ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GS02L227 · 2004-09-08 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att de författningar som innehåller benämningarna mor och far ersätts med det könsneutrala begreppet förälder i enlighet med vad som anförs i motionen. finns det många författningar som hänvisar till begreppen mor och far. anser att det är en självklarhet att lagstiftningen ska utgå i från könsneutralitet eftersom föräldrar kan bestå av två mammor eller två pappor. Med anledning av att registrerade partner har möjlighet att bli prövade som adoptivföräldrar och att vara vårdnadshavare framstår det dessutom som ytterst märkligt att regeringen inte redan vidtagit de ändringar som påtalas i motionen. har tidigare avvisat liknande motionsyrkanden med hänvisning till att det ligger "i sakens natur" att bestämmelserna är giltiga även när ett barn har föräldrar som är av samma kön (bet. 2002/03:LU10). Vi menar att man kan ställa högre krav på tydligheten i lagstiftningen än att nöja sig med en hänvisning till "sakens natur". Att utforma författningar utifrån det könsneutrala begreppet förälder innebär att lagrummen tydligare tar sikte på de personer som kan komma att falla in under lagens rekvisit. Detta oavsett föräldrarnas sexuella läggning eller om de lever i en enkönad eller tvåkönad relation. Ett sådant förtydligande kommer även att synliggöra att många föräldrar lever som ensamstående. Lagrummen blir även mer informativa och lättbegripliga för de domstolar och myndigheter som ska tillämpa bestämmelserna. I promemorian "Föräldraskap vid assisterad befruktning för homosexuella" (Ds 2004:19) framför regeringen förslag till vissa ändringar i där begreppen mor och far byts ut mot föräldrar. Vi saknar dock en generell översyn av lagstiftningen med syfte att ändra ovanstående begrepp. Regeringen bör återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att de författningar som innehåller begreppen mor och far ersätts med det könsneutrala begreppet förälder.
mot · GS02L228 · 2004-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en översyn av konsumentköplagen. Konsumentlagstiftningen har till uppgift att reglera olika förhållanden mellan konsument och säljare av varor och tjänster. Utformningen av konsumentköplagen ger konsumenten ett mycket stort skydd. I lagen ingår även så kallad omvänd bevisbörda, vilket innebär att säljaren av vara eller tjänst har bevisbördan. I praktiken innebär detta att säljaren har att bevisa sin sak att det som konsumenten hävdar är oriktigt. Tiden för att anmäla klagomål uppgår normalt dessutom . Lagen ger i praktiken konsumenten mycket stort utrymme medan säljaren ibland kan hamna i orimliga situationer, då det kan var omöjligt att belägga att det som konsumenten anför är oriktigt. Jurister som arbetar med konsumentlagstiftning medger att det återkommande förekommer tvistemål där säljaren av vara eller tjänst döms att utbetala ersättning till konsument trots att det är tydligt att konsumenten framför oriktiga uppgifter, som säljaren inte materiellt kan belägga som oriktiga. Lagstiftningen går alltså under vissa omständigheter att missbruka till konsumentens fördel. Detta måste ändras. Det behövs en översyn av konsumentlagstiftningen så att en rimligare jämvikt i bevisbörda uppnås mellan köpare och säljare för att förhindra missbruk från någon part.
