mot · GS02Bo306 · 2004-10-05 00:00:00 — Det är viktigt att slå vakt om kommunernas möjligheter att fullt ut ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Kommunerna har olika instrument till sitt förfogande. Det är inte en statlig uppgift att fatta beslut om handhavandet av de kommunala bostadsföretagen. Sådana ställningstaganden måste göras i kommunerna mot bakgrund av förhållandena i det enskilda fallet. I många kommuner utgör de kommunala bolagen en bas i bostadsbeståndet och uppfattas som ett viktigt bostadspolitiskt instrument av de lokala politikerna. Den kommunala självstyrelsen måste alltid värnas vid valet om det ska finnas ett kommunalt bostadsbolag eller inte. Kommunernas ansvar och befogenheter på det bostadspolitiska området slås primärt fast i kommunallagen, och socialtjänstlagen. har därutöver stiftat två nya lagar: (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar respektive (2002:102) om allmännyttiga bostadsföretag. Staten har därigenom givits möjlighet att dels förelägga kommuner att inrätta en viss typ av bostadsförmedling och en viss typ av bostadsförsörjningsplanering, dels att förhindra affärer i de kommunala bostadsbolagen. har motsatt sig dessa lagar eftersom de har haft som enda syfte att öka det statliga inflytandet över kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Statens uppgift i bostadspolitiken är att tillhandahålla legala och finansiella instrument för bostadsbyggandet, inte att lägga sig i hur bostadspolitiken genomförs på lokal nivå. Någon särskild lagstiftning för försäljning av hela eller delar av kommunala bostadsföretag behövs inte. Av respekt för den kommunala självstyrelsen vill avskaffa de lagar som den socialdemokratiska regeringen drivit igenom för att begränsa kommunernas kontroll över bostadsförsörjningen och de egna bostadsbolagen. 15.1Kommunalt ägande med tydligt syfte Av landets cirka 1,6 miljoner hyresbostäder äger kommunala bostadsföretag runt 900 000 lägenheter. Det kan finnas olika skäl till att en kommun önskar sälja delar av det kommunala bostadsinnehavet. I vissa kommuner handlar det om att skaffa kapital för att förstärka beståndets långsiktiga livskraft och förbättra boendemiljön. I andra kommuner kan det handla om en medveten strävan mot ökad konkurrens på hyresmarknaden eller mot ökad mångfald på bostadsmarknaden genom exempelvis ombildning till bostadsrätter. Det måste finnas ett allsidigt utbud av olika upplåtelseformer. Hyresrätten är omistlig för alla dem som inte vill eller kan binda kapital i sitt boende eller som efterfrågar en hög servicenivå. En väl fungerande och rörlig bostadsmarknad förutsätter att det finns ett tillräckligt stort inslag av hyresrätter. Frågan om det finns ett behov av allmännyttiga bostäder eller kommunala bolag är helt beroende av hur den enskilda kommunen arbetar med bostadspolitiken. Det finns inget självändamål med kommunala bolag. Det måste vara en lokal bedömning från fall till fall. Ett sätt att lösa det sociala behovet av tillgång till lägenheter för vissa grupper kan vara genom avtal och god samverkan med privata fastighetsägare. Om en kommun bestämmer sig för att själv äga fastigheter bör syftet med de kommunala bostadsföretagen tydliggöras. Det är viktigt att garantier skapas så att inte ett sådant ägande utsätter skattebetalarna för stora ekonomiska risker som kan leda till förödande effekter för kommunens möjligheter att ge medborgarna en bra skola, vård och omsorg. Bolagen måste givetvis därför skötas ekonomiskt effektivt och ges tydliga ekonomiska, sociala och miljömässiga direktiv. Det är viktigt att bolaget bygger upp ett rimligt eget kapital för att klara konjunktursvängningar på marknaden. Övriga syften med bolaget bör vara att medverka till att det finns ett gott utbud av hyreslägenheter på orten till en rimlig kostnad, att främja konkurrens, mångfald och en god miljö, men också att främja en social bostadspolitik där alla människor, oavsett social situation, får en rimlig chans till