mot · GS02U315 · 2004-10-05 00:00:00 — De lagar som reglerar samvaron mellan människor i samhället måste gälla även i skolmiljön. Mobbning berör inte bara den enskilda personen utan i själva verket de mest centrala och grundläggande värderingarna och rättigheterna i samhället. Att slippa mobbning är en mänsklig rättighet för alla, även för barn och ungdomar. En nollvision mot mobbning är därför den enda rimliga målsättningen. Det är viktigt att barnets situation i katastrofhändelser lyfts fram, att kunskapen om hur traumatiska händelser påverkar barn förstärks och att samverkan mellan olika samhällssektorer ses över. Barnets bästa bör också lyftas fram inom till exempel Domstolsväsendet, Kriminalvården och verksamhet. Alla människor är unika och har ett lika värde, och det är därför en självklarhet att funktionshindrade skall äga samma rätt och skydd som övriga i samhället och kunna delta i samhällslivet på lika villkor. har antagit FN:s 22 standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Det är av största vikt att fullföljer det vi i internationella sammanhang har åtagit oss. Ännu saknar dock många grundskolor ens minimal anpassning för rörelsehindrade, och i en del landsting råder mycket långa väntetider för hjälpmedel till funktionshindrade. har visat att många handikappade upplever att de inte har det inflytande över sitt liv som lagen ger dem rätt till. Flyktingströmmar är oftast en följd av förföljelse, väpnade konflikter och kränkningar av mänskliga rättigheter. Ett antal mänskliga rättigheter slår fast att "envar har rätt till en nationalitet" och "envar har rätt att i andra länder söka och åtnjuta från förföljelse". konvention är ett juridiskt bindande dokument för de stater som har tillträtt den och utgör en milstolpe i internationell flyktinglagstiftning. I rapporter från bland annat UNHCR kritiseras EU:s allt striktare flyktingpolitik. Vi delar den kritiken. Det är inte värdigt en kontinent som vet vad krig och förföljelse innebär att resa allt fler murar mot de flyende och minska antalet lagliga sätt att ta sig in i EU. Därmed tvingas flyende ta sig hit illegalt. Således bidrar politiken till att öka människosmugglingen. har visumtvång gentemot mer än 100 länder. ifrågasätter användningen av visum som ett instrument för att hålla asylsökande utanför gränser. Åtgärder som visumtvång kan inte accepteras när konsekvensen blir att människor i behov av skydd fråntas den rätten. Åtgärderna utgör därmed en urholkning av asylrätten. När det gäller svensk flyktingpolitik såär det högst pinsamt för vårt land och en tragedi för de drabbade att fällts av vid sju tillfällen. slår fast att stater som ratificerat konventionen inte får sända tillbaka någon till ett land där denne riskerar att utsättas för tortyr. är skamligt nog det land som har flest fällande utslag av alla stater som tillträtt tortyrkonventionen. Asylsökande barn omfattas inte av samma villkor och rättigheter som barn vilka vistas permanent i . Bland annat omfattas de inte av rätten till förskola, de har endast begränsad rätt till utbildning och de har inte samma tillgång till särskola. Detta strider mot flera artiklar i , bl.a. artiklarna 2, 3, 28 och 29. I konventionens artikel 2 står det att Konventionsstaterna åtar sig att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor från enskilda personers, organisationers eller företags sida. har en starkt könsuppdelad arbetsmarknad och i en rapport från , som ser över efterlevnaden av konventionen mot diskriminering av kvinnor, kritiseras på flera punkter, bland annat vad gäller lönegapet mellan kvinnor och män och kvinnorepresentation i företagsledningar, på universitet och i utrikesförvaltningen. Våld mot kvinnor är ett annat problem. FN uppmanar även att uppmärksamma diskriminering av invandrarkvinnor, kvinnor med funktionshinder samt romska och samiska kvinnor. vill därför att regeringen föreslår åtgärder som avskaffar all diskriminering mot kvinnor och åtgärder för att underlätta