mot · GS02U226 · 2004-09-22 00:00:00 — Det är alltså viktigt att individperspektivet även tillåts genomsyra området jämställdhet. Eftersom kvinnor utgör mer än hälften av världens befolkning och dessutom ofta får ta huvudansvar för barnens försörjning kan ett upplyftande av kvinnors levnadsnivå effektivt minska antalet fattiga. Kvinnors desperata och fattiga situation tvingar dem ofta att prostituera sig eller att luras in i händerna på illegala ligor. Slavhandeln med kvinnor i världen är enorm och måste bekämpas. anser att tydligt bör driva frågan om sexuell och reproduktiv hälsa inklusive rätten till väl fungerade preventivmedel och rätten till fria och säkra aborter i internationella fora. Kvinnor världen över har kämpat intensivt för kvinnors rätt till sin kropp, sin sexualitet och rätten till abort; det som brukar beskrivas som sexuell och reproduktiv hälsa. med sin mångåriga kamp för jämställdhet mellan könen har ett extra ansvar för att i internationella sammanhang betona värderingar och principer som hävdar kvinnors rätt till sina egna kroppar. Frågan om arbetet med kvinnors sexuella och reproduktiva rättigheter har lett till att många biståndsgivare inte får medel till verksamhet som kan uppfattas som stöd till fri abort. Därför ligger ett extra stort ansvar på länder som att vara generös med denna typ av stöd. har beslutat att dra tillbaka sitt bidrag till UNFPA. Detta är grymt och hjärtlöst mot enskilda människor, och därmed oacceptabelt. Vi menar därför att bör låta en större del av biståndet än vad som är fallet gå till sexuell och reproduktiv hälsa. I tider av krig blir kvinnors utsatta situation extra tydlig. I krig som riktas mot civilbefolkningen sätts ofta våldtäkter och sexuell förnedring i system som ett led i krigföringen. Det har skett till exempel i f.d. , , och samt i DR som ett maktmedel för att kränka och förnedra dem som utsätts. Måltavlorna är oftast kvinnor och flickor som utsätts för brutala och ofta systematiska sexuella övergrepp av soldater. Den skam och förnedring som dessa gärningar ger upphov till, har en enorm negativ påverkan på kvinnorna och deras familjer, men också på samhället i stort. Att förgripa sig på och bryta ner dessa kvinnor är att bryta ner hela samhällen och sociala system, eftersom kvinnor ofta utgör det sociala kittet. Kvinnorna straffas ofta dubbelt upp; efter våldtäkten är det vanligt att de förskjuts av familjen och samhället. Att efter ett krig, i ett återuppbyggnadsskede, stödja dessa kvinnor är särskilt viktigt. Genom att stödja dessa kvinnor i återupprättandet av sin värdighet och sina liv, via t.ex. juridisk, medicinsk, psykologisk och ekonomisk hjälp, underlättas också samhällets läkningsprocess. Våldtäkt räknas dessutom som ett krigsbrott av ICC (International Criminal Court) och bör därför vara pådrivande för att sexbrottsförövarna lämnas ut och ställs inför domstolen i . Barn som lever i fattigdom är extra utsatta. Barn har en extremt utsatt position när det gäller våld och andra sätt att kränka deras mänskliga rättigheter. Handeln med barn för sexuellt utnyttjande ökar i många delar av världen. Allt tänkbart stöd måste ges till barn som sålts och utnyttjats. Arbetet med att värna barnens situation kan aldrig bli tillräckligt när man ser hur barn i många länder i världen behandlas. Många flickor och pojkar tvingas att arbeta under mycket svåra förhållanden, ibland till och med fysiskt fastbundna vid golvet eller vid en maskin. De flesta barn arbetar i privata hem, medan andra finns i fabriker, inom jordbruket eller på bordeller. Barnen arbetar inte sällan i industrier där det råder förödmjukande och farliga förhållanden för dem. Det finns barn som tvångsrekryteras för deltagande i väpnade konflikter. Vi får aldrig acceptera att barn och ungdomar utnyttjas som soldater i krig. beräknar att över 300 000 barnsoldater deltar i mer än 30 väpnade konflikter världen