mot · GS02N256 · 2004-09-29 00:00:00 — Det är viktigt att de konsulter och specialister som anlitas av regeringen för att ge råd i frågor med anknytning till statliga företag har en hög trovärdighet och ett oberoende gentemot både regeringen och bolaget i fråga. Konsulter som arbetat med ett och samma bolag ger fördelen av att ha en stor mängd ackumulerad kunskap och erfarenhet av företaget och den bransch det verkar i. Men det innebär också ett förtroendeproblem eftersom det aldrig kommer till stånd någon granskning av ifall de råd som getts har varit riktiga. Regeringen bör vara uppmärksam på detta problem vid inköp av konsulttjänster och förklara den avvägning som görs av å ena sidan ackumulerad kunskap och erfarenhet och å den andra sidan bristen på "second opinion" och behovet en ny oberoende konsult som inte har bindningar till råd som har getts tidigare. 5.5Löner, bonusar och fallskärmar En av de orsaker som vägt tyngst när det gäller uppkomsten av förtroendekrisen är de höga ersättningsnivåerna och de belöningssystem för höga befattningshavare som inte har tillräcklig koppling till prestation och som är svåra att överblicka. Incitamentsprogram och avgångsersättningar för företagsledare förekommer även inom statligt ägda företag. Det är skamligt att regeringen trots allt tal om excesser i näringslivet vad gäller löner och bonusar, gjort så lite för att komma till rätta med problemen i statens egna företag. Det är inte bara på det viset att direktörer i statligt ägda företag får bonusar. De får de högsta bonusarna av samtliga direktörer i jämförbara företag. Trots att regeringen antog nya riktlinjer för löner och förmåner till personer i företagsledande ställning , kommer det att dröja ända innan , som är det statliga bolag med mest vidlyftiga förmåner, ser över sina incitamentsprogram. Det är beklämmande att se att regeringen föder den girighet som har fått härja fritt i det svenska näringslivet när den medverkar till att ge statliga bolagsdirektörer lönelyft som en vanlig arbetare inte ens kan drömma om. Så får till exempel vd:n för en löneförhöjning och vd:n för en löneförhöjning . Det är inte rimligt att en vd för ett statligt företag har en lön som är mer än 25 gånger högre än en vanlig arbetares. Argumentet att andra vd:ar och ledande befattningshavare tjänar mer är knappast övertygande, vare sig det gäller jämförelser med konkurrenter, andra inhemska bolag eller förhållanden utomlands. Argumentet att svenska företag konkurrerar om toppchefer på en internationell marknad är överdrivet. Enligt en undersökning som har gjorts vid på , är svenska direktörer inte alls så flyttningsbenägna som det ibland har hävdats. Tvärtom är det mycket få av dem som blir vd för ett utländskt bolag. Trots detta är det argumentet om den internationella konkurrenssituationen som har drivit upp vd-lönerna med i genomsnitt . Vi anser att det bör finnas ett tak för hur mycket en vd i ett statligt bolag ska kunna få i ersättning. Statsminister har sagt att det är svårt att motivera löner . Andra svenska debattörer har hävdat att det är svårt att, utifrån den svenska modellen, undgå kritik ifall en topplön är mer än högre än den lägsta lönen i organisationen. resonerade om det etiskt riktiga med topplöner som var avsevärt högre än det allmänna löneläget. Hans slutsats var att det inte var etiskt tillrådligt att den högst avlönade i en organisation tjänade mer än fem gånger så mycket som den med lägst lön. Forskning visar att det inte nödvändigtvis är lönen som är det viktiga när en person i företagsledande ställning väljer att anta ett erbjudande om anställning. Den prestige som anställningen innebär, företagets varumärke, företagskultur, möjligheter till personlig utveckling och kompetensutveckling är andra viktiga faktorer. Ett välskött bolag med gott renommé bör sålunda inte ha svårt att attrahera bra ledare även om lönerna är lägre. En vd i ett statligt bolag bör inte ha en ersättning som är mer än tio gånger högre än medellönen i bolaget. Regeringen bör i sin skrivelse om företag med statligt ägande redovisa de ersättningar som betalas ut till personer i företagsledande ställning i de olika bolagen. Det är ett steg på vägen att regeringen numer redovisar ersättningar till styrelsens ordförande och styrelseledamöterna i skrivelsen om företag med statligt ägande. Men den bör även redovisa ersättningar som utbetalas till vd:n och andra personer i företagsledningen samt vilka fallskärmar och pensionsavtal som finns. De fallskärmar som finns i form av avgångsersättning bör ses