mot · GS02L229 · 2004-09-23 00:00:00 — begär att regeringen utreder arrendelagstiftningen och ger förslag till ramar för arrendesättning enligt vad i motionen anförs. Lagstiftningen angående arrenden är i behov av översyn. Arrende är en form av hyra för upplåtande av fastighet eller del därav. Syftet med arrendelagstiftningen är dels att ge brukare tillgång till mark med en lägre insats än köp av mark medför, dels att låta markägare få avkastning av fastighet som de själva ej brukar. Om arrendator och fastighetsägare ej är överens om villkoren för ett arrende kan det föras till . fastställer då en marknadsmässig arrendeavgift. Underlaget för vad som är marknadsmässigt arrende utgår från arrendenämndens statistiska uppgifter, vilka huvudsakligen består av arrendenämndens egna beslut. De arrenden som fastighetsägare och arrendator är överens om ingår sällan i detta underlag, då de ej rapporteras till nämnden. Slutsatsen blir att arrendenämnden ensidigt beslutar vad som är att betrakta som marknadsmässigt. Om parterna inte accepterar arrendenämndens beslut går det att överklaga till tingsrätt. Tingsrätten fastställer då arrendeavgiften utifrån en marknadsmässig bedömning som utgår från arrendenämndens statistiska underlag. Alltså de arrenden som av parterna inte ansetts marknadsmässiga. Bilden kompliceras ytterligare av att arrendatorer som brukar upplåten mark oftast gör egna investeringar i form av byggnader och maskiner för att uppnå syftet med markanvändningen (jordbruk eller fritidshus t ex). Har hus byggts på arrenderad tomt minskar det marknadsmässiga värdet av huset i relation till arrendets brist på marknadsmässighet. Det finns flera exempel från t ex kommun, där fritidshus är svårsålda trots attraktiva lägen beroende på arrendefrågan. Arrendator hamnar i en knipa. Om arrendatorn bedömer arrendet som icke marknadsmässigt kan han knappast sälja sin investering i form av byggnader då troligen även spekulanter anser arrendet icke marknadsmässigt. Arrendelagstiftningen bör därför utredas och förslag ges till ramar för arrendesättning enligt följande: För att ett arrende ska betraktas som skäligt ska arrendesumma påverkas av minst två högst tre faktorer. Avkastning av det värde oberoende värderingsman satt på upplåten fastighet/del av fastighet enligt genomsnittligt bolåneinstituts räntesats för lån med fastighet som säkerhet. Fastighetsägares drifts- och underhållskostnader för fastigheten. Önskar fastighetsägaren högre arrende skall det finnas möjlighet att öka arrendesumman med upp till en trettiondel av taxeringsvärdet av upplåten fastighet/del av fastighet. Dessutom bör besittningsrätten ökas så att arrendator, om punkt tre ovan räknats in i arrendeavgiften, har förköpsrätt vid fastighetens försäljning/överlåtelse och att fastighetsägaren inte kan neka köp till marknadsvärde enligt oberoende värderingsman arrende.
mot · GS02L230 · 2004-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om adoption. Barnlösa människor som vill bli föräldrar har det ofta bekymmersamt. Fertilitetsundersökningar, provrörsbefruktningar och långa processer är några av de prövningar som måste genomgås. För de som trots allt inte blir gravida kvarstår adoption som alternativ. För att tillåtas adoptera krävs genomgripande undersökningar från , kurser ska genomgås och lämpligheten ska styrkas av vänner och bekanta. När tillstånd och barnbesked slutligen ges har processerna ofta pågått . Tyvärr är prövningarna inte slut där. För många föräldrar kvarstår ytterligare en prövning innan de räknas som fullvärdiga föräldrar, innan adoptionen slutligen godkänns. Det är den prövning som tingsrätten gör efter det att barnet kommit till med sina nya föräldrar. Återigen utvärderas föräldrarna och socialnämnden/dess motsvarighet skall avge yttrande till tingsrätten som skall fastställa adoptionen. Det är att förlänga en process som är svår och lång nog som den är. Det är orimligt att föräldrarna skall leva i ovisshet om adoptionen verkligen godkänns efter det att de fått barnet i sin vård, även om det oftast handlar om en formalitet. För det fall adoptionen inte synes vara till fördel för barnet bör vanliga sociala omsorger vidtas. Det finns ingen anledning att inte fastställa adoptionen redan då barnet kommer i föräldrarnas vård.