över, exempelvis i länder som , , samt inom den palestinska myndigheten. Enligt är uppskattningsvis 50-60 miljoner barn i världen utsatta för dessa värsta former av barnarbete. Det är angeläget att fler länder ratificerar konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för avskaffandet av de värsta formerna av barnarbete och framför allt att länder efterlever denna konvention. liberalerna anser att allt direkt skadligt barnarbete bör motverkas och att det vore önskvärt att barn istället för att arbeta för att bidra till sin egen eller sin familjs försörjning kunde gå i en meningsfull skolutbildning. 9Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners grundläggande rättigheter är mänskliga rättigheter. I en lång rad länder utsätts människor för förföljelse, polistrakasserier, fängslanden, tortyr eller i värsta fall dödsstraff på grund av sin sexuella läggning eller sin könsidentitet. Därför behövs en internationell för att försvara HBT-personers grundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Totalförbud mot homosexuella handlingar finns i ett stort antal länder, främst i tredje världen, däribland i många tidigare brittiska kolonier samt i de flesta muslimska länder. I andra länder finns organisationsförbud för homosexuellas organisationer. Det händer också att regimer organiserar kampanjer mot homosexualitet, ofta med delsyftet att misskreditera den politiska oppositionen genom att förknippa den med levnadssätt som betecknas som omoraliska (t.ex. ). ger bistånd till utvecklingsländer där homosexuella, bisexuella och transpersoner har få eller inga rättigheter. Den förekommande diskrimineringen av dessa grupper bör successivt föras in i biståndsdialogen och om möjligt motverkas genom val av nya projekt och att det i Sidas regleringsbrev även bör tas hänsyn till situationen för HBT-personer. 10Människor i tredje världen med funktionshinder I tredje världen tillhör ofta människor med funktionsnedsättning de fattigaste av de fattiga. De får erfarenhetsmässigt sällan del av biståndsinsatser. Vi vill understryka det önskvärda i att man i svenskt bistånd uppmärksammar denna grupps utsatthet och utvecklar strategier för att nå de funktionshindrade med bistånd. lyckades WTO:s 147 medlemsländer enas om en överenskommelse om att fortsätta och avsluta handelsförhandlingarna inom ramen för den s.k. Utvecklingsrundan, eller Doharundan. välkomnar överenskommelsen som är ett viktigt steg för ansträngningarna att liberalisera världshandeln och särskilt för hoppet om ett genombrott beträffande de varor som är särskilt viktiga för när det gäller att få tillträde till och marknader. Överenskommelsen innebar bl.a. att exportsubventioner skall tas bort och att i-länder skall dra ner på det inhemska jordbruksstödet. återstår att omsätta de konkreta åtaganden om tullsänkningar och marknadstillträde som gör att ramöverenskommelsen fylls med innehåll i praktiken. EU:s protektionism på jordbruksområdet omöjliggör för hundratals miljoner människor att höja sin levnadsstandard genom export till EU. I en rapport från betonas att sänkta jordbrukssubventioner och tullar skulle kunna lyfta drygt 140 miljoner människor ur fattigdom och hopplöshet. Det motsvarar nästan hela folkmängd. EU betalar sex gånger mer i jordbrukssubventioner än vad EU ger i bistånd. En verklig avreglering av EU:s jordbrukspolitik måste påbörjas, och ju förr dess bättre. anser att skall verka för en långtgående avreglering av den gemensamma jordbrukspolitiken till , det vill säga som FN:s millenniemål skall vara uppfyllda. Frihandeln bör öka. bör, inom EU, än mer intensivt driva på för att den inre marknaden öppnas för produkter. anser att skall verka för ett borttagande av tulleskalering, subventioner samt kvoter, . Om andra länder gör liknande medgivanden i frihandelsvänlig riktning innebär det en kraftfull stimulans av de fattiga ländernas tillväxtmöjligheter. 