mot · GS02Ju501 · 2004-10-05 00:00:00 — 5.4.1Samordna utbildningen hos brottsbekämpande myndigheter Utbildningsinsatserna behöver kraftsamlas för samtliga brottsbekämpande myndigheter. bedriver de brottsbekämpande myndigheterna i huvudsak sin utbildning "lokalt" inom den egna organisationen. Till och från sker detta i samarbete med universitet och högskolor. Det förekommer dock vissa kurser där anställda från olika myndigheter kan delta tillsammans. Utbildningen inom polisen och tullen bedrivs numera endast i form av grundutbildning och s.k. funktionsinriktad utbildning, d.v.s. fortbildning inom olika typer av specialområden. Någon allmän obligatorisk vidareutbildning finns dock inte längre. Regelbundet återkommande fortbildningar, liksom specialistutbildningar för bl.a. bekämpning av narkotikabrott och organiserad brottslighet, måste därför införas. Utbildning av anställda inom de brottsbekämpande myndigheterna behöver i många avseenden utvecklas och samordnas. Behovet av att bl.a. RPS tar ett större ansvar och aktivare styr vidareutbildningen för alla poliser, inklusive chefer, understryks i rapporten . Rekryteringen till polisutbildningarna måste ses över. är antagningsprocessen allt för slumpartad snarare än ett instrument för att hitta de bäst lämpade poliserna. Denna bild bekräftas av polisstudenterna själva i en undersökning som utförde . Av denna framgår att personer blir antagna trots att de inte uppfyllt samtliga krav på intagning och att intagningskriterierna är godtyckliga och luddiga. Ett flertal studenter ifrågasätter också hur det kan komma sig att så många olämpliga personer och underkvalificerade kan passera. Följande säger studenterna att de är missnöjda med: Man behöver inte klara kraven/intagningen är godtycklig, rekryteringsprocessen är för lång, psykologtesterna är dåliga, processen är för militärisk samt för lite av lämplighetsbedömning. krävs det att man genomgått högskoleprovet, oavsett resultat. I praktiken kan personer som fått extremt låga resultat komma in på utbildningen. Att införa ett nivåkrav skulle gynna polisen eftersom statusen höjs när man kan göra direkta jämförelser med andra akademiska yrken. Ett problem med att inte ha ett nivåkrav är att det kommer in personer som inte har lika lätt att lära. Det ställer stora krav på lärarnas pedagogiska färdigheter. Ett enkelt sätt att förändra rekryteringsprocessen är att reformera polisutbildningen. Utbildningen skulle sannolikt gynnas av att ligga under högskoleförordningen. Dels skulle utbildningen leda till en högskoleexamen, dels skulle RPS inflytande över rekryteringen minska. Det övergripande målet för högskolor i är att studenterna lär sig kritiskt tänkande, att analysera, lösa problem, att följa med i samhällsutvecklingen. Med tanke på hur omvärlden ser ut är det viktigt att även de framtida poliserna tillgodogör sig detta förhållningssätt. En ökad akademisering av delar av polisutbildningen skulle också kunna öka möjligheterna till en svensk polisforskning av t ex fungerande metoder. är man så gott som alltid hänvisad till utlandet för att hämta kunskaper om bl a nya fungerande arbetsmetoder för förebyggande eller direkt brottsbekämpande arbete. Vidare måste det ifrågasättas hur det kommer sig att bara ett fåtal personer som genomgått utbildningen underkänns. Det måste tydligt framgå att polisutbildningen just är en utbildning och inte utgör en garant för en på förhand given anställning. finns det tre polisutbildningar i . Det bör startas en fjärde polishögskola för att klara framtida rekryteringsbehov. Ett problem vad gäller utbildningen och de nuvarande tre polisskolor som finns är att kvalitetssäkringen visar tecken på att vara bristfällig. Samarbetet mellan utbildningarna och polismyndigheterna måste här förbättras och kompetenskraven säkras. Möjligheterna till distansutbildning för att öka bredden gällande polisstudenterna bör utökas. Här är det extra viktigt med en kvalitetssäkring. utgörs polisorganisationens personal av antingen utbildade poliser eller viktig civilanställd personal som utför framförallt administrativt stöd. Utrednings- och underrättelseverksamheten inom polisen skulle kunna tjäna betydligt på en satsning på mer av "multipla intelligenser". Poliskårens sammansättning bör spegla befolkningssammansättningen i , exempelvis vad gäller kön och etnisk bakgrund. Detta är avgörande för att skapa förtroende för polisen hos hela befolkningen. måste höga och generella krav ställas på egenskaper och kunskaper hos dem som rekryteras