mot · GS02L232 · 2004-09-24 00:00:00 — Retroaktiva ändringar av namn och personnummer begär att regeringen tillsätter en utredning med uppdrag att se över möjligheten att genomföra ändringar i relevant lagstiftning så att en person som har bytt namnidentitet eller personnummer kan få dessa uppgifter ändrade retroaktivt. anser att det är ett stort problem för personer som t.ex. genomgått ett könsbyte att inte kunna få sin namnidentitet ändrad retroaktivt. Samma sak gäller även för de personer som av någon annan anledning ändrat namnidentitet eller personnummer. Problemet är särskilt stort när det gäller vissa handlingar såsom betyg, anställningsbevis och pass. Betyg och meriter ska inte fråntas legitimitet för att en person ändrat juridiskt kön. Enligt vår mening är det angeläget att regeringen överväger vilka möjligheter som finns att komma till rätta med detta problem och därefter återkommer till med eventuella lagförslag. Utskottet anför i sitt betänkande (bet. 2003/04:LU 22) att den aktuella frågan kan komma att bli föremål för närmare överväganden inom ramen för det arbete rörande namnlagen som utskottet förordade våren (bet. 2003/04:LU 22 s. 38). I samma betänkande (bet. 2003/04:LU 22 s.37) konstaterar dock utskottet att regeringen ännu inte initierat någon översyn av namnlagen samt framför som sin mening att det är hög tid att regeringen utan dröjsmål låter göra den beställda undersökningen. Vidare hänvisar man till ett uttalande som socialministern gjort i en interpellationsdebatt där han uppgett att regeringen avser att ta initiativ till en översyn av lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. tycker att det är anmärkningsvärt att regeringen ännu inte presenterat direktiv till en översyn, varken av namnlagen eller lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Vi anser att det är viktigt att det klart och tydligt framgår att den översyn av nämnda lagstiftning som regeringen skall vidta även behandlar frågan om retroaktiva byten av namnidentitet och personnummer. anser att en utredning med uppdrag att se över möjligheten att genomföra ändringar i relevant lagstiftning så att en person som har bytt namnidentitet eller personnummer har rätt att få dessa uppgifter ändrade retroaktivt ska tillsättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GS02L233 · 2004-09-27 00:00:00 — Trafikskadeärenden och försäkringsbolagens egna läkares roll begär att regeringen tillsätter en utredning som ser över försäkringsbolagens handläggning av trafikskadeärenden. begär att regeringen tillsätter en utredning som granskar försäkringsbolagens egna läkares roll vid skaderegleringen innefattande frågor om deras beroendeställning i förhållande till bolaget, deras medicinska ansvar och vilken vikt som i skaderegleringen tillmäts dessa läkares bedömning jämfört med de behandlande läkarnas bedömning. Vid regleringen av trafikskador, särskilt de svårbedömda whiplash-skadorna, hamnar ofta den trafikskadade i ett underläge gentemot försäkringsbolaget. Vi menar att det beror på att försäkringsbolaget har tillgång till fler läkare vid den medicinska bedömningen och att bolagen numera sällan beviljar juridiskt ombud till den drabbade. Vi vill också framhålla det faktum att försäkringsbolagets egen läkares bedömning ofta blir avgörande vid oenighet med den behandlande läkaren. anser att detta lojalitetsförhållande mellan parterna är orimligt, inte minst med tanke på att försäkringsbolagets läkare ofta gör sin bedömning på handlingarna och sällan träffar den skadelidande alls. Det är också anmärkningsvärt att varken försäkringsbolagets läkare i sin funktion som sakkunnig eller medicinska rådgivare står under tillsyn. har på regeringens uppdrag undersökt hur trafikskadeärenden handhas av försäkringsbolagen. I rapporten (dnr 03-513-601) presenterar sin analys av situationen och förslag till