mot · GS02So394 · 2004-09-27 00:00:00 — Det finns starkt vetenskapligt stöd för att samtliga dessa faktorer har stor betydelse för folkhälsan - betydelsen av grönområden, trädgårdsodling och andra utomhusaktiviteter har t.ex. uppmärksammats i aktuell forskning vid - men eftersom under förra riksdagsåret väckt yrkanden i denna sak (motion 2003/04:So343) avvaktar vi behandling av desamma. 7.1.2Politik mot alkohol, droger och tobak har under det gångna riksdagsåret lämnat en rad förslag till hur alkohol- och drogpolitiken kan tillföras ny kraft trots att de traditionella verktygen försvagas. Det handlar i huvudsak om att mobilisera medborgarnas - särskilt föräldrarnas - ansvar samt påverka barns och ungdomars attityder till alkohol. För att nå detta syfte samt för att förhindra olaglig alkoholhantering behövs skärpt tillämpning av befintlig lagstiftning. Därtill påpekade behovet av ett intensifierat arbete med alkoholpolitiken inom EU. avstår från att i detta sammanhang föra fram dessa förslag utan hänvisar till tidigare förslag samt avvaktar eventuell proposition . 7.1.3Barns och ungdomars psykosociala hälsa Trots otillräckliga statistiska serier finns det starka tecken på en dramatisk försämring av barns och ungdomars psykosociala hälsa. I Stockholmslandstingets folkhälsoundersökningar kan man t.ex. notera en kraftig ökning av andelen unga som själva uppger att de mår psykiskt dåligt. Utvecklingen bekräftas av ett växande tryck på ungdomsmottagningar, i skolhälsovård och barn- och ungdomspsykiatrin i hela landet, i en ökad förekomst av ätstörningar m.m. Utvecklingen tycks avslöja att uppväxtvillkoren för barn och ungdomar i något viktigt avseende har försämrats allvarligt. För att vända denna utveckling och förebygga en psykosocial epidemi behövs det omgående ökad kunskap om orsakerna till att barn och ungdomar mår dåligt. Eftersom det sannolikt handlar om faktorer som ligger djupt inbäddade i den moderna livsföringen - t.ex. vad beträffar kommersialiseringen av det offentliga rummet, de förändrade sociala relationerna, normer och värderingar m.m. - och som därför är svåra att komma åt med traditionella politiska åtgärder är det också viktigt med kunskap för att möjliggöra allmänna attitydförändringar samt åtgärder på individ- och familjenivå. bör begära att regeringen omgående tillsätter en utredning för att analysera och förebygga psykisk ohälsa bland barn och ungdomar. Närvård är något mer än den traditionella primärvården och öppenvården. Idén står för ett nytt sätt att organisera hela vårdkedjan med individen i centrum. Närvården i inskränkt mening bör omfatta primärvården och de delar av den traditionella sjukhusvården som inte kräver särskilt hög specialisering eller särskilt stora populationer och som därför kan organiseras lokalt, nära medborgarna. Närvården är ansvarig för att förankra folkhälsoarbetet lokalt, samverka med företagshälsovård, skolhälsovård, försäkringskassa och sociala myndigheter. För att underlätta för patienten att hitta rätt i vården bör den vara lätt tillgänglig och innehålla en lotsfunktion och samordna information kring patienten. Kvaliteten blir bättre genom en samlad kompetensbedömning där individen själv står i centrum. Genom att ge patienten ökat inflytande över rehabiliteringsprocessen stärks individens egen position, vilket i sin tur har hälsomässiga mervärden. Patientens motivation och information är strategiska resurser i t.ex. en rehabiliteringsprocess, men för att de ska kunna tas tillvara krävs en förtroendefull relation med den medicinska personalen. Det är av samma orsak viktigt att slå vakt om patientens möjlighet att välja läkare och vårdgivare som hon eller han har förtroende för. Inslaget av alternativa och privata utförare kan med fördel vara stort, men rutinerna måste utformas på ett sådant sätt att detta inte bryter ned helhetssynen. Närvårdsidén bygger på samverkan med patienter och anhöriga och därför är det också viktigt att patienternas och de anhörigas rättigheter