till polisen. Arbetet för att få fler kvinnor inom polisen måste också fortsätta inte minst vad gäller chefsnivå. var av poliserna kvinnor och av de civilanställda var kvinnor. Andelen personer som - generöst räknat - anses ha en annan etnisk eller kulturell bakgrund än svensk och som antogs till polisutbildning var . Andelen med en utomeuropeisk bakgrund är betydligt lägre. Polisen bör skyndsamt skaffa sig en sammanhållen strategi för att rekrytera poliser av annan härkomst än svensk. Denna strategi bör inbegripa allt från antagningsrutiner vid polisutbildningarna till attityderna inom poliskåren. Orsakerna till varför det är få personer med invandrarbakgrund som söker sig till polisyrket måste också klarläggas samt om det i själva antagningskraven finns hinder som behöver åtgärdas, t ex gällande språkkraven. Åtgärderna får dock inte innebära att man tummar på kvalitetskraven hos de som söker sig till polisyrket. När det gäller språket är det centrala att man t ex kan kommunicera direkt med människor eller kvalificerat kunna nedteckna ett förhör på en brottsplats. Regeringen bör återkomma med förslag på detta område. En huvudorsak till att misslyckas med att tränga tillbaka brottsligheten är att det finns för få poliser. Regeringens återkommande tal om att antalet poliser i nu ökar är till stora delar tomma ord. var nettotillskottet endast 29 poliser. var nettotillskottet endast 113 poliser. Detta är retoriktvättade verkliga siffror att jämföra med regeringens självspelande piano om "4 000 nya poliser " . För att öka den polisiära närvaron, öka utredningskapaciteten och förebygga brott behövs det fler poliser i . liberalerna vill se 22 000 poliser i jämfört med de 16 262 poliser som fanns vid utgången av . I en undersökning för sedan svarade sju av tio kommunstyrelseordförande i att staten inte klarar polisskyddet av medborgarna i deras kommuner. I samma undersökning svarade åtta av tio kommunstyrelseordförande att de har ställt krav på staten för att få ytterligare polisresurser. Polisbristen förvärras av det faktum att poliser ofta har behövt ta över rena kontorsuppgifter som tidigare sköttes av administrativ personal. Polisbristen gör sig märkbar över hela landet. I områdena kring storstädernas mest socialt och kriminellt belastade områden är polisens frånvaro ett huvudskäl till att brottsligheten kan etablera sig allt djupare och tränga allt längre ner i åldrarna. I många glesbygdskommuner eller mindre städer saknas bemanning på polisstationen , nätter och , vilket leder till att utryckningstiderna blir oacceptabelt långa. Följden blir att otryggheten växer och många brott aldrig upp. Polisen kan inte sköta sina uppgifter tillfredsställande på dessa villkor. Utbildningstakten av poliser måste därför öka. En ny polisutbildning måste öppnas så att det blir en kraftfullare nettoökning av antalet poliser. Närvarande, synlig polis skapar trygghet och förebygger brott. För att öka antalet poliser på gator och torg krävs en kombination av ökade resurser, omorganisation och prioriteringar inom polisen. Det krävs att den årliga antagningen till ökar, att antalet civilanställda inom polisen ökar, att det sker en upprensning bland polisens arbetsuppgifter och att antalet anställda inom polisen med olika specialkompetenser ökar. Ett försvagat polisväsende som inte kan upprätthålla respekten för lagar och regler bidrar till att individer vill ta lagen i egna händer och till uppkomsten av s k medborgargarden. 5.6Poliser som gör rätt saker Polisens arbete måste koncentreras på kärnverksamheten. Därför är det viktigt att de förslag som redan finns om att renodla polisens arbete verkligen genomförs. Arbetsuppgifter som kan överföras till andra är t ex tillståndsärenden, parkeringsfrågor, kontroll av dörrvakter, utbildning av ordningsvakter, hittegodshantering och passfrågor. På detta område saknas det varken långvarig debatt eller utredningar. Däremot saknas beslutskraft från regeringshåll. Vidare bör arrangörer av kommersiella arrangemang som kräver stora polisinsatser åläggas att stå för en rimlig del av kostnaderna, och en del av bevakningen vid statsbesök bör kunna övertas av militärpolis. Upprättandet av fungerande medborgarkontor i kommunerna skulle kunna avlasta polisen en betydande del av mer rutinartade förfrågningar. Ett annat område som ofta tär på polisens resurser är underhållningsidrotten och andra kommersiella arrangemang. Dessa kräver ofta stora polisinsatser för att upprätthålla ordningen. har idrottsklubbarnas