över. kan en sådan ersättning, enligt regeringens riktlinjer, motsvara 24 månadslöner inklusive uppsägningstid. Trots regeringens riktlinjer förekommer det att ersättning betalas ut och att ersättningen inte minskas ifall den tidigare vd:n får andra inkomster. vd får till och med bonus ifall han sägs upp. Förutom 24 månadslöner betalas då en tredjedel av summan av de senaste tre årens bonusar ut. Jämfört med arbetsmarknaden i stort är detta väldigt generösa villkor. Den längsta uppsägningstiden enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd är . Den längsta period man har möjlighet att få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen är enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring , vilket motsvarar ungefär 14 månader. Den inkomstrelaterade ersättningen uppgår till av tidigare inkomst upp till ett visst tak. Via försäkringar som kan tecknas genom arbetstagarorganisationerna kan man även få ersättning för inkomster som överstiger taket. Den avgångsersättning som betalas ut till personer i företagsledande ställning bör motsvaras av den som erbjuds på arbetsmarknaden i övrigt. Därför bör ersättningen som utgår utöver uppsägningstiden begränsas och av lönen. Denna ersättning ska utbetalas . 6En större spridning av kapitalägandet Bristen på enskilt ägande verkar hämmande på samhällsutvecklingen genom att den inte tar tillvara enskilda människors vilja att engagera sig och ta ansvar för samhällsgemenskapen. När människan på olika sätt hindras från att ta initiativ inom näringslivet, kommer hon snart också att upphöra att ta initiativ inom det civila samhället. Från att lita till sin egen förmåga och jaga sina egna drömmar förvandlas människan till att lita till det offentliga och följa den strömfåra som har gröpts ur av alla de som har tvingats in på kollektivismens väg. 6.1Det ansiktslösa ägandet vid vägs ände Olika socialistiska rörelser har propagerat för att statligt ägande och olika former av fonder är lösningen för att öka vanliga människors inflytande över ekonomin och näringslivet. Stora delar av det svenska näringslivet ägs direkt av staten eller indirekt via olika pensionsfonder. Trots detta kan man inte påstå att gemene man har ett större inflytande över näringslivet än vad som var fallet . Vad som däremot har hänt är att vi har utvecklat en ansiktslös kapitalism - en kapitalism utan kapitalister. Resultatet av detta har blivit en ökande girighet och en fokusering på snabba vinster. Statens bolag, liksom fonderna, används inte för att bereda demokratisk insyn och debatt. De används för att skapa värde, alltså pengar, åt sina ägare. I spåren av detta har vi också fått en betydande förtroendekris. Människor som skulle betjänas av dessa gemensamt ägda bolag har istället tappat förtroendet för dem. Ifall regeringens företrädare och de olika statliga fondförvaltarna, de som utger sig för att vara folkets representanter, istället för att arbeta för att skapa värde hade arbetat för att begränsa nivåerna i löner och ersättningar och strävat efter en god kontroll av företagens verksamhet, hade kanske bilden sett annorlunda ut. Sannolikheten för att förvaltarna, i ett av socialismen inspirerat system, skulle agera annorlunda än de gjort är tyvärr inte särskilt stor. 6.2Frigör statens låsta kapital Det statliga ägandet är till nackdel för ekonomins funktionssätt, för företagen och deras anställda, och innebär en orimlig inlåsning av den förmögenhet som nationen disponerar över. De statliga bolagen värderas av till . Om detta låsta kapital kunde frigöras, skulle staten ha runt mer att använda till att förbättra välfärden. Vi redogör nedan för två sätt att frigöra det kapital som är låst i den statliga bolagssfären. Dels handlar det om att omvandla vissa företag som bedriver en verksamhet som har ett särskilt samhällsintresse till, vad vi kallar, samhällsnyttiga företag. Dels handlar det om att sälja de företag och verksamheter som är verksamma inom ett konkurrensutsatt område eller ett område som genom förändrade regelverk kan öppnas för konkurrens. 