11.1Handelns betydelse för utveckling Handelns betydelse för utveckling skall ges en central roll i svensk politik för global utveckling. Fattigdomen i världen kan mildras genom ekonomisk tillväxt, särskilt om den kombineras med åtgärder på den nationella nivån som förbättrar inkomst- och förmögenhetsfördelningen. En av de viktigaste åtgärderna för ökad tillväxt är att öppna för en fri utrikeshandel, och sedan hålla handeln fri. Detta är skälet till att frågan om frihandel blir central i alla diskussioner om globalisering och utveckling, även om den ingalunda är den enda frågan. Frihandel är ett avgörande instrument för att nå liberala mål om välstånd och demokrati, och kan inte se att den slutsatsen annat än har förstärkts allt eftersom åren och decennierna gått sedan kolonialismen avskaffades. Enligt har länder som varit öppnare åstadkommit en dubbelt så hög årlig genomsnittstillväxt som länder vilka begränsar eller sätter villkor för utländskt marknadstillträde. När det gäller privatiseringar i av olika sektorer måste dessa ske på de enskilda ländernas villkor. Att införa en friare handel och ett starkare internationellt regelsystem i WTO är viktiga åtgärder för ökad tillväxt och minskad fattigdom. Dessa båda åtgärder utgör ett avgörande steg för att ställa sig på den enskilda fattiga människans sida gentemot rika länders protektionism, internationella storföretag och inhemska korrupta makthavare som har sina intressen att bevaka. Globalisering av produktion, konsumtion och utrikeshandel innebär att ett land kan höja sin totala inkomst på flera sätt: För det första sker det genom att landet koncentrerar sin produktion till de varor och tjänster som man är jämförelsevis bra på. Ett land som har gott om outbildad arbetskraft specialiserar sig sålunda på produktion och export av varor och tjänster som kräver en stor insats av outbildad arbetskraft. Ett land som har gott om kapital specialiserar sig på produktion och export av kapitalintensiva varor och tjänster. Specialisering i linje med länders s.k. komparativa fördelar innebär sålunda att världens samlade resurser utnyttjas på ett mera produktivt sätt, och den högre produktiviteten medför högre inkomster och välstånd. Länder gör helt enkelt det de är relativt sett bäst på. En sådan internationell arbetsfördelning vore omöjlig utan en omfattande utrikeshandel möjliggjord genom låga tullar och utan andra handelshinder. En andra ekonomisk fördel är att företag kan utnyttja stordriftsfördelar och därigenom producera till lägre kostnader och priser. I många sammanhang, t.ex. i bilindustrin, blir kostnaden per styck lägre ju fler bilar som produceras. Om inte svenska företag som , och hade kunnat producera för världsmarknaden, utan varit hänvisade enbart till den lilla svenska marknaden, hade kostnaden per bil varit kanske två eller så hög, kvaliteten sämre och företagen hade kanske inte alls funnits. En tredje fördel med utrikeshandel är att konsumenterna har en större meny av varor och tjänster att välja mellan. De är inte enbart hänvisade till de varor och tjänster som skulle kunna ha producerats inom landet. En fjärde fördel är den kostnadsfria eller mycket billiga överföring av kunskap om t.ex. teknologi, organisation och kvalitetskrav som följer med handeln. En femte fördel är att friare handel undanröjer en viktig grund till korruption, nepotism och mygel. Ett exempel är att de som vid frihandel sysslar med utrikeshandel undgår frestelsen att muta sig fram för att skaffa sig import- eller exportlicenser. Korruption kan också uppmärksammas mera om det finns utländska företag i landet som lider skada av korruptionen, t.ex. diskrimineras i konkurrensen med inhemska företag. En sjätte fördel är försörjningstryggheten. Om skörden i ett land slår fel kan man importera mat, om vattenmagasinen är tömda kan man importera el osv. Det är alltså inte så, som många i förstone tycks tro, att självförsörjning