är tydliga, t.ex. när det gäller tillgänglighet, information, stöd till egenvård, valfrihet etc. Organisationen av närvården kan se olika ut beroende på lokala förutsättningar och kan med fördel organiseras på regional bas. anser att bör undvika en alltför hård detaljstyrning av detta arbete även om vissa rättigheter, t.ex. vad gäller vårdgaranti, rätt att välja vårdgivare m.m. bör vara nationella. Debatten om tillgänglighet till vården fokuserar oftast på väntetiderna till operationer och andra behandlingar inom slutenvården. I själva verket är en god tillgänglighet till hälsorådgivning, distriktssköterska och familjeläkare minst lika viktig, bl.a. därför att den påverkar den faktiska väntetiden mellan den stund då individen drabbas av eller upptäcker ohälsa, och operation och behandling. Men tillgängligheten är också en förutsättning för en bra "logistik" i vårdorganisationen. När man inte kommer fram till sin vårdcentral vänder sig oroliga patienter direkt till sjukhusen och belastar därmed deras resurser i onödan. Tillgängligheten i primärvården är beroende av personaltillgång men också organisation och effektivitet. Bristen på personal i primärvården i stora delar av landet är väl dokumenterad och kräver kraftfulla åtgärder på nationell nivå. Även i förhållande till personaltätheten förefaller dock effektiviteten vara lägre i än i många andra EU-länder, t.ex. mätt i antalet besök per läkare. 8.1Minska byråkratin i vården! Uppgivenheten inför byråkratin inom vården har länge varit stor i personalen som upplevt att tiden går åt till att fylla i papper istället för att sköta patienter. En övertung administrativ börda kan vara en förklaring till att svensk sjukvårdspersonal tillbringar mindre tid på direkt patientkontakt än personal i andra länder. Självfallet finns det ett stort behov av att på ett systematiserat sätt dokumentera vårdinsatserna, bl.a. för att säkerställa patientsäkerheten, men uppenbarligen finns stort utrymme för förenklingar. Det gäller bl.a. genom att i ökad utsträckning använda elektroniska journaler och dokumentationssystem, att reducera dokumentationstvånget m.m. Regeringen bör ges i uppdrag att förenkla regelverket och redovisa resultatet inför . Detta bör ges regeringen till känna. Bristen på personal i vården är ett växande problem. Enligt Kommun- och Landstingsförbundens beräkningar kommer pensionsavgångarna bland specialläkare att överstiga antalet nyutbildade med mellan 200 och 500 fram som behovet av läkare stiger. För att nå målet om 6 000 allmänläkare 2008 skulle det behövas ett tillskott av 350 nyutbildade allmänläkare istället för dagens 250 . Läget när det gäller sjuksköterskor är något ljusare och där kan antalet anpassas snabbare eftersom utbildningen inte är lika lång som för specialläkare, men även här understiger antalet nyutbildade det långsiktiga behovet. Det är särskilt bekymmersamt mot bakgrund av att behovet av sjuksköterskor inom hälso- och sjukvården kommer att bli större i takt med att närvårdens uppgifter blir större. Personalbristen har i många fall medfört att insatser för kompetensutveckling och vidareutbildning blivit eftersatta. Det är av största betydelse att denna utveckling kan brytas för att säkerställa en hög kvalitet i svensk sjukvård. Personalbristen har förvärrats genom kortsiktighet i regeringens utbildningspolitik. Bl.a. ställdes den planerade ökningen av antalet utbildningsplatser på läkarprogrammet in på grund av besparingar i statsbudgeten. Det finns också uppenbara tendenser till flykt från delar av vård- och omsorgssektorn. Orsaken står här att finna i frustration över dålig arbetsmiljö, bristfällig organisation m.m. Landstingen har ett stort ansvar för att se över möjligheterna att göra vården till en mer attraktiv arbetsmarknad samt för att förbättra möjligheterna till fortlöpande kompetensutveckling och vidareutbildning. Det behövs en nationell strategi för den långsiktiga personalförsörjningen. En sådan bör inkludera kraftinsatser på följande områden: Ökat antal utbildningsplatser. Bättre möjligheter för entreprenörskap och privata alternativ i hälso- och sjukvården. Utveckling av ledarskap, medarbetarskap och arbetsmiljö. Insatser för att rekrytera nya svenskar som har utländsk vårdutbildning men som på grund av bristfälliga valideringssystem och fortbildningsinsatser inte arbetar inom hälso- och sjukvården. Vad ovan anförts om behovet av en nationell strategi för personalförsörjningen inom vård och omsorg bör ges regeringen till känna. 