avskaffandet av osakliga löneskillnader som beror av kön, liksom tar itu med de övriga problem som kritiseras för av FN. Det goda arbetet och yttrandefrihet på arbetsplatsen FN:s allmänna förklaring, artiklarna 23 och 24, handlar om rätten till "det goda arbetet", rätten till lön och lika lön för lika arbete och rätten till vila. Att människor som vill och kan arbeta inte har eller får möjlighet till detta, är ett oerhört slöseri med kunskap och resurser. Det finns också ett starkt samband mellan arbetslöshet och ökad sjuklighet och dödlighet. Ohälsa i arbetet är ett växande samhällsproblem och stressrelaterade besvär blir allt vanligare. Höga krav i kombination med litet personligt inflytande ökar risken för ohälsa. Men får inte misstaget göras att bara söka orsaker i arbetslivet, utan inbegripa hela människans livssituation när ohälsoproblemet analyseras. Många offentligt anställda har , trots det förstärkta skyddet för den yttrandefrihet de åtnjuter, fått uppleva att ledningen försökt hindra dem från att säga sin mening offentligt. Antalet fall som hamnade hos JO flerfaldigades . Omkring en tredjedel av ärendena ledde till att arbetsgivaren kritiserades för att ha kränkt den anställdes yttrande- eller meddelarfrihet. JO konstaterade att det i många fall berodde på att arbetsgivaren saknade kunskaper om de anställdas rätt att uttala sig fritt. Homo-, bisexuella och transpersoner lade fram sin rapport om brottslighet kopplad till rikets inre säkerhet , 2003. I rapporten kartläggs s.k. hatbrott - brott med främlingsfientliga, rasistiska, antisemitiska eller homofoba förtecken. Statistiken visar att antalet hatbrott generellt har ökat . De homofobiska brotten ökar på . har antalet anmälda homofobiska brott ökat . Ökningen av anmälningarna kan visserligen enligt till stor del förklaras med ökad anmälningsbenägenhet som tar avstamp i förändrad lagstiftning för ökat skydd för homosexuella, samt att frågor som rör homosexuella och homosexualitet varit i fokus . ser positivt på att fler anmäler brott eftersom brottsligheten då synliggörs. Men så utesluter inte att en del av ökningen beror på en faktisk ökning av brottsligheten. vill betona att människovärdet skall respekteras för alla och att vi har en skyldighet att upprätthålla tryggheten i samhället. Att homosexuella utsätts för våldsbrott, hot och kränkningar kan därför aldrig accepteras. Alla medmänniskor är moraliskt förpliktigade att aktivt ta upp kampen mot detta problem. Vi kristdemokrater anser att effektivare diskrimineringslagar, stärkt arbete med värdegrundsfrågor i skolan och ett kompetent rättsväsende som prioriterar kampen mot hatbrott, är viktiga faktorer för att värna alla människors värde - oavsett sexuell identitet. Men det finns också brott i som den socialdemokratiska regeringen har ansvar för. så avvisas homosexuella till länder där de riskerar kraftig förföljelse. Detta är oacceptabelt. Förstärkta fri- och rättigheter Grundläggande kriterier för en fungerande rättsstat är mänskliga fri- och rättigheter. Det svenska skyddet för dessa fri- och rättigheter behöver vidgas och förstärkas, exempelvis rätten till liv, föräldrarätten, den negativa föreningsfriheten och äganderätten. Det behövs också ett tydligt diskrimineringsskydd för människans integritet oberoende av religion, ålder, ras, hudfärg, kön, språk, sexuell identitet, börd, ekonomisk eller social ställning, funktionshinder, etnisk eller politisk tillhörighet. Detta skydd måste vara effektivt inte enbart i förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. Rättsstaten måste också tillförsäkra ett sådant skydd mellan enskilda. Regeringsformen tillförsäkrar med smärre undantag endast medborgarna fri- och rättigheter uppräknade i 2 kap. 1 § regeringsformen i förhållande till det allmänna. Medborgarna tillförsäkras däremot inte sådana generella fri- och rättigheter i förhållande till andra enskilda eller andra enskilda rättssubjekt (företag eller organisationer). I denna del kan det