leder till trygghet. Tvärtom är det handel, samarbete och ömsesidig solidaritet som leder till trygghet. Detta är en trygghet som framför allt behövs i många fattiga länder. Frihandel innebär ingalunda en internationell handel fri från regler lika lite som ett rättssamhälle innebär ett samhälle fritt från lagar och domstolar. En fri världshandel förutsätter både ett multilateralt regelsystem och mekanismer och system för tvistlösning för att frihandel skall kunna fungera för företagen och tjäna konsumenterna. Därför spelar WTO en oerhört viktig roll särskilt för politiskt svaga länder. (WTO har t.ex. krav på konsensus i beslutsfattandet.) WTO är ett forum för fattiga och rika länder att göra sin röst hörd. WTO bör förvisso utvecklas och reformeras för att ytterligare stärka de fattiga ländernas möjlighet att delta i förhandlingar med stärkt inflytande. Det är också av betydelse att arbetet i WTO utvecklas mot större transparens än vad som är fallet . Som ett led i detta bör den verka för att nationella parlament samt det civila samhället skall få en ökad insyn i WTO:s arbete. finns det ett stort system för "positiv diskriminering" (asymmetri) i i-ländernas handelspolitiska behandling av (GSP, ). Det har givit minimala ekonomiska vinster till . De system som i-länderna använder för att särskilt gynna (GSP etc.) är ofta närmast betydelselösa eftersom det finns så många undantag och motverkande regler på andra områden (antidumping, etc.) att det slutar med massor av byråkrati och minimala förmåner. En annan effekt är att vissa gynnas på andras bekostnad. Mot bakgrund av diskussionen ovan vill vi peka på vikten av handelspolitiken som betydande för möjligheter att utvecklas. I den nya politiken för global utveckling pekas inga länder ut, utan skall samarbeta så som regeringen bedömer lämpligt. menar att det finns en fara i att biståndspolitiken därmed blir ett allmänt utrikespolitiskt instrument med sämre biståndspolitisk måluppfyllelse, en utspädning av svenska erfarenheter och grundare kunskaper om mottagarna. Bistånd, för att nå framgång i form av en demokratisk utveckling och minskad fattigdom, måste vara långsiktigt. Det är bättre att koncentrerar sina insatser till ett mindre antal länder och fokuserar på bättre måluppfyllelse. De länder som bör komma ifråga för långsiktigt samarbete skall vara länder som i allt väsentligt delar våra värderingar vad gäller vikten av demokrati. Detta kriterium gäller både när nya länder skall väljas och när gamla länder successivt skall gallras ut. Det får implementeras successivt över ett par , men med en klar riktning angiven för varje land så att biståndsdialogens krav på att ta hänsyn till de svenska målen blir trovärdiga för alla inblandade. Även om liberalerna anser att svenska biståndsinsatser skall koncentreras till vissa länder skall fortsätta med humanitärt bistånd dit det kan komma att behövas. Vid akuta konflikter eller naturkatastrofer måste de akuta behoven styra, som, igen, även detta bistånds effektivitet och fördelning alltid skall beaktas. Det bilaterala biståndet måste dessutom samordnas mer med det bistånd och utvecklingssamarbete som utgår från FN och EU, för ökad effektivitet och samordningsfördelar. I och med att de forna biståndsländerna , , och trädde in som nya medlemmar i skulle utvecklingssamarbetet med länderna upphöra. I regeringens budgetproposition (prop. 2003/04:1) slog regeringen fast "att målet för det svenska utvecklingssamarbetet med dessa länder uppnåtts". Dock meddelade regeringen att man har för avsikt att nysatsa på bistånd till de fyra EU-länderna. En ny profilenhet inom Sida skall etableras på med 15-20 fasta tjänster som skall stödja kommuner, organisationer och vänorter kring . Medlen för att finansiera de nya projekten skall tas från det nuvarande östbiståndet. Att använda biståndsmedel för att finansiera regionalt samarbete kring går stick i stäv med den av beslutade politiken för global utveckling, som har fattigdomsbekämpning som huvudmål. Enligt liberalerna är det oacceptabelt att regionalpolitiska hänsyn på detta vis får styra i biståndspolitiken. 