6.3Utöka det enskilda ägandet Lösningen på dilemmat med makt och ägande är att utöka det enskilda ägandet. Inte för att de som redan har ska få mer, utan för att de som inget har ska ges möjlighet att äga något. Om de som inte äger någon förmögenhet kan ges möjlighet att äga en del i några av alla de företag som är i statlig ägo, kommer detta bidra till att minska klyftorna i samhället. Det kommer också att öka intresset för näringslivet och kan förhoppningsvis uppmuntra till bildandet av aktieföreningar och liknande organisationer och på så sätt även stärka det civila samhället. För att kunna utöka det enskilda ägandet behöver synen på enskilt ägande förändras. Den dubbelbeskattning som en sparad arbetsinkomst utsätts för i form av förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt måste avskaffas. föreslår ett avskaffande av arvs- och gåvoskatterna 2005 och ett gradvis avskaffande av förmögenhetsskatten. De pengar som ligger till grund för ägandet av hela eller en del i ett företag eller i en fastighet är inget annat än det överskott som en person har kunnat spara av sin arbetsinkomst. Denna inkomst är redan beskattad. Att sedan fortsätta och beskatta värdet av inkomsten i all evighet är inte rättfärdigt. När statligt ägda företag bjuds ut till försäljning bör allmänheten vara en grupp som prioriteras vid tilldelningen av aktier. Men för att även småsparare ska kunna komma ifråga för att ta del av erbjudandet att bli delägare i ett företag, måste vi hitta former som innebär att det är möjligt att teckna sig för färre aktier än en börspost. En börspost motsvarar ett halvt eller en fjärdedels basbelopp. För många hushåll och enskilda innebär det en betydande risk att placera så mycket som i en och samma aktie. För många kan det innebära att hela eller stora delar av sparkapitalet läggs i en och samma korg. Regeringen bör tillkalla en utredning som ser över olika möjligheter för enskilda att satsa mindre belopp än de som krävs för att köpa en hel börspost när staten erbjuder ett företag till försäljning. Detta kan till exempel ske genom någon särskild form av aktiedepå som är knuten till ett sparande eller genom att främja framväxten av aktieklubbar där medlemmarna kan gå ihop om att köpa aktier. Det finns ett antal statligt ägda företag som helt eller delvis utövar en verksamhet som motiveras av särskilda samhällsintressen. Till dessa hör bland annat kanalbolag, , , , och Systembolaget. Enligt vår mening är det inte självklart att det bästa sättet att ta tillvara de samhällsintressen som förvaltas genom dessa bolag är genom helägda statliga aktiebolag. och ägs tillsammans med andra aktörer och kan alltså tjäna som exempel på företag där det civila samhället getts ett inflytande i förvaltningen av viktiga samhällsintressen. center ägs till lika delar av staten, Norrlandsfonden och och arbetar med att stimulera utvecklingen av näringslivet i . ägs till av staten och till resterande del av bland annat Bilförsäkringsföretagen, och . Det finns mycket att vinna på att en ökad aktivitet i det civila samhället. Att finna olika sätt att involvera olika organisationer och engagerade enskilda personer i de företag som staten driver för det gemensamma bästa, kan vara ett sätt att uppnå en sådan ökad aktivitet. En sådan reform leder också till att många beslut om verksamhetens inriktning kan fattas närmre de som direkt berörs. Regeringen bör tillsätta en utredning för att belysa hur staten på ett bättre sätt kan utöva sin subsidiära, stödjande, roll vad gäller de samhällsintressen som tillvaratas av helägda statliga bolag och hur det civila samhällets engagemang i dessa bolag kan ökas. Denna utredning bör ta tillvara de överväganden vi presenterar nedan. Det allmänna, i form av staten, ansvarar för att det särskilda samhällsintresse som är grunden för det samhällsnyttiga företagets verksamhet inte åsidosätts. Staten bör välja associationsrättslig form för bolaget utifrån vad som är mest ändamålsenligt. För att kunna garantera att det särskilda samhällsintresse som är bolagets föremål inte åsidosätts måste staten vara delägare eller medlem i företaget. Detta kan ske antigen direkt genom eller indirekt genom en myndighet som har ett ansvar som anknyter till det samhällsnyttiga företagets verksamhet. Staten måste ges särskilda befogenheter i företaget jämfört med andra delägare eller medlemmar. Det bör till exempel vara omöjligt att ändra bolagsordningen utan statens medgivande eller göra stora förändringar i företagets verksamhet utan att statens representant gett sitt godkännande. Staten bör också vara den som garanterar att företaget har en fullgod kapitalbas. De som ska bjudas in som delägare eller medlemmar i ett samhällsnyttigt företag bör vara sådana företag, organisationer och enskilda som har anknytning till företagets syfte eller verksamhet. Om man till exempel omvandlar de delar av som utför verksamhet som motiveras av ett särskilt samhällsintresse, så kan, förutom staten, skogsägare, naturskyddsföreningar, friluftsfrämjande, turistföreningar och liknade vara aktuella som medlemmar. Representanter för intresseorganisationer och enskilda personer bör alltid vara fler än eventuella representanter från olika branschanknutna företag. Vilka som kan bli delägare eller medlemmar och hur de olika ägar- eller medlemskategorierna ska förhålla sig till varandra bör regleras i bolagsordning, aktieägaravtal eller motsvarande. Huvudregeln bör vara att de samhällsnyttiga företagen ska vara självfinansierande och kunna fylla sitt kapitalbehov via lån på den öppna marknaden. I särskilda fall ska staten kunna erbjuda lånegarantier eller lån i . 