ett bra boende och att medverka till integration mellan olika etniska och sociala grupper. De kommunala bostadsbolagen bör på orter med bostadsbrist ha en framträdande roll när det gäller att öka nyproduktionen av hyreslägenheter och studentbostäder. De kommunala bostadsbolagen bör gå i bräschen för att bygga billiga och funktionella bostäder. De hyror som de kommunala bolagen tar ut vid nyproduktion måste sättas enligt en långsiktigt ekonomiskt hållbar självkostnadsprincip. Så länge som allmännyttan är hyresledande är detta nödvändigt för att även privata byggherrar ska se det som ekonomiskt försvarbart att bygga hyresrätter. En sådan självkostnadsprincip ryms inom nuvarande bruksvärdesystem. 15.2Stöd till bostadsföretag i kommuner med bostadsöverskott Omläggningen av bostadspolitiken tillsammans med den demografiska utvecklingen och samhällsekonomiska strukturförändringar har skapat en situation där läget för många kommunala och privata bostadsbolag är ohållbart. Vakanserna kommer på många orter av allt att döma att fortsätta att växa. Många av dessa bolag finns i mindre kommuner som ofta redan är ekonomiskt ansträngda. Problemet blir därför också ett nationellt politiskt problem. Staten måste ta ansvar för att befolkningsminskningen i kombination med struktur- och regelförändringar medför kostnadskonsekvenser som kommunerna och bostadsföretagen inte kunnat förutse. Detta bör framför allt ske genom generella åtgärder som i så liten grad som möjligt inskränker den kommunala självstyrelsen. De insatser staten gör måste stimulera till kommunalt ledarskap. Stödet från staten måste vara förutsägbart och långsiktigt. har motsatt sig inrättandet av den nya myndighet, , som har till uppgift att ge stöd till omstrukturering av kommunala bostadsföretag och kritiserat att stödet uteslutande riktar sig till kommunala bostadsföretag. har efterlyst ett stödsystem där staten underlättar kommunernas möjligheter att bära sitt bostadspolitiska ansvar, men där det överlåts åt kommunerna att själva i högre grad få avgöra hur, som privata värdar inte ska missgynnas. Regeringens stödmodell förstärker den statliga styrningen av den kommunala bostadspolitiken genom de medel som anvisas till den nya myndigheten och till statliga bolag med uppgift att äga och förvalta tidigare kommunala bostadsföretag och fastigheter. Därför bör anslagen 31:12 och 31:13 Omstrukturering av kommunala bostadsbolag avvecklas. föreslår att det istället inom utgiftsområde 18 inrättas ett nytt generellt anslag, Stöd till bostadsföretag i kommuner med bostadsöverskott. förordar ett stödsystem som står i bättre överensstämmelse med det kommunala självstyret, som är öppet för alla fastighetsägare i vissa kommuner och som administreras av . Med det system föreslår minskar konkurrenssnedvridningen som bland annat Fastighetsägarna och kritiserat hos regeringen, stöd som enbart är riktat mot allmännyttan. Fastighetsägarna har också anmält det av regeringen införda stödet till . 15.3Långsiktiga villkor för underhållsåtgärder i miljonprogrammet Enligt kommer under mellan 500 000 och 1,3 miljoner lägenheter i flerbostadshus, främst byggda behöva omfattande underhållsinsatser som byte av stammar, el, ventilation och fasadarbeten. Det kräver en tredubbling av takten i dessa åtgärder jämfört med . Cirka 65 000 lägenheter behöver byta vatten- och avloppsstammar jämfört med drygt 20 000 . föreslår i rapporten skattebefriade avsättningar till underhållsfond samt olika stärkta statliga investeringsstimulanser. är inte beredda att föreslå sådana regeländringar, men vill ta fasta på en formulering i : "Ett kontinuerligt underhåll kräver ett ekonomiskt hållbart bostadsbestånd, där inkomster finansierar nödvändiga investeringar." Att planera för och finansiera underhållet av bostäderna måste vara fastighetsägarens ansvar, men staten behöver se till att rimliga förutsättningar finns för detta ansvarstagande. Ett långsiktigt ägaransvar skulle underlättas av att statens bostadspolitik