8.3Samordna insatserna kring individen Många problem inom hälso- och sjukvården uppstår eller förvärras därför att myndigheter och vårdgivare inte kan samarbeta över sina revirgränser trots att ett bättre samarbete skulle minska de samlade kostnaderna och leda till att människor fick snabbare och bättre rehabilitering eller vård. Ofta leder bristen på samarbete också till att den enskilda människan som är i behov av vård eller andra insatser själv får "springa runt" mellan olika myndigheter och vårdgivare för att få hjälp. Bättre samordning skulle medföra mer effektiva åtgärder, bättre hjälp för individen och minskade kostnader för skattebetalarna. Områden där samordningen behöver bli betydligt bättre är vården och omsorgen av äldre, psykiatrin, vårdköerna och beroendevården samt arbetet mot social utslagning - typiska områden där gränsöverskridande arbete är en förutsättning för framgångsrika vårdresultat. Orsaken till dessa brister är inte bara oförmågan för myndigheterna att blicka utanför sitt eget ansvarsområde utan även att de - i en ofta pressad ekonomisk situation - har en stark drivkraft att försöka avgränsa de egna insatserna så mycket som möjligt och därigenom skjuta över ansvaret på andra huvudmän. Fyra förutsättningar för en bättre samordning är: tydligare ansvarsfördelning med krav på helhetssyn arenor och former för samarbete möjligheter för olika huvudmän att dela på vinsterna som uppstår vid gemensamma eller samordnade insatser lokala lösningar efter de faktiska förutsättningarna. har fattat beslut om att tillåta gemensamma nämnder för kommuner och landsting som ett medel för att i första hand överbrygga gränsen mellan sjukhusvården och den hemsjukvård/hemtjänst som kommunerna bedriver. Nämnden kan bedriva egen verksamhet för pengar som huvudmännen skjuter till. har påpekat att denna samarbetsform också skulle kunna användas för en bättre samordning inom arbetet med psykiskt sjuka, missbrukare etc. Tyvärr har denna möjlighet inte tagits i bruk i någon högre utsträckning. Under den borgerliga regeringen inleddes försök med så kallad finansiell samordning, dvs. att landstingsvården, kommunernas socialtjänst, och arbetsförmedlingen i vissa försöksområden gavs möjlighet att poola samman resurser och personal för att t.ex. korta sjukhusköer och rehabilitera långtidssjukskrivna eller psykiskt sjuka. Försöken visade sig på flera håll mycket framgångsrika och bidrog till bl.a. minskade vårdköer och stora besparingar. Likväl avbröt den socialdemokratiska regeringen försöken och lät dem avlösas av andra försök med mer begränsade former av finansiell samordning. beslutade om att tillåta finansiell samordning, men enligt bl.a. är regelverket alltför begränsat och medger egentligen bara samordning kring personer med svåra sociala problem. Resultatet är också att få projekt med finansiell samordning har inletts medan man däremot tvingats avveckla flera av försöksprojekten. Det gäller t.ex. projekten i och . Det finns också andra förslag på hur man kan minska revirgränsernas negativa inverkan. har i en rapport föreslagit att landstingen och skulle teckna avtal om vårdgarantier för sjukdomsgrupper där ett kortande av köerna skulle leda till väsentligt sänkta totalkostnader. Sedan skulle de kunna dela "vinsten". Det har också förts fram förslag om att landstingen borde ges bättre drivkrafter och mer resurser att förebygga ohälsa och förkorta sjukskrivningstider genom att de får andel av de sjunkande sjukförsäkringskostnader