mot · GS02Fi258 · 2004-10-04 00:00:00 — Utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner Välfärden prioriteras högt av befolkningen. Den prioriteringen delas av den socialdemokratiska regeringen i retoriken, men inte i praktisk handling. av socialdemokratiskt styre har inneburit ökande skillnader mellan människor, och särskilt barnens situation är alarmerande. Allt fler rapporter1 visar hur välfärden blir alltmer ojämnt fördelad. De allra svagaste i samhället blir allt fler medan regeringen ägnar sin tid åt förhandlingar för att behålla makten. Det är kommuner och landsting som ansvarar för en stor del av välfärdstjänsterna. För att klara detta uppdrag, efter lokala behov och förutsättningar, finns en uttalad självstyrelse. Vi kristdemokrater menar att självstyrelsen är den bästa garanten för att välfärden blir likvärdig i hela landet. Det är de lokala och regionala politikerna som bäst vet vilka insatser som krävs för att tillgodose människors behov av olika välfärdstjänster. Centralstyrning är en lämplig metod i de fall det ska vara en likformig service i landet. Men är det behovsstyrd verksamhet som kräver kännedom om lokala förutsättningar är det kommunala ansvaret bästa sättet att utföra uppdraget. Dessutom ökar medborgarnas möjlighet till delaktighet och inflytande genom den nära lokala demokratiska processen. Regeringens förhållningssätt gentemot kommunsektorn präglas av en ökad detaljstyrning och en stor ryckighet. Detta leder till minskad effektivitet och otrygghet för människor som är beroende av vården och omsorgen. Äldre människor ska kunna lita på att vården fungerar den dagen man behöver den. Barn och ungdomar behöver ges goda och stabila uppväxtvillkor som inger framtidstro. Allt detta missar regeringen genom sin misstro mot kommunsektorn när den återkommande går in och öronmärker eller på annat sätt intervenerar i den kommunala självstyrelsen. Människor ska, oavsett ålder eller behov, kunna känna tillit till att välfärden fungerar och räcker till när de egna krafterna sviktar. Genom självstyrelsen ges ett handlingsutrymme för att utifrån lokala behov och förutsättningar forma en hållbar välfärd. menar dessutom att den utvecklingskraft som finns i självstyrelsen gynnar en god hushållning med gemensamma resurser. vill att alla barn ska ges rätt att få del av kommunernas stöd till barnomsorg. Kommunerna ska därför erbjuda ekonomiskt stöd även till de föräldrar som själva tar hand om sina barn. Denna möjlighet öppnas genom förändringar i skollagen och kommunallagen. Ersättningen kan utgå till föräldrar vars föräldrapenningdagar och barndagar tagit slut. Totalt ska dock undantas från denna regel och får sparas för att användas senare under barnets uppväxt. 6.1Staten ger och staten tar7 6.3Behoven ökar snabbare än resurserna7 8Kommunal upphandling och eget val9 9Potential för samordning och effektivisering10 11Kommuner ska inte konkurrera ut företag11 14Mångfald inom vård och omsorg med solidarisk finansiering13 15Satsningar föreslagna av Kristdemokraterna14 15.1Satsningen på den psykiatriska vården14 15.2En nationell vårdgaranti - värd namnet14 15.4Maxtaxan i barnomsorgen leder till större barngrupper16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den kommunala självstyrelsen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att precisera, lagfästa och institutionalisera finansieringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphandling, eget val och mångfald. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en anpassning av lagen om offentlig upphandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala bostadsbolag och avskaffande av försäljningshinder.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avskaffande av fastighetsskatten och införandet av en fastighetsavgift. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förändringar i skollagen och kommunallagen i syfte att möjliggöra införandet av ett kommunalt vårdnadsbidrag.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införande av garanterade deltidstaxor i förskolor. anvisar med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anslagen under utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner enligt uppställning: Anslag 2005 (tusental kronor) Garanterade deltidstaxor i förskolan Tillgänglighetspengar (delfinansiering av vårdgaranti förs till UO9) -1 250 000 Införande av vårdgaranti (delfinansiering av vårdgaranti förs till UO9) -1 700 000 1 Yrkandena 1 och 7 hänvisade till KU. 2 Yrkande 5 hänvisat till BoU. I denna motion beskrivs politik för kommunsektorn. Motionen är framtagen tillsammans med ledande företrädare för kommun- och landstingspolitiker. Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivåär ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas av en mindre gemenskap. Olika gemenskapsnivåer är således i första hand kompletterande till de mindre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig uppgifter eller frihet. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjen har också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt har kommunsektorn uppgifter och mål, som ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom den kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följer samhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att vara subsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger upp kommunen; landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem. Staten ska i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunerna och landstingen/regionerna. Den logiska konsekvensen är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på staten att motivera varför staten ska bestämma i uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. Ytterligare en logisk konsekvens är att regering och riksdag medverkar till att skapa en ekonomiskt stabil grund för den kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så att den kommunala sektorn med viktiga uppgifter som undervisning, äldreomsorg, sjukvård etc. blir mindre sårbar för konjunktursvängningar. Regeringsformens portalparagraf pekar ut den kommunala självstyrelsen som ett medel att förverkliga demokratin. I praktiken har dock den kommunala styrelsen fungerat som en del av den statliga förvaltningsorganisationen även om det inom vissa ramar finns en betydande frihet för kommunerna. I författningspolitisk mening är det dock inte fråga om en självstyrelse. kan kommuner fatta beslut, men finner regeringen och riksdagsmajoriteten dem dåliga står det dem fritt - i rättslig mening - att intervenera i den kommunala beslutskompetensen och inskränka beslutanderätten i olika avseenden. Därmed urholkas regeringsformen, som ger den kommunala självstyrelsen en ställning i det svenska samhället. Lagrådet har funnit anledning att påpeka att "någon innebörd måste dock den kommunala självstyrelsen ha". De nuvarande förhållandena är inte acceptabla. Om man vill ha en reell självstyrelse måste det till en rättslig kompetens för kommunerna att utöva den. har i andra sammanhang påpekat att subsidiaritetsprincipen bör bli vägledande även för nationella förhållanden, på samma sätt som i den europeiska unionens rättskapacitet. Regeringsformen behöver alltså tydliga och avgränsade bestämmelser om den kommunala beslutskompetensen. Om sådana skrivningar ska ha rättsliga verkningar för förhållandet mellan stat och kommun krävs en tydlig lagprövningsrätt, som medger att kommunerna kan hävda sitt av grundlagen fastlagda kompetensområde gentemot regering och riksdag. Den tillsatta har att utreda samhällsorganisationens struktur så att den blir mer ändamålsenlig och effektiv. I det sammanhanget bör den kommunala självstyrelsen förtydligas. Den kommunala ekonomin utgör en stor och betydelsefull del av den svenska ekonomin. Kommunernas skatter och statsbidrag utgör enligt budgetpropositionen tillsammans av BNP . I statsbudgeten utgör kommunsektorn ett av de större utgiftsområdena, ca 2005 enligt regeringens budgetproposition. Staten (riksdag och regering) har ett övergripande ansvar för att hela den offentliga verksamheten drivs och utvecklas i samhällsekonomisk balans. Vi menar att detta ansvar är förenligt med en långtgående självstyrelse. Detta kräver dock etablerade institutioner för samarbete och samförstånd mellan staten och kommunsektorn. Många brister i kommunsektorns verksamheter har sin viktigaste orsak i otillräckliga ekonomiska resurser. Den kommunala självstyrelsen måste bekräftas av en stabil och tillräcklig skattebas. I annat fall ökar beroendet av staten och den kommunala självstyrelsen minskar i samma utsträckning. Enligt vår mening ska självstyrelsen så långt möjligt kopplas till ett ekonomiskt oberoende. Detta kan ske genom att staten vid skattelindring i större utsträckning tillämpar skattereduktion och inte avdrag från den beskattningsbara inkomsten. Därmed reduceras statens skatteintäkter och inte kommunsektorns. En större andel av kommunsektorns finansiering är genom detta förfarande också kopplad till den ekonomiska utvecklingen. För att bl.a. stärka kommunsektorns självförsörjning vill avskaffa den statliga fastighetsbeskattningen och istället införa en fastighetsavgift. 