utbildning inom detta område. Regeringen bör återkomma till detta i samband med den forskningsproposition som utlovats . Vatten är vårt viktigaste livsmedel. Tillgången är riklig i . Vi har gott om råvatten. Vattentäkterna är dock fortfarande dåligt skyddade. Många kommuner har inte vederhäftiga vattenförsörjningsplaner. Två tredjedelar av vårt grundvatten är beroende av grusåsar. Grushushållningsplaner måste upprättas, regionalt och nationellt. Vidare behövs en ändring av som innebär att områden som är viktiga för vattenförsörjningen, såsom grundvattenförekomster, ytvatten och viktiga grusområden som kan användas för konstgjord grundvattenbildning, skall kunna anges som riksintresse. Eftersom inte kommer att utreda frågan om riksintressen bör regeringen tillsätta en utredning som explicit kan se just på denna frågeställning. Som riksintresse anges bara områden som är viktiga för anläggningar för vattenförsörjningen. har under föregående motionerat om upprättande av grushushållningsplaner, men yrkandet är ännu ej behandlat, varför vi avstår från att här upprepa yrkandet. Det är viktigt att vi skyddar våra vattentäkter från förorening, från både olyckor och urlakning av gifter via mark. Uppsökande verksamhet bör utvecklas för att minska risken att vatten med hög radonhalt utnyttjas som dricksvatten i enskilda brunnar. Dricksvattnet används även som toalettvatten, vilket gör att det blir stora mängder vatten att rena med åtföljande stora mängder slam, som visat sig vara svårt att hantera. Dagvattenledningssystem har stora brister i många kommuner, vilket ökar belastningen betydligt på reningsverken. Hanteringen av avloppsvattnet är mycket resurskrävande och av det skälet bör denna användning av vatten minskas. I saknas en myndighet som godkänner material som kommer i kontakt med dricksvatten, till exempel material i rör, ventiler eller material som används som ytbeläggning i cisterner m.m. Det borde finnas krav på typgodkännande av utrustning för dricksvattenhantering. I EU:s Dricksvattendirektiv ställs krav på det dricksvatten som levereras till konsumenterna. Direktivets krav har implementerats i den svenska lagstiftningen genom livsmedelsförordningen och i förlängningen genom den av utgivna Dricksvattenkungörelsen (SLV FS1993:35). I denna stipuleras bl.a. "Dricksvatten från allmän anläggning eller förordnandeanläggning skall vara tjänligt när det når konsumenterna". I EU:s byggproduktdirektiv ställs krav på de produkter som monteras in i byggnader och byggnadsverk (inkl. allmänna vattenförsörjningsanläggningar). Direktivet ställer krav på sådana produkter, bl.a. vad gäller hygien, hälsa och miljö. Det räcker således inte att vattnet fyller alla krav när det lämnar , det skall även fylla kraven när det når konsumenten. För att bedöma material i detta avseende krävs kvalificerad sakkunskap. föreslår att av regeringen ges uppdraget att göra bedömningar av materials lämplighet att användas i samband med transport av dricksvatten. Höga nitrathalter i grundvattnet är ett problem främst i jordbruksområdena i . och lämnade ett gemensamt förslag till miljökvalitetsnorm för nitrat i grundvatten. Detta förslag bör genomföras för att tidigarelägga genomförandet av de åtgärdsprogram som stipuleras i EU:s ramdirektiv för vatten. 13Levande hav, kust och skärgård För att komma till rätta med problemen med förorenade vatten måste kraftfulla åtgärder vidtas för att bland annat minska utsläppen av olja och möjligheten att beivra oljeutsläpp förbättras. är möjligheten mycket begränsad att ställa de ansvariga för utsläpp till svars. Juridiskt har det visat sig vara mycket svårt att komma åt utsläppen, eftersom dessa oftast sker på internationellt vatten, av icke-svenska båtar. I stort sett måste ett fartyg, som gör ett utsläpp, tas på bar gärning för att åtal skall kunna väckas. har nya åtgärder införts för att förhindra utsläpp. Förhoppningsvis får dessa effekt, men måste även vara pådrivande i dessa frågor inom EU och de internationella organ som finns för havsmiljön. Nationellt kräver vi att övervakningen till havs ökar. har föreslagit att check-points skall finnas till havs och vill se ett samarbete mellan , tullen och flygvapnet för en ökad bevakning av fartyg. kan också hjälpa de länder som ligger öster och söder om genom att bistå med kunskap och pengar för att få i gång fungerande reningsverk i dessa länder. Denna typ av biståndsinsatser måste fortsätta under ännu framöver. I motion Hav i balans och hållbart fiske ges en närmare redogörelse för politik angående levande hav, kust och skärgård. 