blev just långsiktig, istället för som tillfällig och oförutsägbar. Därutöver är ekonomiskt sunda bostadsbolag och bostadsrättsföreningar en nödvändighet för att dessa omfattande underhållsåtgärder ska komma till stånd. En mycket viktig fråga för staten bör därför vara att åstadkomma en rimligare beskattning och ett hyressättningssystem som skapar incitament för fastighetsägare att investera i underhållsåtgärder. motsätter sig bostadspolitiska åtgärder som ytterligare bidrar till en minskad långsiktighet och förutsägbarhet, däribland det investeringsbidrag för installation av hissar som påbörjas under perioden 15 april-31 december 2004, vilket regeringen föreslog ekonomiska vårproposition. Stödet är begränsat till . Detta förslag lades trots att konstaterat att ett särskilt stöd till hissinstallation kräver en period för att vara verkansfullt. Genom ett tillfälligt bidrag, som räcker till cirka 100 hissar, spär regeringen enbart på osäkerheten om de framtida villkoren för finansiering av bostadsinvesteringar. Detta leder till att väsentliga åtgärder skjuts i avvaktan på mer gynnsamma bidragstider. 16Gör det enklare för låginkomsttagare att äga sin bostad Kristdemokratisk bostadspolitik innebär att främja trygga familjer och goda uppväxtvillkor. Ett krav på bostadspolitiken måste vara att barnafödande inte ska behöva skjutas upp på grund av att det inte finns möjlighet till goda boendemiljöer och tillräckligt stora bostadsytor. Politiken behöver i betydligt högre grad än vad som är fallet inriktas på att göra det möjligt för människor att skaffa ett boende så att de vågar bilda familj. Den mycket nära koppling som svensk socialdemokrati gjort mellan social bostadspolitik och satsningar på hyresbostäder är anmärkningsvärd ur ett internationellt perspektiv. De statliga egnahemslån som 1905-1948 utgick till mindre bemedlade familjer för att stödja deras bostadsköp saknar helt efterföljd. anser att det, vid sidan av stöd till hyresboende, finns mycket goda skäl att med särskilda åtgärder också underlätta för hushåll med lägre inkomster att äga sin bostad. Det grundläggande motivet är att eget ägande i allmänhet leder till billigare fastighetsförvaltning och därigenom billigare boende. I många delar av landet är det dyrare att bo i en hyreslägenhet än att bo i en egen bostad. För många familjer skulle boendet inte bara bli billigare genom den egna arbetsinsatsen utan också mer ändamålsenligt med förbättrade möjligheter till en utökad familj genom en ökad bostadsyta. Den ekonomiska situationen hindrar dock i många fall hushåll med låga inkomster att flytta till ett långsiktigt billigare boende. Den utmaning som bostadspolitiken måste ta sig an är att minska den betydande tröskeleffekt som kravet på egen kontantinsats innebär. Många familjers svårigheter att bygga upp en egen insats behöver bemötas med åtgärder som dels gör det enklare att spara pengar till en insats, dels kan minska kraven på en omfattande egen insats. I en separat riksdagsmotion föreslår att följande åtgärder skyndsamt utreds: Statliga garantier för bolåntagare Signalsystem för en flexiblare kreditprövning hos bankerna Försäkringar mot prisfall eller ökade kostnader Bidragssystem anpassat för att köpa och äga bostäder Det bidragssystem den nuvarande regeringen byggt upp har flera anmärkningsvärda brister ur fördelningspolitisk synvinkel. Detta gäller inte minst förändringarna i bostadsbidraget som missgynnat barnfamiljer. En översyn bör göras av bostadsbidragsreglerna och av de konsekvenser senare års beslut lett till. föreslår dels en höjning med per barn till de hushåll som är berättigade till bostadsbidrag, dels en förändrad inkomstgräns. Förslaget utvecklas i en särskild motion och innebär att 2005 satsar mer än regeringen på bostadsbidragen. Förslaget innebär att boendekostnaderna minskar för cirka 190 000 hushåll. De boende ska ha reella möjligheter att påverka sin boendemiljö och sina boendekostnader genom medansvar och inflytande. Möjlighet