7.4Omvandling av statliga bolag För att en verksamhet ska komma ifråga för att drivas som ett samhällsnyttigt företag anser vi att följande kriterier ska vara uppfyllda: Det ska vara en statlig verksamhet som omvandlas. Verksamheten ska vara av sådan art att den på grund av hänsyn till samhällsekonomin, allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde anses ha ett särskilt samhällsintresse. Staten ska behålla ett bestämmande inflytande över företagets bolagsordning och affärsutveckling. 8Försäljning av statliga företag Statens roll i samhällsekonomin ska vara att sätta ramar och övervaka spelreglerna på marknaden, ansvara för samhällsplanering och infrastruktur samt att skapa förutsättningar för långsiktig tillväxt. När staten agerar såväl domare som spelare på marknaden är risken stor att konkurrensen snedvrids och att investeringar inte görs på ett optimalt sätt i de företag som har de bästa förutsättningarna. Eftersom det är staten som sätter spelreglerna inom näringspolitiken bör staten inte själv äga företag, utom när det finns särskilda skäl för det. Statens dubbla roller inom näringspolitiken hindrar förutsättningarna för en sund och rättvis konkurrens. Det finns många skäl för en försäljning av statens aktier, dels att renodla statens roll, dels att sprida ägandet. Ett tredje skäl för en privatisering av det statliga ägandet är att det förbättrar förutsättningarna för de företag som det handlar om. Oklara roller gör att offentligt ägda företag lätt blir verktyg för kortsiktiga politiska ambitioner, vilket på lång sikt drabbar tillväxten och tillkomsten av nya jobb i . En ägarspridning ger företaget behövligt kapital för framtida investeringar, något som inte bör finansieras ur statsbudgeten. Försäljningen ska ske till marknadsmässiga priser och i den takt som är möjlig med tanke på bland annat andra introduktioner på aktiemarknaden. De bolag vars verksamhet motiveras av ett särskilt samhällsintresse bör, när såär möjligt, drivas som ett sådant samhällsnyttigt företag som beskrivs ovan. Utifrån ett kristdemokratiskt synsätt finns det alltså anledning att gå vidare med att minska det statliga ägandet av företag. Till de företag som kan säljas, hela eller i delar, hör bland annat Boxer, (), , , , Vin & Sprit, resterande delar av Nordea, OMHEX, SAS samt Sonera. De företag som är aktuella är sådana som är verksamma inom konkurrensutsatt verksamhet. Monopolföretag kan inte säljas innan omstrukturering skett. Vid utförsäljning bör allmänheten och de anställda i företagen vara en viktig målgrupp. Det finns somliga bolag som inte utan vidare kan avyttras. I vissa fall behöver den delen av bolaget som bedriver en verksamhet som motiveras av särskilda samhällsintressen skiljas ur före en försäljning. behövs det regelförändringar och omregleringar. I ytterligare andra fall behöver man utreda huruvida en ombildning till en enskilt ägd verksamhet är möjlig. Vissa av dessa fall beskrivs nedan. Akademiska Hus är ett av största fastighetsbolag och den största ägaren och förvaltaren av lokaler för universitet och högskolor i . Bolagets marknadsandel uppgår till . Akademiska Hus hyresgäster utgörs till större delen av universitet och högskolor. av hyresgästerna härrör från andra kategorier. av Akademiska Hus lokaler bör, enligt bolagets uppgifter till (Fi 2002:05), anses vara så kallade ändamålsbyggnader, det vill säga byggnader som sannolikt över tiden inte efterfrågas av någon annan än den hyresgäst för vilken lokalerna producerats. Vi anser att även hyresgästernas rådighet över sin lokalförsörjning bör vägas in i definitionen av en ändamålsbyggnad. Om hyresgästen saknar realistiska fungerande alternativ till den byggnad som förhyrs, bör den anses vara en ändamålsfastighet. Denna förändrade definition har betydelse för universitets och högskolors möjlighet att bedriva sin verksamhet inom sammanhållna campusområden. menar att tillhandahållande av ändamålsfastigheter är en sådan verksamhet