14Levande sjöar och vattendrag vision är att vattendragen åter skall bli miljöer för vandrande fiskarter som lax, laxöring och ål. Vi vill understryka den brist på strömmande vatten som råder. Många arter som är beroende av biotopen strömmande vatten återfinns bland hotade arter. I flertalet större vattendrag spärrar fördämningar för vattenkraft vägen för lax och öring. Gamla dammar och rester från flottningsperioden utgör dessutom stora miljöhinder som måste undanröjas. Här finns även konflikten mellan hur kulturvärden och naturvärden skall värderas. Naturlaxen är hotad och bl.a. den stora siljansöringen är snart utrotad. Omfattande åtgärder när det gäller att undanröja olika typer av vandringshinder krävs för att nå målen. Kostnaderna för en miljöanpassning av vattenkraften är avsevärda och sannolikt underskattade. Skall målen nås är det angeläget att alla parter som på något sätt nyttjar resursen strömmande vatten mer aktivt tar sitt ansvar och blir delaktiga i en sådan process. Vattenkraftregleringen har medfört att det på vissa ställen inte finns någon fiskväg förbi vattenkraftverken. Även om det finns förbiflöden är det inte ovanligt att fisk skadas vid passagen. Kraftverksinnehavarna är därför i många fall skyldiga att kompensationsodla fisk, som sedan märks och sätts ut nedströms kraftverket. Enligt mening bör det finnas förbiflöde vid alla kraftverk. Det innebär att de utbyggda älvarna, i de fall det inte redan finns, bör förses med erforderliga laxtrappor och vandringsvägar för ål. I de fall anordningar för fiskens vandringar inte finns anlagda förutsätter tillkomsten av sådana att den vattendom som reglerar den aktuella vattenkraftanläggningen kan omprövas. (2002/03:BoU3) har uttalat att det finns anledning att se över frågan om hur behovet av förbiflöden i befintliga vattenkraftverk kan tillgodoses och som en del i detta hur ändamålsenliga reglerna för omprövning av vattendomar är i sammanhanget. Det bör därför ankomma på regeringen att ta de initiativ som krävs för att se över möjligheten att ompröva vattendomar. Detta blir nödvändigt för att kunna genomföra de åtgärdsprogram som föranleds av EU:s ramdirektiv för vatten. Den nu förordade översynen skall komma till stånd. är också restriktiva till fortsatt utbyggnad av vattenkraftverk. anser att strömmar och vattendrag ska restaureras där uppförda dammar inte längre fyller någon funktion. 14.1EU:s ramdirektiv för vatten Till följd av EU:s ramdirektiv för vatten har fem vattenmyndigheter inrättats. Dessa är knutna till länsstyrelserna i , , , län och . Det är fortfarande mycket oklart hur ramdirektivet för vatten och vattenmyndigheterna kommer att fungera i praktiken, särskilt på det lokala planet. 14.1.1Medborgarnas delaktighet i åtgärdsprogrammen Det är viktigt att de som berörs av ett åtgärdsprogram som upprättas i enlighet med vattendirektivet kan delta fullt ut i samrådsprocessen. Eftersom de frågor som berörs av ett förslag till åtgärdsprogram är omfattande och svåra att överblicka kan det ta tid att formulera genomtänkta synpunkter på föreslagna åtgärdsprogram. För exempelvis jord- och skogsbrukare finns det vissa tider pååret som kräver särskilt stora arbetsinsatser och då inget annat hinns med. gäller att samrådstiden för ett åtgärdsprogram skall vara . anser att det är en och föreslår i stället att samrådstiden skall utökas . 