ska finnas att välja, inte bara mellan olika upplåtelseformer och bostadsstorlekar, utan också mellan bostäder med varierande standard. Samhället måste skapa förutsättningar för valfrihet mellan olika boendeformer som hyresrätt, kooperativ hyresrätt, bostadsrätt eller äganderätt. Dessa olika upplåtelseformer bör vara likvärdiga alternativ när det gäller lagstiftningen. Skattemässig neutralitet måste råda mellan boendeformerna. Varje bostadsområde bör tillgodose olika upplåtelseformer så att befolkningsstrukturen blir allsidig. Bostadsfrågor som särskilt berör människor med funktionshinder behandlas i motion "Boendeintegration". En fördel med en hyresrätt är att den är öppen för alla utan kapitalinsats. Det är lätt att byta bostad. Bruksvärdessystemet innebär en spärr mot oskälig hyra. En ökad rörlighet på arbetsmarknaden, valfrihet när det gäller utbildningsort och ett ökat internationellt utbyte gör att efterfrågan på hyresrätter är stor. Brist på hyresrätter kan hämma tillväxten. Många äldre efterfrågar också hyresrätten, då den utgör en boendeform med hög servicegrad. Det är av största vikt att undanröja de hinder som beskrivs på flera andra platser i motionen för att fler hyresrätter ska kunna produceras. Förutsättningarna för framförallt privata hyresvärdar att behålla sina fastigheter istället för att sälja till bostadsrättsföreningar behöver också förbättras. Annars hotar hyresrätten att försvinna som boendeform i många områden. Hyresgästernas möjligheter till självförvaltning bör stimuleras. En del i detta är förändrade skattekrav, så att självförvaltning lönar sig för den enskilde. ökar intresset för bostaden och det hus och område den är belägen i. Hyresgästinflytande kan utövas dels i varje enskild lägenhet, dels i varje kvarter eller bostadsområde, av hyresgästerna tillsammans. Detta kan få särskilt stor betydelse i s k utsatta områden. Den ger också möjligheter till ökade grannkontakter, gemenskap och ökad trivsel. Förutsättningar för självförvaltning i de större bostadsområdena bör särskilt uppmärksammas. Inte minst viktigt är det att ungdomar aktivt medverkar i skötseln och utformningen av sin miljö. För att främja självförvaltning bör taket för skattefrihet höjas och förbudet mot olika ersättning för dem som deltar i verksamheten upphävas. Att inte olika ersättning får ges är i praktiken en inskränkning mot tidigare gällande principer. Det är positivt om människor vill bilda en bostadsrättsförening för att gemensamt äga och sköta sitt hus. Reglerna för hur stor andel av de boende som måste stå bakom beslutet om en ombildning av ett hyreshus till bostadsrätt bör återgå till de regler som gällde , det vill säga det ska räcka med att mer än hälften av de boende önskar ombilda till bostadsrätt. betonar vikten av att bostadsområden rymmer en blandning av upplåtelseformer. Det innebär att ombildning av kommunala hyresrätter till bostadsrätter aktivt bör främjas i vissa områden medan det i andra områden kan behöva göras undantag från den generella rätten att kunna ombilda. Det måste dock vara upp till fastighetsägaren, eller privat, att självständigt fatta beslut om försäljning. I lagstiftningen kring bostadsrätter måste det i första hand vara de boendes intressen som ska tas tillvara. Ombildning av hyresrätter ska, som regeringen konstaterade proposition om bostadsrättsfrågor, ske på de boendes villkor och att de boendes intressen, önskemål och synpunkter ska tillgodoses. Men denna ambition har knappast genomsyrat senare års riksdagsbeslut gällande ombildningar oavsett om det handlat om privata eller allmännyttiga fastigheter. Allt mer har regeringens politik inriktats mot att försvåra ombildningar, vilka därigenom allt mindre genomförs på de boendes villkor. Kravet på kvalificerad majoritet har följts av införandet av en tillståndsplikt från vid ombildning av allmännyttiga hyresrätter till bostadsrätter. Bostadsrättsombildningar har av Socialdemokraterna kommit att betraktas som ett problem, något de