inte anses råda full parallellitet mellan regeringsformen och . Enligt mening vore det värdefullt att utreda om även fri- och rättigheter mellan enskilda borde grundlagsfästas och inte som i huvudsak vara inriktade på förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. En sådan grundlagsfäst rätt skulle stärka som rättsstat. Detta yrkar vi i andra motioner. Kriminalisera deltagande i eller stöd till rasistiska organisationer Det demokratiska samhället undergrävs av de rasistiska organisationerna och de brott som följer i dessa organisationers spår. Ökningen av hatbrott med rasistiska och naziinspirerade förtecken och ideologiskt motiverad organiserad brottslighet är varningsklockor. Den har av mot rasdiskriminering kritiserats för sin underlåtenhet att effektivt lagstifta mot rasistisk propaganda i organiserad form. Från svenskt håll sägs att vår lagstiftning för att stävja hets mot folkgrupp skulle vara tillräcklig. Detta envisas man med trots att gång på gång förklarar att det inte räcker. anser att enskilds stöd till eller deltagande i rasistisk organisation, terroristgrupp eller annan organiserad brottslighet skall ses som en kriminell handling. anser att lagstiftarna måste ge tydliga signaler. Denna inskränkning av föreningsfriheten motiveras med att föreningens verksamhet då strider mot mänskliga rättigheter genom att den ägnar sig åt förföljelse av flyktingar eller människor på grund av deras nationella ursprung eller trosbekännelse. Eftersom det inte finns specificerade bestämmelser om ideella föreningar så kan den förening som förbjuds , återuppstå under annat namn . Därför är det mycket effektivare att kriminalisera det enskilda deltagandet i den typen av organiserad rasism, vilket länge krävt och fortsätter kräva i olika sammanhang. Maktdelning har varit ett grundläggande begrepp när demokratiska staters konstitutionella konstruktion utformats. Detta synsätt har dessvärre inte varit vägledande för uppbyggnaden av den svenska konstitutionen. Den dömande makten har haft en underordnad ställning och kan knappast anses utgöra ett separat maktcentrum. Den blygsamma utformningen och användningen av lagprövningsrätten är ett exempel på detta. anser därför att maktdelningen mellan lagstiftare och verkställare bör kompletteras med en juridisk instans i form av en författningsdomstol, vilket vi yrkar på i andra motioner. Författningsdomstolen ska ha kompetens att pröva vanlig lags överensstämmelse med grundlag. Tolkningstvister av vallag och övriga lagar som rör det politiska systemets funktion ska också ligga inom domstolens prövningsrätt. Ytterligare en viktig uppgift för författningsdomstolen vore att pröva påstådda kränkningar av de mänskliga fri- och rättigheterna, fastslagna i grundlagen och i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Återinrätta en minister för de mänskliga rättigheterna borde återinföra en minister för de mänskliga rättigheterna som kan ta ett helhetsperspektiv på dessa viktiga frågor, både i vårt eget land och internationellt. En sådan minister skulle höja MR-frågornas status och förhindra att de "faller mellan stolarna". En global utrikespolitik för mänskliga rättigheter Det behövs en offensiv svensk utrikespolitik för mänskliga rättigheter, förståelse och försoning. Ett slags gemensamma spelregler och normer som främjar mänskliga relationer över hela världen. Dessa normer finns väl förankrade i FN:s konventioner om mänskliga rättigheter. Utrikespolitikens olika beståndsdelar - som t.ex. handels-, utvecklings-, bistånds- och migrationspolitiken - ska främja samt ta sin utgångspunkt i de mänskliga rättigheterna. Såväl inom det globala internationella samarbetet som i det bilaterala arbetet med andra enskilda länder bör ett rättighetsperspektiv finnas med. Inte förrän hela utrikespolitiken pekar i en och samma riktning och verkligen främjar mänskliga rättigheter så kan det påstås att driver en utrikespolitik för mänskliga rättigheter. Uppvärdera mänskliga rättigheter