14.1.2Möjligheten att överklaga åtgärdsprogram I propositionen föreslås inte någon rätt att överklaga vare sig beslut om åtgärdsprogram eller andra myndighetsbeslut i vattenplaneringsprocessen. Besluten under vattenplaneringsprocessen - om karaktärisering, fastställande av miljömål, definiering av konstgjorda och kraftigt modifierade sjöar och vattendrag, undantag från miljömålen samt åtgärdsprogram m.m. - kommer att bli indirekt bindande för enskilda. Det betyder att vid de prövningar av enskilda verksamheter som äger rum efter vattenplaneringsprocessen kommer enskilda verksamhetsutövare inte att kunna rubba på de beslut som har fattats av myndigheterna. Detta är otillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt. anser därför att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning som innebär att det i bör stadgas om möjlighet att överklaga beslut om åtgärdsprogram eller andra myndighetsbeslut i vattenplaneringsprocessen. 14.1.3Rätt till ersättning för vattenmiljöåtgärder anser att det i bör stadgas att ersättning till markägare skall kunna utgå i sådana fall där utebliven ersättning skulle framstå som klart stötande. I enlighet med detta måste kompletteras med en bestämmelse som ger rätt till ersättning för inskränkningar i pågående markanvändning när angelägna enskilda intressen står på spel. Att sådan ersättning beviljas bör begränsas till undantagsfall då en utebliven ersättning skulle vara uppenbart stötande. I första hand torde ersättning bli aktuell när det gäller ersättningar till innehavare av vatteninstallationer i rinnande vattendrag, men ersättning till jord- och skogsbrukare bör ej uteslutas. föreslår att regeringen lägger fram förslag till ändring av som innebär att det i stadgas att ersättning till markägare skall kunna utgå i sådana fall där utebliven ersättning skulle framstå som klart stötande. 14.2Östersjölaxens uppgång i norrlandsälvarna Det överfiske som sker i södra efter vild östersjölax har kraftigt decimerat bestånden. Resultatet har blivit att medelvikten på det fåtal vilda laxar som kommer upp i födelseälvarna blir allt lägre. skedde en något bättre uppgång av vildlax i norrlandsälvarna tack vare att de finska fiskerimyndigheterna förordade ett betydligt minskat kustfiske på finsk sida. Men åren efter visar nu att vildlaxen minskar igen. menar att laxen i dessa stora älvsystem skall kunna reproducera sig fullt ut. Det är framför allt sportfisket i norrlandsälvarna som skulle gynnas av en sådan utveckling, men även yrkesfisket skulle ha glädje av en större stam av östersjölax. En undersökning som utfördes av pekar på att inkomsterna från laxfisket i vattensystem skulle kunna bli upp till 500 miljoner om Torne-, Lainio- och Muonioälvarnas naturresurser utnyttjas fullt ut. Det skulle vara en möjlighet till nya arbetstillfällen i en bygd som uppvisar de högsta arbetslöshetssiffrorna i landet. har i ett utredningsprojekt beräknat att ett fullt utbyggd sportfiske i Norr- och älvar kan omsätta ca och utgöra underlag för ca 180 helårsarbeten. Som jämförelse kan nämnas att förstahandsvärdet av hela det svenska yrkesfisket efter Östersjölax uppgick till . Ett stort problem för laxen är de fasta fångstredskap som ofta sitter vid älvmynningen. Fasta fångstredskap borde inte tillåtas vid älvmynningen. Lagstiftningen behöver bli tydligare på denna punkt. I de flesta större älvar i är vattenkraften så utbyggd att det inte längre finns några lämpliga lekområden för lax. I några älvar, exempelvis , Ljusnan och finns det dock områden kvar dit laxen skulle kunna släppas upp för att leka. Det bör därför finnas förbiflöden vid de kraftverk som ligger mellan dessa lekområden och havet. Situationen är att det på vissa ställen inte finns någon fiskväg förbi kraftverken. Enligt är kraftverken skyldiga att ha ett vattenförbiflöde på för att fisken ska kunna vandra. Myllrande våtmarker delmål 1 handlar om att regeringen gett tydliga uppdrag till de ansvariga myndigheterna att ta fram en nationell strategi för skydd och skötsel av våtmarker och sumpskogar. Myllrande våtmarker delmål 3 handlar om att skogsbilvägar inte ska byggas över våtmarker med höga naturvärden. Detta ser inte ut att uppnås . Orsaken till att bedömningen är mer pessimistisk är att det är osäkert om den nödvändiga nationella statistiken hinner tas fram inom den angivna tiden. Delmål 1 i miljökvalitetsmålet Levande skogar stadgar att900 000 ha skyddsvärd skogsmark skall undantas