6.1Staten ger och staten tar De tillskott som aviseras i form av bibehållet och utökat sysselsättningsstöd innebär ett välkommet ekonomiskt tillskott. Kommunsektorn ges nu en hygglig chans att undvika försämringar inom vården och skolan. var situationen den motsatta. Regeringen beslutade att under löpande verksamhetsår dra in tidigare aviserat statsbidrag från kommunsektorn. I samband med vårpropositionen drog regeringen tillbaka från kommuner och landsting. Detta medförde en våg av varsel och framförallt oro bland brukare och personal om vilka ekonomiska ramar som gäller. Den ryckighet och det planlösa förhållningssätt som regeringen visar gentemot kommunsektorn är samhällsekonomiskt olönsam och minskar effektiviteten. En stabil och hållbar ekonomisk utveckling ökar möjligheterna till god hushållning med gemensamma resurser och ger trygghet för medborgarna. Kommunernas ekonomi är i hög grad beroende av sysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktiga tillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre, om regeringen lagt kraft på att åtgärda de välkända strukturella problemen som urholkat den svenska tillväxtkraften. Detta har inte gjorts, vilket har begränsat tillväxten av inte minst skatteintäkter. En illustration av detta samband är att om haft samma tillväxttakt som 1994-2004 så hade BNP varit högre och kommunsektorns skatteunderlag cirka 35 miljarder större - . Kommunernas finanser försämras kraftigt jämfört med förutsättningarna . Detta beror på att skatteunderlagsutvecklingen blivit betydligt svagare än den bedömning som regeringen gjorde i budgetpropositionen . Detta resulterar i att kommunerna får en negativ avräkning på de preliminärt utbetalda skatteintäkterna . Enligt Svenska Kommunförbundets senaste skatteunderlagsprognos uppgår avräkningen till minus per invånare. Det är som sysselsättningen faller, vilket direkt påverkar kommunernas skatteunderlag och därmed välfärden. 6.3Behoven ökar snabbare än resurserna En faktor som påverkar kommunsektorn är befolkningens starkt förändrade ålderssammansättning. Denna faktor har inneburit väsentligt förändrade förutsättningar och behov. De höga födelsetalen tillsammans med en ökad livslängd, och därmed fler äldre människor, kräver ökade resurser för främst vård och utbildning. Det stora skattebortfallet på grund av egenavgifterna och de etappvisa återföringarna i form av ökade statliga bidrag har därför framtvingat ett stort förändrings- och omstruktureringsarbete inom kommunsektorn. Trots de senaste tio årens stora påfrestningar har kommunsektorn genomfört en betydande strukturomvandling. Detta menar vi inte hade varit möjligt utan det kommunala självstyret. Det finns en utvecklingskraft i handlingsutrymmet som självstyrelsen ger. I takt med den socialdemokratiska regeringens allt klåfingrigare detaljstyrning minskar sektorns möjligheter att klara de påfrestningar som uppkommer. Mot bakgrund av de demografiska förändringar som ligger framför och medborgarnas förändrade önskemål krävs ett förtydligat uppdrag för såväl kommuner som landsting. Ansvarsfördelningen mellan de skilda politiska nivåerna behöver klargöras och spelreglerna stabiliseras för att vårt land ska klara välfärdens utökade anspråk på det gemensamma. Ett problem som uppstått vid ett flertal tillfällen är att den socialdemokratiska regeringen inte alltid följer den s.k. finansieringsprincipen. Principen säger att en statligt beslutad förändring som (indirekt) påverkar kommunernas ekonomi, t.ex. genom förändringar i skatteunderlaget, ska regleras genom det generella statsbidraget så att kommunernas ekonomiska situation inte förändras (varken till det bättre eller sämre) av den aktuella åtgärden. Till exempel reglerades aldrig den effekt på kommunernas skatteunderlag som de införda allmänna egenavgifterna innebär. Kommunerna har förlorat på att denna åtgärd inte reglerades enligt finansieringsprincipen. För det andra bör det också framgå av målet för politikområdet att den s.k. finansieringsprincipen alltid ska tillämpas när staten () beslutar om regler som indirekt har effekter på kommunernas ekonomi. Ett exempel på detta är den gröna skatteväxlingen, som regeringen tillsammans med dess stödpartier planerar att genomföra. Skatteväxlingen ger kommunerna ökade kostnader inom ett flertal områden till exempel transportverksamheten, skolskjutsar och ökade förbrukningsavgifter för el. Dessa kostnadsökningar har inte kommunerna kompenserats för. föreslår att beslutar att målet för politikområdet Allmänna bidrag till kommuner förändras enligt följande: Målet för politikområdet är att skapa goda och likvärdiga förutsättningar för kommuner och landsting att uppnå de nationella målen inom olika verksamheter. Målet för politikområdet är att utifrån subsidiaritetsprincipen, med beaktande av principen om kommunalt självstyre samt en konsekvent tillämpning av finansieringsprincipen skapa goda och likvärdiga förutsättningar för kommuner och landsting att uppnå de nationella målen inom olika verksamheter. 