förbättringar. Enligt vår mening ger emellertid inte rapporten tillräckligt underlag för att fatta beslut om vilka åtgärder som bör vidtas, bl.a. finns det brister i den del som behandlar relationen mellan försäkringsbolagen och deras läkare. anser att det behöver genomföras en djupare analys än den som har presenterat. har med anledning av ett uppdrag från regeringen presenterat en rapport om tillsyn över försäkringsläkare (dnr 00-10798/03). Enligt bedömning är det av vikt för de trafikskadade att förtroendeproblemet då det gäller försäkringsbolagens medicinska rådgivare åtgärdas (dnr 00-10798/03 s. 6). anser att en utredning som uppmärksammar och ser över försäkringsbolagens egna läkares roll i skaderegleringen, innefattande frågor om deras beroendeställning i förhållande till bolaget, deras medicinska ansvar och vilken vikt som i skaderegleringen tillmäts dessa läkares bedömning jämfört med de behandlande läkarnas bedömning, ska tillsättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utredningen bör också behandla frågan om försäkringsbolagens handläggningstider och komma med förslag på hur de kan bli kortare och mer förutsägbara. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GS02L234 · 2004-09-24 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om insemination. Det brådskar med att få fram ett lagförslag till vad gäller lesbiska kvinnors möjlighet att insemineras vid svenska sjukhus. Endast gifta kvinnor får låta sig insemineras vid svenska sjukhus. Däremot har många andra kvinnor en stark längtan efter barn. Lesbiska kvinnor som lever i en relation med en annan kvinna har inte den möjligheten. I stället har det vuxit fram andra sätt för dessa att skaffa barn. Ett sätt är att låta en manlig vän stå som spermadonator. Sedan kan man relativt lätt skaffa en enkel utrustning för att själv tekniskt befrukta ett ägg och skapa ett barn. Ett annat sätt som är vanligt är att kvinnan åker utomlands till ett land, t ex , där det är tillåtet för lesbiska att insemineras på sjukhus. Det finns dock en del problem med de metoder som vi som lagstiftare måste förhålla oss till. Framför allt om man delar uppfattningen om att lagen skall ha barnets bästa för ögonen. Vid "privat" insemination finns det ingen medicinsk kontroll på sperman. Onödiga risker att smitta både moder och barn med HIV/AIDS eller andra sexuellt överförbara sjukdomar växer med denna teknik. Det undviker man vid sjukhusinsemination. Vid insemination i gäller andra regler än i . Ett barn som kommit till genom konstgjord befruktning i har rätt till sin genetiska identitet , d v s har rätt att ta reda på vem som är ens biologiska pappa. Det kan vara mycket viktigt för en människa att få reda på sitt ursprung för att själv skapa sig en identitet. Det förtjänar att påpekas att även medicinska skäl talar kraftfullt för denna rättighet, eftersom barnet på så vis ges möjlighet att underrättas om ärftliga sjukdomar. Denna rätt finns inte i och därför skulle denna regelförändring påföra barnen fler rättigheter. Det är redan ett faktum att dessa barn blir till. I debatten har ibland framförts synpunkten att blivande lesbiska föräldrar bör betala för behandlingen i samband med inseminationen. Vår uppfattning är att lagstiftningen inte skall göra skillnad på olika individer och att systemet därför måste vara kostnadsneutralt mellan olika typer av familjebildningar. Samma resonemang är också tillämpligt på frågor rörande prioritering vid fall av assisterad befruktning. Även här måste en princip byggd på neutralitet råda. Ett riksdagsbeslut om lagändring måste alltså ta hänsyn till dessa viktiga aspekter på frågan. Att tillåta bl a lesbiska kvinnor att insemineras på svenska sjukhus tillför barn fler rättigheter än . Insemination sker oavsett vi möjliggör detta eller ej. Dagens situation är inte förenlig med principen om barnets bästa.