från skogsproduktion . I och med de frivilliga avsättningarnas storlek kan detta delmål anses vara uppnått. Regeringen menar att av den avsatta marken bör minst 320 000 ha utgöras av naturreservat, 30 000 ha av biotopskydd och 50 000 ha av naturvårdsavtal. , som har en större tilltro till markägarnas kompetens och engagemang, anser att en större andel kan utgöras av naturvårdsavtal och frivilliga avsättningar. svarar för beslut om köp och intrångsersättning för att bevara skogsmark som naturvårdsreservat. Utredningar och nyckelbiotopsinventering har visat att det finns behov att skydda mer värdefull skogsmark, särskilt i . Kontrollinventeringen av nyckelbiotoperna visar, enligt definition, att upp emot 800 000 ha kan klassas som nyckelbiotoper. Så mycket som halva den arealen kan vara objekt över 5 ha. Sådana objekt kan skogsvårdsstyrelserna inte följa upp utan det blir då en fråga för länsstyrelserna. I många fall anser länsstyrelserna att objekten inte är tillräckligt värdefulla för att göra dem till reservat. har 100 000 ha mark, varav 60 000 ha produktiv skogsmark, skyddats genom reservatsbildning. har ansvaret att peka ut, avgränsa och besluta om biotopskydd på skogsmark enligt 7 kap. 11 § . Skyddet omfattar endast mindre områden av 19 definierade skogsbiotoper. Skogsvårdsstyrelserna påbörjade arbetet med biotopskydd under /94. Biotopskydd används i första hand i en akut situation där det är uppenbart att den värdefulla biotopen kan komma att avverkas. Medelareal för beslutade biotopskydd är . Totalt utgör biotopskyddade områden drygt 10 000 ha produktiv skogsmark. Naturvårdsavtal är ett civilrättsligt avtal som tecknas mellan staten genom och en skogsägare i syfte att bevara och utveckla ett områdes naturvärden. Naturvårdsavtal är ett viktigt komplement till naturreservat och biotopskydd. Avtal används i regel på andra typer av områden än vad som kan komma i fråga för biotopskydd. Avtalen tecknas vanligen för en period . Cirka 22 500 ha, varav 21 000 ha produktiv skogsmark, har skyddats genom naturvårdsavtal. Frivillig avsättning av skogsmark är enligt en viktig del i upprätthållandet av levande skogar. Regeringens målsättning är att ytterligare 900 000 ha skyddsvärd skogsmark skall undantas från skogsproduktion . Av detta uppskattas statens ansvar för skydd till 400 000 ha, resten utgörs av frivilliga avsättningar. Skogsägarna har visat stort intresse för att skydda värdefull skog, men det är ändå viktigt att slå fast att det är skogsägaren som definierar frivilliga avsättningar av mark. Det går inte att få bred förståelse för miljöpolitiken om staten betraktar frivilligt arbete som något som kan kommenderas fram. När regeringen nu höjer målsättningen måste den praktiska politiska konsekvensen bli att staten är beredd att genom utbildning och rådgivning underlätta för markägaren att fatta beslut om hur marken skall nyttjas. Skogsbrukets frivilliga avsättningar av skogsmark i form av hänsynsområden har ökat från 230 000 ha till 990 000 ha . Därigenom har de frivilliga avsättningarna ensamma uppfyllt det kvantitativa arealmålet. För att rättssäkerhet ska råda och för att få en bred förståelse för miljöpolitiken behöver staten en komplett och anpassad strategi för markavsättningarna och för hur olika miljövärden bäst kan bevaras. Nya arbetsmodeller för områden med många naturvärden behöver utvecklas. Det är angeläget att även skydd av mark får en mångfald och att det finns en statlig öppenhet för att arbeta med kombinationer av hänsyn, avtal, biotopskydd och reservat. De statliga ersättningsmedlen bör prioriteras till naturvårdsavtal i högre grad än . Avtalen har nära nog kommit bort i myndigheternas hantering av markavsättningar. Om stora områden skall undantas från traditionellt skogsbruk bör detta i första hand ske på statens mark så att den privata äganderätten bevaras och skogsägarens utkomstmöjligheter inte försämras. Vidare måste myndigheterna använda sig av statens mark för markbyten. 