som intensifierade åtgärder kan ge upphov till. Det är möjligt att ett generösare regelverk för finansiell samordning skulle vara tillräckligt för att uppnå de funktioner som övriga förslag åsyftar. Eftersom gemensamma nämnder, finansiell samordning och olika former av "vinstdelningsavtal" egentligen har samma syfte - att överbrygga gränserna mellan olika myndigheters och huvudmäns revir till både individens och skattebetalarnas fromma - är det önskvärt med en samlad översyn. En sådan översyn skulle dels undersöka varför de genomförda reformerna - gemensamma nämnder och finansiell samordning - inte används i önskad utsträckning, dels utveckla förslag på ett mer tillåtande regelverk som gör det möjligt att samordna insatser kring individen, föra över resurser mellan myndigheter samt dela "vinster" som uppkommer genom de samordnade insatserna. bör av regeringen begära en utredning i enlighet med vad som ovan anförts. 8.4Ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting Trots beslut att inrätta gemensamma nämnder och att precisera överlämningsansvaret och det ekonomiska ansvaret mellan landsting och kommun för att få en bättre vårdkedja för framför allt äldre kvarstår oklarheter. Ansvarsfördelningen bör preciseras vad gäller hemsjukvård och rehabiliteringsinsatser varför regeringen bör återkomma med förslag om hur detta kan göras. Detta bör ges regeringen till känna. Bristen på de läkarresurser som krävs för utarbetandet av vårdplan för utskrivningsklara patienter är ett hinder för att åstadkomma en sammanhängande vårdkedja. anser även att det ska finnas utrymme för lokala överenskommelser om huvudmannaskapet för primärvården. Vissa kommuner har uttryckt önskemål om att få anställa läkare. Även om tillhandahållandet av läkarkompetens ska vara ett landstingsansvar, bör detta önskemål tillmötesgås. Tillgång till medicinsk kompetens kan vara av stort värde för verksamhetsutvecklingen i kommunerna. Vad som ovan anförts om att kommunerna bör få anställa läkare bör ges regeringen till känna. Väldefinierade patienträttigheter och mekanismer för att se till att dessa tillgodoses är en tillgång för en effektiv hälso- och sjukvård. Trygghet är en viktig friskhetsfaktor och bidrar även till att påskynda läkeprocesser. Det är viktigt att människor känner sig trygga i sina och sina anhörigas kontakt med hälso- och sjukvården. När patienten eller de anhöriga vet vad de kan förvänta sig minskar oro som ett effektivare samarbete mellan dem och personalen blir möjligt genom att rollerna är mera klara. Uppfyllelsen av patienträttigheter blir ett viktigt kvalitetsmått och möjligheten för patienten att vända sig till en annan vårdgivare om han eller hon är missnöjd med bemötande eller vårdinsatser skapar en kvalitetsmedvetenhet som blir en drivkraft i verksamhetsutvecklingen. För att säkra patientens möjligheter att utöva självbestämmande och vara delaktig i vården bör befintliga lagar som definierar patientens rättigheter samlas i en särskild patienträttighetslag. är det enda land i som inte har en sådan lag. Lagen bör precisera medborgarens rätt till behandling, valfrihet, tillgänglighet, information (t.ex. vad avser rätt att ta del av ), bemötande samt hur ansvar för eventuella brott mot patientens rättigheter och säkerhet kan utkrävas. Lagen bör också klargöra gränserna för patientens i nationell lagstiftning fastställda rättigheter och inom vilka områden rättigheternas omfattning fastställs på landstingsnivå- och nivå. bör av regeringen begära förslag på en samlad patienträttighetslag. 