8Kommunal upphandling och eget val Den offentliga upphandlingen av varor och tjänster är en omfattande och samhällsekonomiskt betydelsefull verksamhet. För del handlar det om och för hela kommunsektorn 170 miljarder, varav primärkommunerna svarar för 100 miljarder. Ur ett offentligfinansiellt perspektiv är det angeläget att upphandlingen är så effektiv och konkurrensfrämjande som möjligt för att dels främja fungerande marknader inom olika sektorer, dels ge så bra valuta som möjligt för de skattepengar som finansierar verksamheterna. Upphandling, eller tillämpning av s.k. kundvalsmodeller, handlar för oss i första hand om individperspektivet - att möjliggöra valfrihet och mångfald med hög kvalitet för den enskilde. Ordet "kundval" är emellertid missvisande, och vi kristdemokrater anser att det är långt ifrån ett idealiskt begrepp. Naturligtvis är inte invånaren i en kommun eller i ett landsting/region en kund i vanlig bemärkelse. Inte desto mindre är det ett begrepp och ord som används flitigt för att beskriva den valmöjlighet och ekonomiska maktförskjutning som ligger i de s.k. kundvalsmodellerna. Vi vill istället använda begreppet eget val om t.ex. invånarnas eller föräldrarnas rätt att så långt möjligt fatta egna beslut om gemensamt finansierad service. Näringslivet måste vitaliseras så att använda skattepengar på ett effektivt sätt och snabbare kan ta till vara nya sätt att bedriva en viss verksamhet. Upphandling av varor och tjänster, eller modeller för eget val, är - om de används rätt - väl fungerande medel för att nå målet om kommuninvånarnas och medborgarnas gemensamma bästa. Dessvärre verkar regeringen och den statliga upphandlingskommittén med sitt slutbetänkande SOU 2001:31 Mera värde för pengarna vara inne på en direkt kontraproduktiv väg i några av dessa frågor. Vi anser det exempelvis vara helt felaktigt att vid upphandling sortera bort verksamheter som drivs med någon form av vinstsyfte. Det viktigaste perspektivet är hur medborgaren, tillsammans med sina närmaste eller som enskild, i så hög grad som möjligt ska kunna påverka sin situation och välja det alternativ av gemensamt finansierad service som passar honom eller henne bäst, som tryggheten och kvaliteten är god. Kommuner och landsting bör anpassa sin verksamhet så att detta kan uppnås. Därför anser vi bl.a. att verksamhet som inte är myndighetsutövning eller strategiska ledningsfunktioner bör konkurrensutsättas genom upphandling i de fall det är fråga om gemensamma servicetjänster och det bedöms att valfrihet, effektivitet, kvalitet och ekonomi skulle gynnas. I de fall det är fråga om individuella servicetjänster är modeller med eget val det verktyg vi anser bäst klara av att skapa valfrihet, mångfald och hög kvalitet, och därmed ge trygghet till den som brukar tjänsten. All konkurrensutsättning eller införandet av system för eget val kan förstås inte ske på en gång. Varje enskild verksamhetsförändring måste planeras noga. Kommuninvånarna bör ges möjlighet att fritt välja utförare av individuella servicetjänster genom olika typer av modeller för eget val. Detta gäller t.ex. barnomsorg, skola och hemtjänst. Inom hälso- och sjukvården har möjligheten till eget val blivit avsevärt större genom införandet av "det fria vårdvalet". Vi ser detta som en god utveckling. finns områden där möjligheten till eget valär begränsad. Kommunens organisation bör vara sådan att myndighetsutövning skiljs från övrig verksamhet. Dessutom bör det "sorteras ut" vad som är gemensam service och vad som är individuell service. Kvalitetsaspekterna vid förfrågningsunderlagens utformning när verksamheter ska upphandlas måste värnas och ackrediteringssystem för olika typer av entreprenadföretag (vård- och omsorgsgivare m.m.) bör kunna användas som ett alternativ till detaljreglerade förfrågningsunderlag vid upphandlingar och för att auktorisera företag som vill ingå i ett system för eget val. En fortlöpande kvalitetsuppföljning och granskning av verksamheterna är nödvändig. Upphandling av varor och tjänster bör ta hänsyn till mindre företags möjlighet att lägga anbud. Utbetalningsvillkoren vid upphandling eller i ett system för eget val bör utformas så att även mindre företag kan lägga anbud eller nyetableras. Kommunalt och statligt ägande av företag bör avvecklas på marknader där privata företag redan konkurrerar, eller skulle kunna konkurrera, och där inte sociala, hälsomässiga eller ekonomiska restriktioner motiverar ett offentligt ägande. 