16.4Avsättning av skogsmark till skydd för biologisk mångfald Anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald hade ett utfall på . I budgeten för anslogs , men med villkoret att högst får betalas ut . Den praktiska fördelen av detta arrangemang undandrar sig vår förståelse. För skapas otydlighet och oklarhet om vilka pengar man kommer ha att röra sig med framöver, vilket i viss mån är en olägenhet i myndighetens planering. anser att det är olyckligt att på detta sätt skapa förvirring kring anslagens innebörd. Principen bör vara att den summa som skall användas för ett visst ändamål under ett visst år skall anslås i budgeten för detta ändamål och detta år. får därför anse att anslaget 34:3 för uppgick till . uppger att av dessa kommer användas för inköp och intrångsersättning av reservatsmark som undantas från produktivt skogsbruk. Kostnaden för inköp/intrångsersättning per hektar varierar mellan olika skogstyper, men är i regel omkring högre än motsvarande kostnad för undantag genom naturvårdsavtal . Naturvårdsavtal innebär att skogen undantas från produktivt skogsbruk . Ersättningen till markägaren motsvarar inte produktionsbortfallet. ansvarar för köp och intrångsersättning medan ansvarar för naturvårdsavtal. föreslår därför en omfördelning som innebär att tillförs för detta ändamål som budget för skydd av skogsmiljön reduceras. föreslår att ersättning ej skall utgå för reservatsbildning på statlig mark (främst mark som tillhör ). Denna mark utgör av skogsmarken. Genom att bilda reservat på statlig mark bör kunna spara på utebliven ersättning. Miljömålet om bevarande av biologisk mångfald konkurrerar delvis med det nationella ekonomiska intresset att upprätthålla en hög produktivitet i den svenska skogen. Skogsnäringen är en viktig arbetsgivare i glesbygden. Naturvårdsåtgärderna måste därför stämmas av mot konsekvenserna för skogsbrukets produktionsmål. bedömer att en totalöversyn av skogspolitiken behöver göras, där en avvägning görs mellan produktions- och miljömål. En sådan avvägning bör vara väl underbygd och beakta studier av olika skogsområden som skyddas genom statliga markköp eller frivilligt ingångna skogsvårdsavtal. Den särskilda utredare som regeringen tillsatt bör ges som tilläggsdirektiv att särskilt belysa möjligheterna att aktivt använda det statliga skogsinnehavet för att uppnå miljökvalitetsmålet Levande skogar. Enligt budgetpropositionen har länsstyrelserna inte hunnit bilda naturreservat enligt i den takt som områdena köpts eller intrångsersättning avtalats. anser därför att det är lämpligt att något sakta in på takten i avsättningarna av mark. Syftet med skyddandet av värdefulla biotoper är inte primärt deras legala status, utan deras faktiska tillstånd. För skyddsvärda områden som inte hotas av avverkning bör man kunna vänta med inköp eller intrångsersättning. Sammantaget bedömer att det är väl avvägt att i förhållande till regeringens förslag för anslå mindre till anslaget 34:3 Åtgärder för biologisk mångfald och att inom utgiftsområde 23 föreslå mer till anslaget 41:2 Insatser för skogsbruket. 16.5Prioritera en träffsäker inventering vill nu prioritera en träffsäker inventering av den svenska skogen så att de mest skyddsvärda områdena kan identifieras och bli föremål för skyddsåtgärder. Definitionen av nyckelbiotoper måste ses över och skogsvårdsstyrelserna bör ges i uppdrag att prioritera mellan de identifierade nyckelbiotoperna. Avsatta skogsområden måste konsolideras och resultaten av avsättningarna måste utvärderas. Slutsatser måste dras inför det fortsatta arbetet med att bevara den biologiska mångfalden i den svenska skogen. Inventeringsarbetet bör i första hand inrikta sig på att finna skyddsvärda områden i de skogar som är i statlig ägo. Efter det att nyckelbiotops- och sumpskogsinventeringarna fullföljts har det visat sig att samarbetet mellan länsstyrelserna och skogsmyndigheten om avsättningar av större nyckelbiotoper inte fungerat i vissa regioner. Skogsägare upplever att myndigheter hänvisar till varandra och att det saknas en tydlig motpart. Den administrativa hanteringen av nyckelbiotoper, inklusive information och samråd med markägare, behöver också bli mer flexibel. Staten måste ta ansvar för att det administrativa arbetet förblir rättssäkert.