och förnya folkrätten Det regelverk som finns mellan folk och länder går under benämningen folkrätten. Den består av en samling internationella traktat, konventioner, förklaringar och resolutioner, samt sedvanerätt. Folkrätten har traditionellt sett utgått från avtal mellan stater. Principen om statssuveränitet har varit stark och innebär att staterna själva bestämmer inom landets gränser. har dock principer om mänskliga rättigheter fått allt starkare gehör i det internationella samfundet och envåldshärskare har fått allt svårare att gömma sig bakom denna princip. Den utveckling som sker inom folkrätten handlar i grunden om att uppvärdera folkrättsliga principer om mänskliga rättigheter, på bekostnad av t.ex. statssuveränitetsprinciper. Denna utveckling måste stödjas. När stater misslyckas att garantera människan hennes fri- och rättigheter, eller till och med själv utför exempelvis etnisk rensning, måste det internationella samfundet träda in och ta sitt ansvar. Här är det viktigt att påpeka att våldsanvändning för att upprätthålla mänskliga rättigheter måste ske med stor restriktivitet och utifrån tydliga, skarpa, kriterier. Det finns en FN-fundamentalism representerad inte minst av den där man anser att det som beslutar per definitionär rätt. Den säger sig driva en förnyad folkrätt med människan i centrum, men brister i att praktisera denna politik. De säger till exempel att "juridiken ska sköta sitt och politiken sitt". Men eftersom folkrätten bäst förnyas och utvecklas genom praktiska politiska handlingar haltar regeringens resonemang. anser att aktivt måste driva en förnyad folkrätt med människan i centrum där mänskliga rättigheter uppvärderas. Ödmjukhet och förståelse för andra kulturer Det finns en risk att uppfattas som enbart västerländska. Inte minst därför är det viktigt att öka dialogen med och förståelsen för andra kulturer och religioner. Därför måste spridningen av de mänskliga rättigheterna kombineras med strukturer för interkulturellt utbyte. Européer, asiater, amerikaner och afrikaner bör träffas på olika internationella arenor för att diskutera mänskliga rättigheter och för att lära sig av varandras synsätt och erfarenheter. Speciellt viktigt är det att förhindra en uppdelning av världen i "den kristna" och "den muslimska". Därför anser att FN bör ha som tema på en det interkulturella utbytet och den gemensamma värdegrunden och till exempel samla världens religiösa ledare för att diskutera dessa frågor. bör också bilateralt inleda, utveckla och fördjupa samtal och upprätta gemensamma institutioner för att främja mänskliga rättigheter. Religionsfrihet är en oerhört viktig mänsklig rättighet. Religionen och livsåskådningen berör det innersta i en människa och är ett uttryck för människans andliga behov. Därför slår ofta kränkningar av religionsfriheten hårt och den blir viktig att värna. I den mer sekulariserade västvärlden har begreppet kommit att mer och mer betyda friheten från religion, medan friheten till en religion inte anses vara lika viktig. Det religiösa utryckets plats i det offentliga rummet eller den offentliga debatten betraktas med skepcis, och inte sällan med förakt. Detta är problematiskt dels därför att ett sådant synsätt leder till kränkningar av människors rätt till religion, dels till att misstänksamhet odlas. Dessutom så underlättar inte denna inställning pluralism och integration mellan människor med olika kultur och religiös övertygelse. I andra delar av världen är friheten från religion ofta den springande punkten. I många delar av världen används religionen som förtryckarinstrument och som ett sätt att härska över människor - inte minst kvinnor. En sådan utveckling ser bland annat hos militanta islamister, där de som inte följer de religiösa lagarna straffas hårt, och där konvertiter hotas med döden. En kontinuerlig dialog mellan företrädare för olika religioner är ett måste för att undvika motsättningar och uppdelningar och för att inte låta extremister sätta bilden