13EU:s utvecklings- och biståndspolitik För oss liberaler är det viktigt att EU:s internationella ansvar och engagemang inte stannar vid unionens yttre gränser. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl.a. kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. Demokrati skall vara det övergripande målet för EU:s utvecklings- och biståndspolitik. Sannolikt går inte detta att åstadkomma med mindre än att EU-länderna beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. Som en naturlig följd av ett mer demokratiorienterat utvecklingssamarbete bör EU också aktivt stödja demokratirörelser i diktaturregimer, i kampen för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. Som den största biståndsgivaren i världen måste EU också ställa krav på sina mottagarländer. liberalerna menar att EU bör ställa tydliga krav på demokrati på de länder som mottar EU-bistånd samt att möjligheten att fasa ut bistånd till länder som inte visar på en trovärdig vilja att genomföra reformer i demokratisk riktning bör införas. Den bör inom EU verka för förändringar i denna riktning. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser och kontroll av dessa. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i alltför hög utsträckning varit centrerad till . Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket har lett till svåra negativa konsekvenser för mottagarländerna. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik måste fortgå och påskyndas. I det arbetet måste vara drivande. Enskilda människor och enskilda organisationer utgör basen för biståndsviljan. Utredningar som gjorts visar också att internationellt solidaritetsarbete genom enskilda organisationer ofta är effektivt och vilar på stor erfarenhet. Korta beslutsvägar och obyråkratiska sätt att arbeta gör att hjälpen genom frivilligorganisationer är kostnadseffektiv och når fram. Arbetet sker ofta i små lokalt förankrade projekt, med en mycket nära kontakt mellan de engagerade människorna i och deras samarbetspartner i syd eller öst. Andra delar av folkrörelsebiståndet sker i större skala, speciellt inom de områden där organisationerna har stor kompetens, som exempelvis demokratifrågor och humanitära insatser. Den solida biståndsvilja som finns bland de människor som arbetar inom olika enskilda organisationer måste tas till vara och på olika sätt stödjas och uppmuntras. Utan den långa biståndserfarenhet som finns bland alla dessa enskilda organisationer såsom kyrkor och samfund av olika slag, solidaritetsgrupper, fackföreningar, idrottsföreningar, politiska partier etc. skulle det svenska biståndet inte vara så effektivt och så väl förankrat i det svenska samhället som det är . Folkrörelserna har en central roll när det gäller att mobilisera folkligt stöd för utvecklingsarbete. Informationsarbetet hos enskilda organisationer i utgör en allt större del av deras verksamhet. Genom seminarier, debatter, utbyte mellan utvecklingsländerna och väcker man intresset och ökar medvetenheten inte minst hos den yngre generationen för globala frågor. I dagens kommunikationsvärld är det oerhört viktigt att de fattiga länderna inte isoleras. Folkrörelserna har en viktig roll i det arbetet. De stora biståndsorganisationerna har haft en särställning bland de enskilda organisationerna i det att de blivit s.k. ramorganisationer. Gruppen av ramorganisationer måste kunna förändras och fler organisationer bör kunna tillkomma. När detta väl är sagt vill vi påminna om den kritiska debatt om frivilliga organisationer (NGO:er) som också finns. Deras tendens i vissa fall till överdriven medietillvändhet och egna överlevnadsmål och trendkänsliga dagordningar har forskare påpekat. Frivilligorganisationer