boende ska skyddas mot. Istället för att se bostadsrätten som en möjlighet till ökad valfrihet i boendet, framhäver regeringen möjliga negativa konsekvenser för dem som väljer att kvarstå som hyresgäster och för hyressättningssystemet. Att ombildning kan ske om mer än hälften av hyresgästerna såönskar, är en grundförutsättning för att regelverket verkligen ska ta fasta på de boendes intressen och synpunkter. Bostadsrätten utgör en skattemässig hybrid, mellan hyresrätt och småhus. anser att det finns en rad problem kring beskattningen av bostadsrättsföreningar som gör att den eftersträvansvärda skatteneutraliteten mellan boendeformerna inte råder. Det behövs en grundläggande översyn av beskattningen av bostadsrätter, vilket också fastighetsskattekommittén och skatteutskott uppmärksammat. Den socialdemokratiska regeringen är dock passiv. Ett betydande problem är dubbelbeskattningen, att bostadsrättsföreningarna utöver fastighetsskatt också betalar schablonmässig inkomstskatt som motsvarar av fastighetens taxeringsvärde. Denna dubbelbeskattning blir alltmer kännbar genom att taxeringsvärdena höjs. För många föreningar är inkomstskatten högre än fastighetsskatten. har i verkat för att ta bort dubbelbeskattningen på bostadsrätter. anser att en total översyn av bostadsrättsbeskattningen bör komma till stånd. I är nyttjanderätten av en "ägd lägenhet" knuten till medlemskap i en bostadsrättsförening, där föreningen är ägare till fastigheten i vilken bostaden upplåts. Att äga sin bostad innebär för många människor en social trygghet som inte kan mätas i pengar. Att veta att bostaden är ens egen och att staten har en lagstiftning som backar upp ägandet är en trygghet för många som bor i eget hus, s.k. egnahemsboende. Med nuvarande svensk lagstiftning är det inte möjligt för människor som av olika skäl föredrar att bo i lägenhet att äga sin bostad. Ett införande av ägarlägenheter skulle tillåta ägandet av en enskild lägenhet i ett flerbostadshus på ett sätt som är jämförbart med ägandet av ett småhus. De flesta länderna i vår närhet har lagstiftning som tillåter ägarlägenheter, däribland , , , och . Där är det en uppskattad boendeform, som fyller behov på ett sätt som hyresrätt och bostadsrätt inte kan göra. Ett nödvändigt och betydande steg mot införandet av ägarlägenheter har tagits genom att tredimensionell fastighetsbildning är möjlig. Det är nu dags för nästa steg, ägarlägenheter, vilket bl.a. förutsätter ett upphävande av den omotiverade bestämmelse i fastighetsbildningslagen som kräver att tredimensionella fastigheter omfattar minst fem bostadslägenheter. anser att regelverket för tredimensionell fastighetsbildning bör utformas så att det kan anpassas till ett regelverk för ägarlägenheter. Gränsen om minst fem lägenheter för tredimensionell fastighetsbildning förhindrar ägarlägenheter och bör därför avskaffas. Bostadssituationen för studenter är mycket bekymmersam på många universitets- och högskoleorter. visar i en rapport att sammantaget 85 000 studenter köar till studentbostad runt om i landet. Det krävs att både staten och kommunerna tar sitt ansvar för bostadssituationen för högskolestudenterna. Tilldelningen av nya studieplatser inom högskolan bör ske med beaktande av hur bostadsmöjligheterna ser ut i den aktuella kommunen. Den långsiktigt viktigaste förändringen som behövs för att studenter ska kunna skaffa egna bostäder är ett ökat byggande totalt sett. Det är bristen på bostäder i samhället i stort som försämrat studenters boendesituation. Genom generella bostadspolitik med lindrad beskattning och ett förenklat regelverk skulle också studenters bostadssituation betydligt förbättras. Betydelsen av generella åtgärder till trots, är studenterna en grupp som det är angeläget att det finns en särskild kategori bostäder för, och därmed också en särskild bostadspolitisk stimulans för. förslag rörande studenters boende beskrivs närmare i riksdagmotionen Studentbostäder. Förslagen omfattar dels ett nytt investeringsbidrag