mot · GS02L260 · 2004-09-23 00:00:00 — Friköp av historiska arrenden tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om friköp av historiska arrenden. förändring från jordbrukarsamhälle till industrination skedde relativt sent om man jämför med våra europeiska grannar. är ett av världens mest utvecklade länder när det gäller demokrati, jämställdhet, offentlig insyn och andra saker vi förknippar med ett modernt samhälle. Trots det finns det fortfarande kvar rester av det gamla feodalsamhället - rester som är direkt odemokratiska men som på något envist sätt ändå lyckats överleva ända in . Det är lika häpnadsväckande som oförståeligt. Det handlar om rätten - eller snarare avsaknaden av rätten - för jordbruksarrendatorer att friköpa de gårdar som man i generationer bebyggt, bebott och brukat under adligt förmyndarskap. Först upphörde adelns privilegiebrev , ett nästan lagbrev som styrt stora delar av landsbygdsbefolkningens öden. Det är nu hög tid att ta det sista steget, och göra sig av med den historiska orättvisa som finns kvar från genom att tillåta friköp av historiska arrenden. Till detta kommer en rad andra aspekter. Arrendatorerna har själva fått svara för investeringar, för och därmed bära den totala företagsekonomiska risken för växtodling och djurhållning. Det värde som arrendegårdarna representerar för jordägarna har alltså till stor del skapats genom det arbete som arrendatorerna och deras släkt utfört och genom de ekonomiska uppoffringar som de gjort. Man kan jämföra med en villaägare som har lagt ned tid och pengar på att rusta upp sitt hus men blir förnekad rätten att köpa det. Allt det mervärde man lagt till huset genom sitt arbete gynnar bara den som äger huset, som självklart ser ett ekonomiskt intresse i att säga nej till ett köp, även om budet är i nivå med marknadspriser. Dessutom har jordägarna, på flera håll, chockhöjt arrendeavgifterna. Krav om både och höjning av avgifterna har förekommit. har det i inte ringa utsträckning också förekommit indragning av till storgodsen från arrendeställen även med välutrustade ekonomibyggnader i det uppenbara syftet att komma i åtnjutande av EU-bidrag. Det har gjorts vissa frivilliga överenskommelser där arrendatorer getts rätten, av stat och kyrka, att köpa loss det land man brukat . Men kartläggningar visar att förhållandet är tvärtom för adel och storgods: de medger i princip inga friköp. Det är hög tid att ändra på denna förlegade orättvisa. Frågan har stötts och blötts i riksdag men lite har hänt. togs ett beslut med stor majoritet att avskaffa denna kvarleva, ett beslut som också väckte förhoppning hos den yngre generationen arrendatorer. Många unga vägrar ta över jorden för att stå under adligt förmyndarskap såsom deras föräldrar gjort. Resultatet blir att jord, hus och allt vad bondegenarationer har skapat blir ännu en gåva till arvtagare till adel och storgodsen. Många unga känner olust att gå in i ett system de anser höra det förgångna till. De har växt upp och utbildat sig till lantbrukare med vetskap om klara ställningstagande 1989, om att friköpsrätt skulle genomföras. arrendekommitté (SOU 1991:85) följde upp riksdagsbeslut genom att enhälligt förorda en friköpslag som skulle omfatta bönder under adeln, kyrkan, domänverket samt universiteten. Grunden för den föreslagna inlösenrätten kan i korthet beskrivas så, att i ett fall där arrendestället i generationer bebotts och brukats av arrendatorer tillhörande samma släkt, har arrendatorerna och deras familjer fått mycket starka ekonomiska och personliga band till arrendestället, medan motsvarande band typiskt sett är betydligt svagare för jordägarsidan, varför förhållandena på brukarsidan motiverar att den nuvarande arrendatorn ges rätt att få nyttjanderätten omvandlad till äganderätt. Utredningen slog bl a också fast att marknadsvärde skall erläggas och att friköp inte får ske om det av särskilda skäl skulle vara oskäligt mot jordägaren. Trots riksdagsbeslut och klara förord för friköpsrätt från har någon sådan fortfarande inte införts. Efter det att /avstyrkt nya motioner med krav på friköpsrätt beslutade i ett tillkännagivande till regeringen att frågan om friköp på nytt borde utredas. gav rådmannen i uppdrag att utreda frågan om historiska arrenden. Denne entledigades dock senare på egen begäran från uppdraget, som övertogs av rådmannen , . Utredningen (Ds 2003:11) fastslog att det inte finns tillräcklig anledning till att lagstiftningsfrågan ska utredas på nytt. I detta kan man instämma. Frågan har blivit ordentligt utredd, och den har stötts och blötts i under en . Utredningens slutsats däremot kan jag inte instämma i. Att hänvisa, som utredningen gör, till att de som drabbas är få till antalet tar inte på något vis bort från orättvisan som arrangemanget med historiska arrenden skapar. Det har också förekommit flera rapporter i medierna som tydligt visar hur detta arrangemang slår hårt mot enskilda individer. Det här är en fråga som i högsta grad påverkar enskilda individer negativt. Som utredningen även nämner: "En arrendator som hindras från att överlåta arrendet till en nära släkting kan naturligtvis uppleva detta som mer smärtsamt om arrendestället varit i samma släkt under flera generationer än om arrendatorn saknar en längre tradition i trakten (s. 11)." I betänkande (2003/04:LU15) konstaterades att "remissbehandlingen av departementspromemorian [nu är] avslutad, och promemorian är nu föremål för beredning inom . Utskottet utgår från att pågående beredningsarbete bedrivs med erforderlig skyndsamhet". har dock inget förslag presenterats. Som nämnts har denna fråga beretts och utretts alldeles för . Det är högst angeläget att regeringen återkommer med ett förslag till hur man tänker agera. I och andra nordiska länder har man gjort något åt detta och infört en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. Det är dags att gör desamma. Vi måste våga erkänna att vi har kvar ett gammalt ståndsbetingat ägarmandat över hela bygder som blockerar och fortsätter att blockera rätten till enskilt ägande för jordbruksbefolkningen. Grundbulten i frågan är att det en kvarleva från ett helt annat samhällssystem. Att avskaffa den sista resterna av ett feodalt system är ett självklart led i en politik för ökad social och ekonomisk rättvisa. Det är dags att vi anpassar verkligheten till den bild vi gärna målar upp av det moderna . Det är hög tid att ta bort de sista resterna av feodalsamhället.