mot · GS02So566 · 2004-10-01 00:00:00 — Lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall reglerar inte i egentlig mening hur myndigheterna bör förhålla sig till de svenska medborgare som av olika skäl genomgår behandling för sitt tillstånd utomlands. Detta har ställt till allvarliga problem för ett flertal individer. De har haft problem med att legitimera sig på grund av att de inte fått ut korrekta svenska ID-handlingar som stämmer med den identitet de registrerats som i sitt boendeland. De har också av svenska myndigheter avkrävts svenska läkarutlåtanden om att de har diagnosen transsexualism, trots att de redan genomgått behandling mot tillståndet utomlands. För en utländsk medborgare som söker uppehållstillstånd och senare svenskt medborgarskap ställs inga krav på att han/hon ska kunna bevisa sin juridiska könstillhörighet. Två personer med transsexuell bakgrund som bor i utlandet, har genomgått behandling där och sedan flyttar till behandlas således olika om den ene är svensk medborgare. Och det är på den svenska medborgaren de tyngre kraven ställs. Lagen är skriven med tanke på att de som söker ny juridisk fastställelse också söker tillstånd till behandling inom den svenska allmänna sjukvården. Om personen inte ämnar utnyttja den svenska sjukvården utan redan har fått behandling utomlands finns det inga rimliga skäl att ställa krav på medicinsk bedömning annat än att inhämta utlåtande från den läkare som ställt den ursprungliga diagnosen. Det finns heller inga skäl att kräva förnyad utredning och rättslig prövning av korrekt diagnos av personer som redan i utlandet genomgått en utredning motsvarande den svenska. Lagen stadgar också att ny könstillhörighet, och därmed behandling för transsexualism/intersexualism, bara får meddelas den som undergått sterilisering eller på andra sätt saknar fortplantningsförmåga. Eftersom ny juridisk könstillhörighet inte rent juridiskt måste följas av könskorrigerande operationer, även om det vanligen sker, kan kravet tänkas ha tillkommit för att inte juridiska kvinnor ska kunna bli biologiska fäder och vice versa. Det kan också tänkas finnas medicinska skäl. Dock har vi redan juridiska kvinnor som är biologiska fäder, och vice versa, eftersom det finns transsexuella som hunnit skaffa barn innan de genomgår behandling. Likaså kan de medicinska skälen ifrågasättas eftersom man inte ställer sterilisering som krav för behandling av andra sjukdomar där behandlingen i sig kan antas skada ett . Då rekommenderar man istället preventivmedel. Redan den hormonbehandling transsexuella får leder i sig ofta till sterilitet och könskorrigerande operationer med åtföljande avlägsnande av könskörtlarna gör alltid patienten steril. Liksom för andra sjukdomar där behandlingen leder till oönskad sterilitet bör transsexuella och intersexuella istället för att avkrävas sterilitet ges möjlighet att frysa ned könsceller. Det finns inga skäl att anta att gruppen som sådan är olämpligare än andra som föräldrar och därför bör den erbjudas samma hjälp som andra människor att få bli biologiska föräldrar. Kravet på att den sökande skall vara steril bör därför tas bort ur lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Lagstiftningen om insemination och äggdonation bör i detta sammanhang också ses över för att beakta de situationer där personer med transsexuell bakgrund önskar bli föräldrar. är även den lagstiftningen ett hinder, exempelvis genom att en kvinna som vill genomgåäggdonation måste leva i en heterosexuell relation där sperman hämtas från den manlige partnern. Motiveringen till detta är att man på så vis garanterar barnet ett genetiskt band till den ena föräldern. Ett sådant genetiskt band kan dock uppnås även i situationer där exempelvis en man med transsexuell bakgrund ges möjlighet att donera tidigare nedfrysta äggceller till sin hustru och att dessa äggceller befruktas med sperma från extern donator. Detta är dock inte tillåtet enligt svensk lag. I lagen om fastställande finns vidare en åldersgräns för att meddela ny könstillhörighet. har det uppmärksammats att den tanke man haft inom den psykiatriska forskningen om att barn föds utan någon bestämd könsidentitet inte stämmer med hur intersexuella barn upplever sin verklighet. Vidare vittnar många transsexuella om hur de redan från tidig barndom känt till sin rätta könsidentitet. I har man tagit fasta på denna nya kunskap och ger hormonbehandling mot transsexualism redan till barn. Om ett barn som upplever sig tillhöra det motsatta könet tvingas genomgå både barndom och tonår som det kön han/hon inte anser sig vara kan det ge svåra trauman, trauman som kanske skulle ha lindrats med rätt behandling . Att utreda hur man redan tidigt kan diagnostisera och hjälpa dessa barn borde ligga i sjukvårdens intresse. Om man kommer fram till att man kan det bör en sådan hormonbehandling rimligen följas av en ny juridisk könstillhörighet. Därför finns det skäl att utreda om ett krav på att personen ska vara för att få ny juridisk identitet alltid är för patientens bästa. Föreligger medicinska skäl att undvika operationer bör det bedömas av en kirurg, inte . Dagens förfarande innebär i praktiken att rättsliga råd gör en juridisk bedömning av huruvida en läkare, den som bifogar sitt utlåtande till den sökandes ansökan, ställt en korrekt diagnos och bedömt en patients förmåga att klara av den gängse behandlingen. Ett slags omedelbar juridisk överprövning av läkarens arbete sker alltså i praktiken. Detta innebär att patientens behandlande läkare har att ta hänsyn inte bara till patientens bästa utan även till den juridiska granskning hans/hennes utlåtande kommer att bli utsatt för. Det finns skäl att överväga hur lagen bör utformas så att patienternas behandlande utredare/läkare inte riskerar att hamna i rollkonflikter. Lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall är alltså mogen för en fullständig översyn och utvärdering. En sådan utvärdering utlovades också av dåvarande socialminister i en interpellationsdebatt . Löftet om en utredning har också upprepats i ett frågesvar till . Det är angeläget att utredningen kommer till stånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I avvaktan på denna utredning finns vissa ändringar som av humanitära skäl inte kan anstå till den mer genomgripande översynen. Därför vill vi att ska ge regeringen i uppdrag att skyndsamt genomföra en förändring i lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall så att 3 §, som gör att personer som lever i äktenskap eller partnerskap nekas rätt till behandling, utgår. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.