mot · GS02MJ283 · 2004-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att nationella klimatpolitiska mål skall omdefinieras till att gälla tilldelade utsläpp av växthusgaser för de utsläpp som ingår i den europeiska utsläppshandeln plus verkliga utsläpp av växthusgaser för all övrig verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att målet, definierat enligt ovan, då skall vara att växthusgasutsläppen från de gaser som regleras av Kyotoprotokollet, räknade som koldioxidekvivalenter , skall minska med från till ett genomsnitt av . I beslut om klimatstrategi slogs fast att ska ha som mål att minska växthusgasutsläppen års nivå till 2010 och att detta ska uppnås utan avräkning för sänkor och flexibla mekanismer. hade istället kunnat tacka och ta emot vad som föll ut av EU:s formel för bördefördelning, som gav rätt att istället öka sina utsläpp och därtill använda flexibla mekanismer i stor omfattning samt sänkor, dvs att tillgodoräkna sig den koldioxid som binds i växande skog. Men det valde att inte göra, och det var klokt och framsynt. Klimatkonventionen och Kyotoprotokollet lägger huvudansvaret för att förhindra en klimatförändring på de rika länderna, ungefär. Det är motiverat av två skäl, nämligen att det är där de mesta utsläppen skett historiskt och att det är där det finns ekonomiska, tekniska och administrativa resurser för förändring. I Kyotoprotokollet tog EU på sig en lite större minskning än och . Det var EU:s sätt att förhandla. Om EU hade lagt sig lägre så hade och lagt sig ännu lägre. Någon måste gå före. gjorde en mycket god insats som ordförande i när hoppade av Kyoto 2001 genom att hålla ihop EU och i frågan och förhindra avhopp. Särskilt miljöminister och även miljökommissionären ingrep snabbt och effektivt, men hela den förtjänar beröm. Inom EU har medlemsstaterna högst skiftande attityd till vikten av att minska växthusgasutsläppen. Några regeringar har inga seriösa planer alls. Det finns därmed en dynamik som antingen leder till att alla tävlar om att stå längst bak i ledet eller till att de som står långt bak försöker undvika att stå längst bak. Det senare förutsätter att det finns några som går före och visar på både vilja och förmåga att göra någonting. Det land som framförallt fungerat som föredöme är . Det nationella brittiska målet är 20 procents minskning att jämföra med de -12,som man fick i EU:s bördefördelning. Den inkluderar inte sänkor eller flexibla mekanismer utöver vad som följer av den europeiska utsläppshandeln. Den brittiska allokeringsplanen för utsläppsrätter kom först och var mest genomarbetad. Den brittiska klimatpolitiken har ovanligt nog också inkluderat trafiksektorn. Även har ett nationellt mål som går utöver vad landet "måste" enligt bördefördelningen. Andra länder går före på andra sätt, som , och vad gäller vindkraft. På det sättet skapar de ett alternativ till kolkraften, som är en av de största källorna till koldioxid i . Den svenska val att vara en föregångare är inget unikt. Det finns en betydande rörelse för att göra något åt klimatförändringen och det finns en motrörelse som vill förneka eller förringa problemet eller hävda att det är för svårt och dyrt att göra något, eller att det är kostnadseffektivast att göra något någon annan gång och någon annanstans. Man är, med en 60-talsfras, antingen en del av problemet eller en del av lösningen. riksdag har valt att vara en del av lösningen, och det ska vi stå fast vid. Det mål som tog 2002 var en skärpning i förhållande till klimatkommittén tvåår tidigare. Det var dessutom en skärpning i förhållande till mål som sa att skulle stabilisera sina koldioxidutsläpp nivå. Detta mål var i sin tur en skärpning i förhållande till 1988 då var först i världen med ett nationellt mål för koldioxid, det så kallade koldioxidtaket som innebar att utsläppen inte fick öka utöver dagens nivå. De två första målen har klarats med god marginal, och det tredje och fjärde ser också ut att överträffas. Dags för en omformulering av målet Men målet bör nu omdefinieras eftersom som medlem i EU ska delta i den europeiska utsläppshandeln. Därmed är det svårt att styra den faktiska utsläppsutvecklingen för de företag som ingår i den handlande sektorn. Det man styr är istället tilldelningen. Ett nytt mål bör därför formuleras som tilldelade utsläpp i den handlande sektorn plus verkliga utsläpp för alla andra gaser och alla andra sektorer. En sådan omformulering av målet innebär att ju högre tilldelningen blir för den handlande sektorn desto mer måste kraven skärpas för trafiken och den s.k. övrigsektorn. I praktisk politik kommer en hög tilldelning till den tunga industri- och energisektorn, som ingår i handeln med utsläppsrätter, att innebära att politiken måste vara mer aktiv t ex när det gäller att höja drivmedelsskatter för att istället kunna minska utsläppen tillräckligt inom trafiksektorn. Utsläppsprognosen är emellertid för hög. Oljepriset antas vara per fat när det i själva verket var i genomsnitt nästan 2003 och har legat mycket högre . Elförbrukningen antas bli . I verkligheten har elförbrukningen sjunkit och ligger , temperaturkorrigerat på knappt . Ökningen av naturgas från 2001 till och till 2020 bygger på flera orealistiska förutsättningar. En av dem är att regeringen inte alls beaktar klimatpolitiska aspekter vid ansökningar om utbyggnad av naturgasnätet. En annan är att det går att demonstrera en så robust och långsiktig lönsamhet i naturgasutbyggnad att detta jättelika projekt kan finansieras. Det gäller också att övertyga användarna av gasen om att det är långsiktigt sunt att satsa på fossil energi, vilket i sin tur förutsätter att regering och riksdag låter växthusgasutsläppen rusa i höjden utan att vidta några åtgärder. En ytterligare förutsättning är att priset på utsläppsrätter ligger kvar på en låg nivå. Med mer realistiska antaganden om att oljepriserna ligger kvar på en väsentligt högre nivåän , att naturgasförbrukningen ökar mer måttligt och att elförbrukningen också ligger under såär det klart att det "gamla" 4-procentsmålet kan med god marginal. bör höja ambitionsnivån till -. Det är inget särskilt ambitiöst mål med tanke på att för de tre 2000-2002 i genomsnitt låg klart under minus . har både elskatt och koldioxidskatt höjts och elcertifikat införts, och effekterna av tidigare skattehöjningar har inte fullt ut gjort sig gällande, eftersom en del av ledtiderna för anpassning är långa. Det finns också en fördröjd effekt av projekt inom de lokala investeringsfonderna (LIP). Den förnybara elproduktionen från skogsindustrin kommer att öka med flera TWh och ersätter olja. Det är möjligt att torveldning i värmeverk kommer att minska kraftigt till följd av handeln med utsläppsrätter och ersättas av biobränslen. Därmed är det troligt att målet minus , räknat på det nya sättet, kommer att nås utan ytterligare åtgärder. Men det finns flera osäkra faktorer, främst inom trafiksektorn och till viss del inom den tunga industrin. När formulerar ett mål för klimatpolitiken ska syftet inte vara att utforma en politik som troligen leder till att målet uppfylls utan en politik som säkerställer att målet uppnås. Därför behövs en aktiv klimatpolitik med fortsatt grön skatteväxling samt kompletterande åtgärder inte minst inom trafiksektorn.