verksamhet i allt större utsträckning kommit att bedrivas på kommersiella grunder. liberalerna menar att det mot den bakgrunden finns starka skäl att ålägga arrangören av sådana arrangemang att betala för polisens insatser. Härvid måste en tydlig åtskillnad göras mellan klubbar och föreningar som driver sin verksamhet på kommersiella grunder och de som gör det på ideella grunder. En stor del av polisens tid och resurser går åt till administrativt arbete. Ett enkelt ingripande medför oftast en stor mängd administrativt arbete efteråt. Polisens arbete måste dokumenteras noga. Detta är nödvändigt både från rättssäkerhetssynpunkt och för att en misstänkt person ska kunna fällas för brott i domstol. De administrativa åtgärder som följer vid ett ingripande bör dock vara så okomplicerade som möjligt. Tekniken ska vara ett stöd i polisens arbete. Tekniken får inte utvecklas på ett sätt som gör arbetet mindre effektivt och polisen mindre motiverad att ingripa mot brott. Det finns en uppenbar risk att den uppsjö av administration som följer på ett ingripande minskar polisens benägenhet att ingripa mot brottslighet då risken att fastna i administrativt arbete är överhängande. Genom att minska avrapporteringstiderna , skulle man bara vid kunna få ut polisarbete som motsvarar ca . För att minska polisens utryckningstid och öka effektiviteten i framförallt glesbygden, bör poliser ges möjlighet till en mer flexibel stationering. Det ska finnas möjlighet att ta med sig polisbilen och delar av utrustningen hem, vilket skulle innebära att fler poliser kan finnas tillgängliga för snabb utryckning vid jourtjänstgöring. Det är inte politiken som skall utveckla arbetsmetoderna hos polisen. Men man kan dock inte som lekman låta bli att förundras över verkligheten. arrangerade t ex polisen i en välkommen specialsatsning på att utreda s k vardagsbrott genom en s k masskallning. Insatsen är påkallad från . Därefter återgår verksamheten till det normala, d v s att åter lågprioritera denna typ av brottslighet. Detta trots att man vet att vardagsbrottsligheten ökar otryggheten och lätt ökar annan typ av brottslighet. Det saknas poliser till att vanligtvis utreda denna typ av brottslighet. liberalerna har länge hämtat inspiration i synen på polisens arbete från det framgångsrika arbetet med nolltolerans i , där brottsligheten minskade drastiskt efter att polisen ändrade strategi. Tanken var att myndigheterna skulle ta ett helhetsgrepp mot förfall, nedskräpning, klotter, kriminalitet och droger. Polisen tog också steget fullt ut i arbetet på gatan och genom att ingripa mot de mindre brotten lyckades man även få bukt med den grövre kriminaliteten. Genom att polis och åklagare ger mängdbrottsligheten, också kallad "vardagsbrottsligheten", en hög prioritet, kan man skärpa bekämpningen av all kriminalitet på bred front. Detta är viktigt för att öka medborgarnas verkliga och upplevda trygghet samt för att tidigt avbryta begynnande brottskarriärer. Viss tillämpning av denna strategi har framgångsrikt genomförts i delar av . Polisen i arbetar efter "Compstat". Det är ett statistiksystem där man aktivt och tydligt utvärderar utvecklingen för de sju mest problematiska viktigaste brottstyperna. En central statistikenhet går igenom antalet anmälda brott fördelade på polisdistrikt. Vid regelbundna möten får ansvariga poliser vid varje närpolisområde redovisa brottsutvecklingen inom sitt ansvarsområde. Det finns extra resurser att sätta in för den som har tillfälliga brottsökningar eller andra problem. Men om inte detta hjälper jämfört med andra liknande områden fokuseras istället på ledarskapets brister. 7Polisen måste ha den bästa tekniken Polisen måste, förutom tillräcklig numerär och effektiv organisation, även ha tillgång till modern teknik. Polisens centrala systemmiljöär en blandning av äldre och moderna tillämpningar - vissa med ursprung , vilket självklart leder till starkt skiftande möjligheter till en effektiv samordning. Polisens teknik ska vara sådan att den utgör ett kraftfullt hjälpmedel i arbetet. Polisens utrustning måste även förbättras. Polisen måste också få tillgång till bl a skyddade fordon för att kunna upplösa våldsamma folkmassor med så liten risk för skador som möjligt för både poliser och allmänheten. Ett bra exempel på hur en regering inte bör hantera en fråga är turerna kring polisens nya radiokommunikationssystem. Efter att ha skjutit upp besluten har man nu tvingats lägga sig på en betydligt lägre nivå inom ramen för (gemensam radiokommunikation för trygghet och säkerhet) - med risk för bristande kommunikationsförmåga inte minst i glesbygden. I orter med mindre än 2 500 invånare kommer man inte att kunna ha kommunikation direkt från polisman till polisman. Det kommer i stället att vara nödvändigt med en särskild enhet, d v s polisbilen. Detta förändrar och försämrar kraftigt möjligheterna för polisen att arbeta effektivt. Polisen måste ges chansen att tillsammans med andra s k blåljusmyndigheter få förfoga över ett modernt och kraftfullt kommunikationssystem över hela . 