av stora folkgrupper. Religionen har historiskt sett varit en källa till både ont och gott, men vi får inte glömma att utarbetandet av de mänskliga fri- och rättigheterna knappast hade ägt rum utan de religiösa influenserna och inspirationen. Ofta förknippas rättsarbetet med att förhindra brott, skydda människor och bestraffa dem som bryter mot lagen. Allför ofta saknas försoningsarbetet. På den internationella arenan har detta område blivit alltmer viktigt och aktuellt. Tillsammans med bl.a. konfliktförebyggande och fredsuppbyggande insatser spelar försoningsarbetet en avgörande roll för en hållbar fred. Försoningskommissioner har en viss tradition i , och användes i . Inom en bred utrikespolitik för mänskliga rättigheter och för att främja internationellt samarbete och utveckling måste försoning främjas. Här handlar det i praktisk politik om att stödja sanningskommissioner som går igenom alla parters brott, både "förlorarnas" och "segrarnas". anser att mer av det konfliktförebyggande och fredsuppbyggande arbetet inom ramen för internationellt bistånd skall omfattas av försoningsarbetet. är det tyvärr så att de militära delarna av en fredsframtvingande insats slukar gigantiska resurser, men att det sedan finns en ovilja att bidra med medel till försoning och fredsbyggande arbete. Mänskliga rättigheter och säkerhetspolitiken Med globaliseringen följer att nationella gränsers betydelse minskar. Människor och folk blir alltmer ömsesidigt beroende av varandra. I dagens krig och konflikter är det allt oftare den enskilda civila människan som drabbas. För att garantera människors säkerhet och rättigheter räcker det inte att enbart hävda staters fred och säkerhet. Det nationella säkerhetsbegreppet behöver kompletteras så att enskilda människors säkerhet erkänns som minst lika viktigt. Det handlar i praktisk politik och inom folkrätten om att slå fast att människors säkerhet är minst lika viktigt som staters. har det yttersta ansvaret för internationell fred och säkerhet, men då säkerhetsrådet ej tar sitt ansvar för att upprätthålla freden måste multilaterala insatser kunna ske för att rädda människoliv. För att förhindra godtycke inom den internationella rätten anser att det behöver upprättas principer för så kallade humanitära interventioner. syn på folkrätten och kampen mot terrorism ges i en säkerhetspolitisk motion. Att hjälpa i stället för att stjälpa Det behövs ett skifte när det gäller inställningen till det internationella arbetet med de mänskliga rättigheterna. Alltför ofta har det handlat om att peka ut syndaren, samt bestraffa och införa sanktioner mot dem som bryter mot de mänskliga rättigheterna. Det är naturligtvis viktigt att det finns rättsliga åtgärder att vidta då brott mot internationella lagar begås, men det behövs en ökad användning av positiva verkningsmedel, som att stödja kunskapsspridning och institutionsuppbyggnad för att stärka politiska och civila rättigheter liksom fattigdomsbekämpning genom internationellt bistånd. Ratificering, övervakningsmekanismer och sanktioner Det är väsentligt att i sin utrikespolitik fortsätter att driva på att så många länder som möjligt skriver under och ratificerar de olika för mänskliga rättigheter. Ju fler av dessa konventioner som skriver under, desto större är chansen att andra länder också skriver på och ratificerar FN:s konventioner. I detta arbete måste även FN:s möjligheter förbättras för att kontrollera och bevaka att konventionsstater efterlever sina förpliktelser, liksom att följa situationen i de länder som ej har skrivit under alla konventioner eller har gjort olika undantag. FN måste beredas möjligheten att i alla sina medlemsländer kunna kontrollera och bevaka att syfte uppfylls och de mänskliga rättigheterna efterlevs. För att effektivisera sanktionsmöjligheterna måste den internationella rätten stärkas. Det bör till exempel upprättas en permanent internationell brottmålsdomstol och möjligheterna för universell jurisdiktion bör ytterligare