bör lika lite som annat inom biståndspolitiken ses okritiskt. När det gäller enskilda organisationer och finansieringen av projekt i är huvudregeln att organisationen står för som egeninsats av det totala beloppet. Enligt ett förslag som utlysts av regeringen skall egeninsatsen sänkas generellt. Även om välkomnar detta ser vi hellre att egeninsatsen helt tas bort när det gäller enskilda organisationers demokratiprojekt i diktaturregimer. Många fattiga länder dras med omfattande externa skulder, som är ett av flera hinder för deras politiska och ekonomiska utveckling. Det internationella initiativet för de fattigaste och mest skuldsatta länderna, det s.k. HIPC-initiativet (Heavily Indebted Poor Countries) bör fullföljas. Skuldavskrivningsfrågorna diskuteras inom EU i det s.k. , där som en följd av folkomröstningsresultatet 2003 inte är företrätt. Detta är problematiskt. Tredje världen kan knappast annat än förlora på att inte är företrätt i diskussion och beslut om gemensamma EU-ståndpunkter visavi finansiella institutioner som , som hanterar skuldavskrivningar, IMF samt internationella ekonomiska konferenser om problem. Skuldfrågan måste icke desto mindre prioriteras. Såväl som övriga i-länder bör göra mer för att minska skuldbördan i de allra fattigaste länderna. Skuldavskrivningar måste förses med villkor för ekonomiska och demokratiska reformer. kan inte acceptera att skulder avskrivs till länder som är ovilliga att genomföra demokratiska och ekonomiska reformer. Det skulle enbart gynna eliten och korruption. Utan ekonomiska och politiska reformer kommer länder aldrig att kunna ta sig ur den skuldfälla de hamnat i. En del av de problem som minskar biståndets effektivitet finns i givarländerna. En företeelse som mött mycket kritik är s.k. bundet bistånd. Det innebär att bistånd binds till vissa varor, vissa ändamål och upphandlingar i vissa länder. är generellt sett avvisande till bindningar och öronmärkningar av bistånd. (Ofta fungerar ändamåls- och varubindning dessutom inte som givaren avsett eftersom mottagarna ofta t.ex. kan omfördela sina offentliga utgifter på ett kompenserade sätt s.k. fungebility). Avbindning betyder ökad frihandel och öppnare marknader. menar att bundet bistånd genom krav på upphandling i givarländer inte bör förekomma, och regeringen bör starkare verka internationellt för ett sådant hållningssätt. 17Hälsa - med fokus på insatser för hiv/aids Att förebygga ohälsa och bekämpa sjukdomar är en viktig uppgift för biståndet. Ett av de största hoten mot hälsa och välfärd i den fattiga delen av världen utgörs av aidsepidemin. Hiv/aids är ett dödligt hot mot alla människor i söder om . Många drabbas av hiv och i många utvecklingsländer i ökar nu antalet drabbade lavinartat. Sedan aidsepidemin började har över 20 miljoner människor dött av aidsrelaterade sjukdomar. beräknas ca 40-50 miljoner vara smittade av hiv. Två tredjedelar av dessa finns i södra . Hälften av alla hivinfekterade är unga människor, . Dödstalen beräknas fortsätta öka och aidskatastrofen i kan, om ingenting görs, leda till att ett flertal afrikanska stater i modern tid kan komma att uppleva en befolkningsminskning. Aidsepidemin drabbar inte bara dem som insjuknar utan också deras närmaste omgivning. Miljontals barn blir föräldralösa. Hela samhällen och nationer förlorar en eller flera generationer av människor. Hiv/aidsepidemin utgör ett allvarligt hot mot möjligheterna till social och ekonomisk utveckling och ett svårt hot mot möjligheterna att bekämpa fattigdom. Sexualitet är ett stort tabu på politisk nivå i många fattiga länder. Om dagens generation skall lyckas förebygga hiv/aids, oönskade graviditeter och sexuellt överförbara sjukdomar måste detta tabu brytas. Det politiska engagemanget och ansvaret är alltför svagt i utvecklingsländerna. I är det än så länge ytterst få ledare som tydligt och klart prioriterar kampen mot hiv/aids.