som motiveras av särskilda samhällsintressen. Dessa lokaler bör därför behållas i ett "nytt" Akademiska Hus. Den resterande verksamhet som bedrivs på marknadsmässiga villkor bör säljas ut. är det enda europeiska land som har ett statligt detaljhandelsmonopol för läkemedel. Det finns skäl att tro att det går att åstadkomma effektivisering och därmed lägre kostnader genom att konkurrensutsätta den verksamhet som bedrivs i monopolform. En avreglering ger också förutsättningar för att fler svenskar ska kunna få tillgång till läkemedel på närmare håll genom att andra butiker kan ta in läkemedel i sortimentet, vilket spelar en viktig roll inte minst för dem som bor i gles- eller landsbygd. Receptfria läkemedel bör få säljas fritt i butik, men när det gäller handel med receptbelagda läkemedel förutsätter det att farmaceututbildad personal finns tillgänglig. Någon form av licensiering för försäljning av receptbelagda läkemedel bör därför övervägas. När marknaden för försäljning av läkemedel har avreglerats bör bli föremål för försäljning. I samband med att behandlade regeringens proposition 2003/04:127 Ett stärkt för hållbara transportlösningar, presenterade tillsammans med ett förslag (2003/04:N17) till försäljning av som tar fasta på behovet av en ökad konkurrens på den svenska marknaden för godstransporter på järnväg. På så sätt skapas förutsättningar för en ekologiskt och socialt hållbar utveckling av transportsektorn. Bland annat föreslog vi en förbättring av kapitalstruktur genom att de dyra leasingavtalen lyfts tillbaks till affärsverket och att och andelarna i avyttras till olika köpare. Vi föreslog också att avyttras till en tredje köpare och att regeringen bereder förslagen från och Godstransportdelegationen innan man låser fast sig i en affär som kan få stora sociala och ekologiska konsekvenser. I samband med SJ AB:s ekonomiska kris föreslog (2002/03:N13) att bolaget skulle rekonstrueras genom att det befrias från de dyra leasingavtal som det har gentemot staten. Detta skulle ha gett en starkare finansiell ställning som det, tillsammans med andra åtgärder som vi föreslog, hade förbättrat möjligheterna till en god fordonsförsörjning på den svenska järnvägsmarknaden. Vi föreslog även att regeringen efter det att avgett sitt huvudbetänkande skulle fortsätta med avregleringen av den svenska järnvägsmarknaden så att förlorar de sista delarna av sitt monopol. tror på en framtida järnvägsmarknad där olika operatörer konkurrerar om resenärerna på lika villkor. En modell med så kallade slottider skulle vara en möjlig lösning för att uppnå detta. Troligtvis måste en sådan modell kombineras med någon typ av koncessioner som ger hel eller delvis ensamrätt till en operatör på sträckor som kan vara företagsekonomiskt lönsamma men som inte har så stora resandeunderlag att flera operatörer kan trafikera samma sträcka. När frågan om den fortsatta avregleringen och fordonsförsörjningen är löst bör säljas. är ett företag som agerar utifrån marknadsmässiga krav som det också bedriver en verksamhet som motiveras utifrån särskilda samhällsintressen. Genom möjligheten att erbjuda bytesmark kan , på det allmännas uppdrag, bidra till att bevara en levande landsbygd och säkerställa den biologiska mångfalden. Men i huvudsak är ett kommersiellt skogsbolag med en betydande skogsindustriell verksamhet. I ett första steg bör sälja sin skogsindustriella verksamhet. Regeringen bör sedan se över hur mycket mark som behövs för att tillvarata de särskilda samhällsintressen som värnar. Därefter bör resterande mark säljas ut till, i första hand, lokala skogsbrukare. Den del av som blir kvar bör omvandlas till ett sådant samhällsnyttigt företag som beskrivs ovan. Däremot bör bolagets verksamhet inte utökas ytterligare AB Swedcarrier är ett av de tre bolag som bildades när bolagiserades. I koncernen finns tre helägda dotterbolag samt ett bolag där Swedcarrier äger . Andelarna i det delägda bolaget, , samt två av dotterbolagen, och , kan enligt vår bedömning säljas utan att några särskilda åtgärder övervägs. När det gäller , som äger och förvaltar bland annat stationsfastigheter, behöver regeringen först överväga ifall några särskilda åtgärder behöver vidtas innan bolaget säljs. Innebär till exempel det faktum att hyresgästen saknar realistiska fungerande alternativ till lokalerna i stationsbyggnaden, att den bör anses vara en ändamålsfastighet eller finns det andra sätt att tillförsäkra att stationerna även kan erbjuda tillträde till alla järnvägsmarknadens aktörer på likvärdiga och goda villkor?