mot · GS02L235 · 2004-09-24 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att reglerna i 3 kap. bör ändras så att efterlevande makes arvsrätt endast omfattar den avlidna makens giftorättsgods. Genom lagändringar stärktes efterlevande makes arvsrätt avsevärt. Denne har i viss utsträckning numera företräde framför den avlidne makens bröstarvingar. Enligt 3 kap. lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap har ett registrerat partnerskap i princip samma rättsverkningar som ett äktenskap. regler om makar gäller således för registrerade partner. Efterlevande makes arvsrätt kan vara inskränkt genom testamente eller på grund av att mål om äktenskapsskillnad pågår, men omfattar även enskild egendom. Det råder alltså diskrepans mellan denna situation och vad som gäller vid bodelning efter äktenskapsskillnad eller upplösning av registrerat partnerskap där den enskilda egendomen inte ingår i bodelning. Detta förhållande väcker betänkligheter eftersom syftet med att förordna om enskild egendom kan vara att skydda den enskilda egendomen mot den andre makens anspråk. Detta syfte kan äga aktualitet såväl vid bodelning efter skilsmässa som vid bodelning till följd av ena makens död. Man kanske exempelvis vill undvika att en släktgård som har gått i arv under flera generationer plötsligen disponeras av den efterlevande maken, som kan avyttra den och förbruka köpeskillingen. Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att reglerna i 3 kap. ändras så att efterlevande makes arvsrätt endast omfattar den avlidne makens giftorättsgods. Naturligtvis skall det stå var och en fritt att i testamente förordna att även den avlidnes enskilda egendom ska ingå i arvet. Denna förändring är också i linje med den förändring som vi föreslår av reglerna i rörande vad som skall vara enskild egendom.
mot · GS02L238 · 2004-09-24 00:00:00 — Egendomsförhållandet mellan makar, partner och sambor tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sådan egendom som make eller partner eller sambo erhållit i gåva eller i arv skall vara mottagarens enskilda egendom. Egendomsförhållanden inom äktenskapet har månghundraåriga traditioner. Motivet till den reglering som gäller har varit att tillförsäkra den svagare parten en skälig utkomst efter en skilsmässa eller ett dödsfall. Med den alltmer utvecklade jämställdheten mellan könen, där parterna i ett förhållande vanligtvis är självförsörjande, minskar behovet att ekonomiskt skydda någon av parterna. Det ökande antalet separationer gör också att betydelsen ökar av hur egendom som erhållits i gåva och arv regleras. I 7 kap. och 4 § sambolagen bestäms vilken egendom som kan vara enskild egendom i äktenskapet eller i samboförhållandet. I huvudsak är det, förutom den egendom som parterna själva har förordnat om skall vara enskild, sådan egendom som part erhållit i gåva eller i arv och där givaren eller arvlåtaren förordnat om att som villkor för gåvan eller arvet skall egendomen vara enskild. För registrerade partner gäller motsvarande regler som för äkta makar. är alltså huvudregeln den att en gåva eller ett arv är giftorättsgods för mottagaren. Detta medför att denna egendom ingår i en bodelning vid en eventuell separation. För att egendomen skall bli enskild krävs antingen att parterna genom äktenskapsförord gör den enskild eller att givaren eller arvlåtaren reglerar saken i gåvobrevet eller i testamente. Detta anser vi vara fel. I stället bör huvudregeln vara att sådan egendom som part erhållit i gåva eller i arv skall vara mottagarens enskilda egendom. Om sedan en givare eller en testamentstagare inte uttryckligen förbjudit det så skall part ha möjlighet att genom äktenskapsförord göra egendomen till giftorättsgods.