på för byggande av studentbostäder, dels förbättrade förutsättningar för studentbostadsföretagen, dels åtgärder på skattesidan för att stimulera uthyrning av delar av bostäder. Nästan var femte person bor kvar hos sina föräldrar. Enligt en undersökning från 2001 ville av dessa flytta . Allt fler av dem som bor hemma gör det på grund av att det är svårt att alls få tag på någon bostad. Rent ekonomiska skäl har blivit ovanligare. Det är inte acceptabelt att det krävs antingen goda kontakter eller stora kapitalinsatser för att man som ung i tillväxtområdena överhuvudtaget ska kunna ta sig in på bostadsmarknaden. Än orimligare är det att så många känner sig tvingade till olaglig svarthandel med hyreskontrakt för att få tak över huvudet. Den viktigaste förändringen som behövs för att unga ska kunna skaffa egna bostäder är ett ökat byggande totalt sett. Det är bristen på bostäder i samhället i stort som gör det svårt och dyrt för unga att flytta hemifrån. Förutom att det överlag måste byggas fler bostäder, menar att det är viktigt att skapa enklare bostäder som en brygga mellan boende hos föräldrar och ekonomiska möjligheter till mera stabilt eget boende. Kraven på kvalitet ska inte sänkas, men vad gäller utrymme och utrustning behöver mer lägenheter byggas som tar fasta på ungas behov och intressen. Valfrihet måste vara en ledande princip för äldres boende. Man skall kunna bo kvar i sin vanliga bostad eller byta till seniorboende eller särskilda boendeformer. Hänsynen till de äldres behov bör tas in i ett så tidigt stadium av planeringen som möjligt. Vid all form av bostadsplanering bör mark avsättas i syfte att äldre kan bo kvar i sin invanda miljö. Steget från den egna bostaden direkt till särskilda boendeformer innebär ofta en alltför stor förändring för den enskilde. Därför bör alternativa idéer för äldres boende stimuleras. Det är väsentligt att seniorlägenheter, som är speciellt utformade med tanke på framtida sämre rörlighet, byggs såväl med bostadsrätt som hyresrätt, så att inte personer utan möjlighet till egen kapitalinsats exkluderas från boende särskilt riktat mot äldre. 18.6.1Forum för äldres boende Regeringen har för avsikt att tillsätta en ungdomsbostadssamordnare men saknar en instans som tar sig an framtidens kanske svåraste bostadspolitiska utmaning - äldreboendet. Som ett led i arbetet med att stärka kunskaperna kring äldres boende föreslår att ett Forum för äldres boende inrättas. Forumet ska bidra till att äldres boendesituation ges en större uppmärksamhet och frambringa förslag på konkreta åtgärder som förbättrar beredskapen för ökningen av antalet äldre som kräver ändamålsenliga bostäder. Ett viktigt uppdrag bör vara att samla alla aktörer till erfarenhetsutbyte och gemensamma utvecklingsinsatser. föreslår att anslås för Forum för äldres boende och att det administrativt inordnas under . 18.6.2Boendet för framtidens äldre Den stora ökningen av antalet äldre personer i det svenska samhället innebär att också behovet av bostäder anpassade för denna grupp ökar. En stor del av lägenheterna från miljonprogrammet saknar hiss och därmed förutsättningarna att bli goda bostäder för äldre med nedsatt rörlighet. är 1,7 miljoner svenskar . Majoriteten av dessa () bor i småhus, vanligtvis med låga boendekostnader. Åldersgruppen är den ekonomiskt mest välbeställda i samhället. Enligt en undersökning av tidningen , publicerad , blir de boende allt mindre intresserade av att flytta ju äldre de är. Det är därför väsentligt att bygga långsiktigt attraktivt för personer i övre medelåldern. Trygghet och valfrihet för de äldre skapas genom ett ökat utbud av alla typer av bostäder. De flyttkedjor som är eftersträvansvärda kräver ett ökat byggande av alla upplåtelseformer och storlekar, men framförallt av lägenheter i flerbostadshus med gott om utrymme. Regeringens bostadspolitik såsom den förs sätter inte bara en, utan flera käppar i hjulet för byggandet av sådana bostäder framtidens äldre kommer att efterfråga.