undersökas. Sanktionsinstrumenten bör användas så att de inte blir kontraproduktiva. Ekonomiska, politiska och militära sanktioner bör enbart användas utifrån en tydlig målsättning och för att främja situationen för mänskliga rättigheter. Det humanitära lidandet måste begränsas och sanktioner bör riktas mot de verkliga förbrytarna och inte mot den civila befolkningen. En tydligare dialog måste föras med de demokratiska och oppositionella krafterna i det land som är föremål för sanktioner. Tortyr syftar i slutändan till att bryta ned en människa och är ett uttryck för perverterat maktbruk. Det handlar om en grym, omänsklig och förnedrande behandling och är ett grovt brott mot de mänskliga rättigheterna. Arbetet mot tortyr och måste stärkas. För att få ett stopp på tortyr och för att stödja dem som överlevt måste den ständigt kräva att alla världens stater ställer sig bakom konventionen mot tortyr och i praktiken fördömer förövarna och ger offren upprättelse och rehabilitering. Dödsstraffet strider mot den mest grundläggande av alla rättigheter, rätten till liv. Ändå finns dödsstraffet kvar i närmare hälften av världens länder. Världssamfundet måste fastslå att avrättningar inte är lösningen på kriminalitet. Staten får inte döda för att visa att det är fel att döda. Enligt Amnesty avrättades minst 1 146 personer i totalt 28 länder . dömdes 2 756 till döden i 63 länder. Dessutom är mörkertalet mycket stort eftersom många länder inte offentliggör någon statistik. Fyra länder - , , och - stod för av samtliga avrättningar. anser att ett ökat tryck måste sättas på de länder som fortfarande har kvar dödsstraffet och att den socialdemokratiska regeringen återupptar kampen mot dödsstraffet som en svensk profilfråga internationellt. Om exempelvis de fyra ovan nämnda länderna skulle upphöra med dödsstraffet vore det en revolution för mänskliga rättigheter. Många av barnen i världen utsätts för krig och blir flyktingar eller av vidriga umbäranden genom en omfattande kommersiell sexuell exploatering. Regeringen måste med utgångspunkt i bilda opinion kring länders ansvar för barnens rättigheter, men också själva bistå och förmå det internationella samfundets att bistå länderna för att förverkliga barns rättigheter. I detta arbete är gatubarnens situation, barnarbete, sexuell exploatering av barn, barn på institutioner, barn och hiv/aids, barn i väpnade konflikter samt barn med funktionshinder, särskilt prioriterade områden. Mänskliga rättigheter och utveckling, beroende av varandra Mänskliga rättigheter och utvecklingspolitik delar en gemensam vision och ett gemensamt mål, nämligen att garantera frihet, välstånd och människovärde för alla. Inom utvecklings- och biståndspolitiken är mänskliga rättigheter såväl ett medel som ett mål. Ekonomisk och social utveckling är nödvändig för att kunna uppleva mänskliga rättigheter. Det är alltså en nödvändighet i utvecklingssamarbetet att hela biståndet genomsyras av mänskliga rättigheter, samt att specifika MR-projekt prioriteras. På så sätt främjas människovärdet, samt möjligheten att höja levnadsnivån för de fattigaste. FN slår fast att en grundläggande utbildning för alla människor är en mänsklig rättighet. Dessutom bidrar utbildningen till att människor blir medvetna om sina rättigheter. Det i sig kan lägga grunden för människor att våga kräva av de ansvariga att tillgodose deras medborgerliga rättigheter. Utbildning ger faktakunskaper och är också fattigdomsminskande, främjar demokratiutveckling, ökar jämlikheten, samt möjliggör en hållbar ekonomisk utveckling. Den person som får en utbildning får också bättre förutsättningar för ökad självrespekt och säkerhet. Läskunnigheten i världen har ökat och antalet barn som går i primärskola likaså. Det finns dock fortfarande över 100 miljoner barn som inte går i skolan och cirka 800 miljoner vuxna som inte kan läsa. En rad faktorer har identifierats som orsaker till varför skolgång avbryts eller inte ens påbörjas i utvecklingsländerna.