8Poliser skall inte utreda varandra Det är inte lämpligt att polisen själv utreder misstankar om brott begångna av poliser. Det får aldrig råda någon tvekan om att sådana brott utreds lika noggrant och opartiskt som andra brott. Det är grundläggande för tilltron till polisen att poliser som dömts för brott behandlas strikt. Exempelvis får det aldrig förekomma att poliser som dömts för misshandel sedan själva utreder sådana typer av brott. En fristående utredningsenhet bör inrättas för att utreda brott där poliser är misstänkta gärningsmän. Regeringen har satt igång arbetet för att tillskapa en helt ny enhet. En tanke att lösa detta kan vara att Justitiekanslern tar ansvar för dessa prövningar. Detta bör prövas som ett alternativ till regeringens förslag om en helt ny egen utredningsmyndighet. För att begränsa den grova, gränsöverskridande brottsligheten krävs ett effektivt polissamarbete över nationsgränserna. Ett bra exempel där nationella polisinsatser inte förslår är den internationella handeln med kvinnor. De åtgärder som vidtas av EU är inte tillräckliga. För att effektivt bekämpa handeln med kvinnor, barn och narkotika och annan grov brottslighet, krävs ett kraftfullt polissamarbete inom EU. Europol, den europeiska polisbyrån, bör därför kunna utvecklas till en operativ, gränsöverskridande polisorganisation. Parallellt bör åklagarsamarbetet inom Eurojust utvecklas i samma riktning. Dagens säkerhetspolis är en polisiär säkerhetstjänst som lyder under . Säkerhetspolisen tillhör rättsväsendet och får därigenom en helt annan legitimitet än vad en eventuell civil myndighet lydande direkt under regeringen skulle få. Under innevarande år fick en förhoppningsvis långsiktig chefslösning. Redan har detta genererat omfattande organisationsförändringar och en tydlig övergång till mer av målstyrning. Vi välkomnar dessa förändringar. Framtidens hot mot rikets säkerhet kräver att samtliga svenska underrättelsetjänster samordnar sitt arbete. I detta spelar nuvarande en given roll. Den exakta myndighetsstrukturen kräver en fördjupad analys, men färdriktningen är klar. Dagens sektorisering hämmar effektiviteten i kampen mot terrorism eller grov organiserad brottslighet. liberalerna har förordat en lösning där Säkerhetspolisen och får en gemensam inramning. Vi menar att detta är en lösning som ger bäst möjligheter att lösa de delvis gemensamma arbetsuppgifterna. En central uppgift för är personskyddet. Livvaktsskyddet är en viktig funktion för att skydda offentliga företrädare. Det politiska våldet och hoten mot politiska företrädare är ett allvarligt hot mot vår demokrati. I liberalernas tidigare partimotion "Politiskt våld" framför vi våra farhågor inför denna utveckling och ett antal förslag till värnandet av det öppna samhället. För att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet behöver Säkerhetspolisen i sin säkerhetsunderrättelsetjänst skaffa sig underrättelser om förhållanden som kan vara av betydelse för rikets yttre och inre säkerhet samt för bekämpningen av terrorism. Den information som säkerhetsunderrättelsetjänsten inhämtar skall bearbetas och analyseras. En avgörande roll i detta arbete spelar en strategisk bedömning av de hot som föreligger mot rikets säkerhet. Dessa hotbildsanalyser skall uppdateras regelbundet och utgå från utvecklingen i och vår omvärld. Ytterst utgör dessa analyser också ett av underlagen för Säkerhetspolisens årliga verksamhetsplanering och dess budgetbehov. Säkerhetspolisen gör också fortlöpande hotbildsbedömningar på en operativ nivå i syfte att få underlag för beslut om att sätta in motåtgärder i form av personskydd eller andra säkerhetsskyddsåtgärder. Kvaliteten på hotbildsanalyserna och antalet livvakter måste ifrågasättas efter mordet på utrikesminister . Med anledning av detta menar vi att regeringen måste återkomma med åtgärder för att säkerställa förbättrade rutiner samt att resurser skapas för att utöka livvaktsskyddet för centrala politiska företrädare.