mot · GS02L239 · 2004-09-24 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till ändring i namnlagen så att endast immaterialrättsligt skyddade värden begränsar medborgarnas rättighet att själva välja sina namn i enlighet med vad som anförs i motionen. Namnlagen (1982:670) innehåller bestämmelser om personnamn. Med personnamn avses efternamn, mellannamn och förnamn. Lagen trädde i kraft och ersatte då namnlag. Lagen sätter gränser för de personnamn en person tillåts inneha samt vilka nybildade för- och efternamn som kan godkännas. Reglerna baseras till en del på skydd för immaterialrättsliga rättigheter, men lagstiftaren lägger också skönhets- och moralaspekter på vilka namn det är möjligt att välja. Tillämpningen av dessa regler blir ibland ojämn och svår att förstå för den som söker nytt namn. Ett exempel är att kammarrätt tillåtit förnamnet "", som refererar till benämningen på en fotbollsspelare, men nekat "Bajen", som refererar till smeknamnet på fotbollslaget . Ett annat exempel är att () tillåter "" och "" men inte "Asterix" eller "Superman". Att neka en person att ta ett namn som är immaterialrättsligt skyddat är ingen märklig konstruktion utan tvärtom en nödvändig skyddsregel. Det är däremot anmärkningsvärt - som i fallet "Superman" - att en statlig myndighet anlägger personliga värderingar i hur ett namn kan komma att uppfattas av bäraren eller dennes omgivning. Dagens ordinära personnamn har olika betydelse, men ingen bedömning görs av dessa. Exempel är "" (den store), "" (hemmets härskare) och "" (offergudinna). En annan namnfråga som regleras är dubbelnamn. Dubbelnamn är efternamn som består av två separata namn. Bägge efternamnen kan ensamma utgöra ett efternamn, men sätts ihop med ett bindestreck för att bilda ett dubbelnamn. Det namn som skapas blir ett enda efternamn, i vilket de båda sammanbundna namnen ingår som likvärdiga delar. Det är inte längre tillåtet att nybilda dubbelnamn, då dessa anses otympliga och skulle kunna orsaka praktiska svårigheter. I stället finns det något som benämns mellannamn. Det består av en makes tidigare efternamn och placeras mellan förnamnet och det nya efternamnet. Bindestreck mellan namnet får dock inte förekomma. Problemet med mellannamn är att detta sällan anges i kommunikation från myndigheter, med resultatet att namnet i praktiken inte syns. Denna ordning orsakar onödiga slitningar då till exempel två personer med ovanliga efternamn som de gärna vill behålla gifter sig och /eller skaffar barn. Båda efternamnen kan inte gå vidare till barnen. Det är inte skäligt att begränsa medborgarnas möjligheter att själva välja vad de vill kalla sig med hänvisning till datasystemets begränsningar, eller att den som vill byta namn skall vara utelämnad till en skönsmässig bedömning av vilka associationer framtida vänner kan komma att göra till ett barns förnamn. Personnamnet är en stor del av den personliga identiteten och bör till betydligt större del vara möjlig att ändra efter egna önskemål. Det finns enligt oss inte något tillräckligt starkt skäl att hindra människor att skapa de namn man önskar, vare sig det gäller för- eller efternamn.
mot · GS02L240 · 2004-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de nya förmånsreglerna. Från gäller nya förmånsrättsregler vid företagskonkurser. Dessa omfattar även äldre lån i företag. Reglerna innebär att bankernas rätt att hämta eventuella tillgångar ur ett konkursbo halveras, varför säkerhetskraven ökat avsevärt. Detta är inte minst tydligt i , där långa avstånd, brister i infrastrukturen och andra liknande förhållanden redan innebär svåra konkurrensnackdelar för norrländska företag. Lönsamma och expansiva småföretag i inland drabbas nu av uppsagda lån, krav på personlig eller borgen. De får uppmaningar att gå i konkurs, för att sedan eventuellt kunna starta sin verksamhet på nytt. Den reform som med goda avsikter genomförde har visat sig innebära en del problem, särskilt mot småföretag i glesbygden, därmed också ett hot mot sysselsättning och ekonomisk tillväxt i landet. Därför är det viktigt att regeringen noga följer utvecklingen inom området.
mot · GS02L241 · 2004-09-20 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skyldigheten att förrätta vigsel och partnerskap. Det är som förordnar såväl vigsel- som registreringsförrättare. Ingenting hindrar att man ger en och samma person behörighet att utöva båda funktionerna men det finns ingen skyldighet att ta emot ett förordnande som registreringsförrättare. Jag anser att lagen bör ändras så att vigsel- och registreringsförrättare sammanförs till ett gemensamt uppdrag så att förrättarna om de åtar sig uppdragen blir skyldiga förrätta både vigsel och partnerskap. När det gäller samfund och kyrkor bör de erbjudas samma möjlighet att förrätta partnerskap som de har att förrätta vigslar och att det sammanförs till ett gemensamt uppdrag. Men ingendera av förrättningarna ska vara tvingande för samfund och kyrkor. Det skulle inte vara förenligt med samfunds och kyrkors ställning i dagens svenska samhälle.