9.2Nationell vårdgaranti med rätt att välja vårdgivare Tillgängligheten i den svenska hälso- och sjukvården är ett stort problem i hela vårdkedjan. Internationella jämförelser tyder på att hör till de EU-länder där väntetiderna är längst till operation och behandling. Regeringens utlovade vårdgaranti har blivit ett platt fall. Den bristfälliga tillgängligheten i primärvården med snäva telefontider, timslånga telefonköer och lång väntan mellan kontakt och genomfört besök är en stor källa till oro och lidande för många och har blivit ett av medborgarnas allmänna samtalsämnen. Det är därtill ett hinder för en väl fungerande vårdkedja och leder till ineffektivitet eftersom misstro mot primärvården leder till att patienter vänder sig direkt till sjukhusvården. Vissa förbättringar har gjorts och många nya idéer på hälsoupplysning, samordnade telefonbokningar m.m. är genomförda eller på väg i många landsting. är emellertid tillgängligheten i primärvården en flaskhals för en effektivare och patientorienterad vårdorganisation. har tillsammans med de andra borgerliga partierna ett gemensamt förslag till utformning av nationell vårdgaranti enligt följande: Den nationella vårdgarantin innebär att alla har en uttalad rätt att få vård inom senast efter det att behovet fastslagits. Den nationella vårdgarantin skall omfatta alla medicinskt motiverade behandlingar. Vi föreslår att kravet på att hälso- och sjukvård skall ges skrivs in i hälso- och sjukvårdslagen. På så sätt får den nationella vårdgarantin det stöd i lag som gör att patienten kan ställa krav på sjukvårdshuvudmannen. Vårdgarantin omfattar prioriteringsgrupp 2 och 3. Patienter inom prioriteringsgrupp 1 har alltid företräde till vård genom akutsjukvård eller på annat sätt. För att den nationella vårdgarantin skall kunna genomföras måste personalens kreativitet tas till vara genom bättre möjligheter till ökat inflytande och en mångfald av vårdgivare. Kontakt garanteras med vårdcentral/primärvård som kontakten tas. Besök hos distrikts- eller husläkare senast efter att kontakten tagits. Då vårdgarantin är fullt genomförd: . Besök hos annan specialist . Behandling efter det att beslut om sådan fattats. När inte det "egna sjukhuset" kan ge vård skall patienten erbjudas vård efter eget val inom det egna , i ett annat landsting eller hos en annan vårdgivare. Det åligger hemlandstinget att se till att patienträttigheten uppfylls. Det är skyldighet att både informera patienten om hennes rättigheteroch bistå med den praktiska hjälp som kan behövas. Patienten skall vid inställd operation eller behandling av andra skäl än medicinska kunna kompenseras ekonomiskt, vilket bör belasta den ansvariga klinikens egen budget. Den nationella vårdgarantin omfattar alla medicinskt motiverade diagnoser och skall vara fullt genomförd inom tvåår. Den vårdgaranti vi föreslår ersätter inte eller står i motsats till valfrihet i vården. Patientens valfrihet skall inte vara bunden till "det egna" sjukhusets möjligheter att ge vård . Valfriheten skall omfatta hela landet och får inte begränsas till ett geografiskt eller administrativt område. Vi vill därför att patienten skall ha rätt till: fritt val av distriktssköterska, läkare, sjukgymnast, barnmorska och arbetsterapeut fritt val av vårdcentral, sjukhus eller motsvarande "second opinion" (få en förnyad oberoende medicinsk bedömning). Förslaget om en nationell vårdgaranti innebär också en ändring i hälso- och sjukvårdslagen. I 2 a § hälso- och sjukvårdslagen, HSL, uttrycks de krav som särskilt skall ställas på hälso- och sjukvården, som att vården skall vara av god kvalitet, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet och främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. Inget sägs uttryckligen om att vården skall ges . Vi anser att hälso- och sjukvårdslagen skall slå fast kravet att hälso- och sjukvården skall ges . På så sätt får den nationellavårdgarantin det stöd i lag som gör att patienten kan ställa krav på sjukvårdshuvudmannen. Regeringen aviserar i årets budgetmotion att en vårdgaranti skall genomföras och har anvisat medel till denna reform. Det återstår emellertid att se om detta utspel är trovärdigt mot bakgrund av att regeringens tidigare agerande i frågan, där ett ihärdigt motstånd mot vårdgarantin följdes av en omvändelse under galgen och oinfriade löften. Dessutom har regeringen inte klargjort om det socialdemokratiska förslaget till vårdgaranti kommer att kombineras med mekanismer som faktiskt gör det möjligt för patienten att utkräva garantin, t.ex. genom att vända sig till en annan vårdgivare eller genom rätt till ekonomisk kompensation om vårdlöftet inte infrias inom . bör besluta om att införa en nationell vårdgaranti i enlighet med vad i motionen anförs. 9.3Vård i annat EU-land För högt specialiserad vård kan det vara intressant för patienten att söka vård inom hela EU. Även om detta kan bli ett hinder i planeringen för en del landsting är det från ett patientperspektiv angeläget att det är möjligt för patienter att inom vissa gränser söka vård även i andra EU-länder. Rättsfall i har i vissa fall tillerkänt svenska medborgare rätt till ersättning från sina landsting för vård som de sökt i annat EU-land utan medgivande. Även om det är oklart vad tjänstedirektivet kommer att innebära är det troligt att det kommer att stärka möjligheterna att söka vård över medlemsstaternas gränser. Denna utveckling bör bejakas, men regelverket om hur en sådan rättighet ska se ut och under vilka omständigheter den kan utkrävas behöver utredas och preciseras. bör ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet att utreda och precisera regelverket för svenska medborgares rätt att söka vård i annat EU-land. För att stärka patientens makt och delaktighet motionerade (motion 2003/04:So343) om öppna kvalitetsregister, patientanpassade journaler, rätt till "second opinion" och plats- och närhetsgaranti på BB. Dessa yrkanden har emellertid inte behandlats varför vi nöjer oss med att konstatera att vi alltfort står bakom desamma. 10Fler entreprenörer i hälso- och sjukvården God hälso- och sjukvård måste vara tillgänglig för alla medborgare på lika villkor och ska därför vara solidariskt finansierad över skattsedeln, med undantag för begränsade egenavgifter. Det finns emellertid goda skäl att öka utrymmet för konkurrens, valfrihet, entreprenörskap och mångfald av utförare. Dyrköpta erfarenheter och omfattande ekonomisk forskning - även inom vårdsektorn - visar att monopolverksamhet leder till lägre kvalitet, effektivitet och anpassning till "kundernas" behov än vad som skulle vara möjligt. Kombinationen av mångfald och offentlig finansiering kräver dock en känslig avvägning för att inte snedvridande effekter ska uppkomma. För hälso- och sjukvårdens del behövs ett större inslag av mångfald och konkurrens av tre skäl: Bättre patientanpassning och valfrihet. Bättre arbetsförhållanden för personalen. Bästa tänkbara effektivitet och kvalitet för begränsade ekonomiska resurser. i ett större perspektiv är också en ökad mångfald i hälso- och sjukvården en central jämställdhetsfråga. Kvinnor dominerar bland de anställda inom sektorn, och större mångfald är viktigt för att de ska ha möjlighet att starta företag, välja arbetsgivare och få bättre möjligheter att utvecklas inom sitt yrke. har detta betydelse för löneutveckling, yrkesstatus, delaktighet i förmögenhetsbildningen m.m. Det är ingen slump att driver frågan om ökad mångfald med sådan kraft och att till och med LO-facket - trots sitt politiska och organisatoriska beroende av Socialdemokraterna - dristat sig till att ifrågasätta regeringens ambivalenta hållning. En vanlig invändning mot konkurrensutsättning i den offentliga vården är att det politiska inflytandet minskar. I praktiken innebär möjligheten att jämföra och att koncentrera sig på huvuduppgiften att styrbarheten istället ökar. Om upphandling sker genom konkurrens ges de offentliga företrädarna nya effektiva instrument för att fastställa kvalitetskrav, följa upp och utvärdera resultat och därmed kunna jämföra olika vårdgivares och andra aktörers verksamhet. Statsmakten bör generellt se mycket positivt på och stimulera en utveckling mot ökad mångfald och konkurrens inom vård- och omsorgssektorn, samt respektera landstingens rätt att avgöra vilka system för konkurrens och vilken fördelning av privat respektive offentlig drift av hälso- och sjukvård som lämpar sig i respektive landsting.