9Potential för samordning och effektivisering Kommunsektorn är inte en gång för alla "färdig" till sina strukturer. På många håll finns det potential att effektivisera och samordna verksamheter så att resurser frigörs till verksamheter där de bäst behövs. Den offentliga upphandlingen har i vissa kommuner förbättrats, men kan utvecklas väsentligt. Genom entreprenadupphandling visar det sig ofta att det går att få likvärdig kvalitet till ett lägre pris. är det viktigt att enskilda entreprenörer tillåts utveckla egna, långsiktiga verksamheter, och inte bara hänvisas till att tillfälligt överta kommunala verksamheter. Olika former av s.k. eget valökar valfriheten för medborgarna och förbättrar för alla genom en hälsosam konkurrens på lika villkor, vilket i sin tur leder till en utveckling och kvalitetsförbättring av såväl service som produkter. Verksamheten i kommuner och landsting ska vara gemensamt finansierad. Att kommunen ansvarar för och finansierar en verksamhet behöver dock inte innebära att kommunen står som utförare av den. Entreprenader och konkurrensutsättning är inte mål i sig men ska ses som medel, bland andra, för en bättre verksamhet. En ökad konkurrensutsättning med tydliga och mätbara kvalitetskrav inom det kommunaltekniska området kan ge minskade kostnader och därmed frigöra resurser för kärnverksamhet. Med tydliga kvalitetsmål, uppföljning och utvärdering kan alternativa driftsformer öka valfriheten även inom skolan och vården och tillföra ekonomisk och/eller ideell nytta. Den bristande sektorssamordningen i samhället som helhet präglar också verksamhet. Alltför mycket av stuprörsmentalitet missar människors alltmer sammansatta behov. Utvecklingen mot en ökad samordning och tidiga insatser exempelvis genom familjecentraler är en positiv förändring. Sektorssamordning måste ske såväl inom en kommun eller landsting som mellan olika myndigheter. Samordning, samverkan och samarbete inom den offentliga sektorn ökar enskilda människors möjligheter att få sina behov tillgodosedda och en god resurshushållning uppnås. Det är viktigt att slå vakt om kommunernas möjligheter att fullt ut ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Det är inte en statlig uppgift att fatta beslut om de kommunala bostadsföretagen. Sådana ställningstaganden måste göras i kommunerna mot bakgrund av förhållandena i det enskilda fallet. Det ska inte vara ett statligt beslut om det ska finnas ett kommunalt bostadsbolag eller inte. Genom en tillfällig stopplagstiftning och därefter ett lagstadgat krav på tillstånd från vid försäljningar av kommunala fastigheter, har staten tagit en betydande makt att styra skötseln av de kommunala bostadsbolagen. Någon särskild lagstiftning för försäljning av hela eller delar av kommunala bostadsföretag behövs inte. Av respekt för den kommunala självstyrelsen vill avskaffa de lagar som den socialdemokratiska regeringen drivit igenom för att begränsa kommunernas kontroll över bostadsförsörjningen och de egna bostadsbolagen. 11Kommuner ska inte konkurrera ut företag Kommunala bolag bör i princip avvecklas på marknader där privata företag konkurrerar eller skulle kunna konkurrera på ett funktionellt sätt. Förutsättningen för detta är emellertid att det gemensamma bästa för alla kommuninvånare inte talar för ett kommunalt ägande. Ett sätt att stödja de mindre företagen är att vid kommunala upphandlingar dela ordern i flera poster så att även de kan vara med i budgivningen. Sammantaget påverkas förutsättningarna för att förbättra och bibehålla den offentliga servicen på både av en bättre arbetsmarknad och av egna strukturförändringar. är det endast en bättre tillväxtpolitik för fler människor i arbete och fler arbetade timmar som kan säkra kommunsektorns framtida kvalitet. Inte minst därför är tillväxtfrågor så högt prioriterade av . Med fler människor i arbete ökar skatteunderlaget för kommunerna. Nuvarande utveckling är oroväckande eftersom sjuktalen är rekordhöga och antalet arbetade timmar minskar. föreslår även att kommunen ges rätt att införa en fastighetsavgift som den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhusenheter, bostadshyreshusen (hyres- och bostadsrätter) och industriella och kommersiella lokaler. De minskade skatteintäkterna för staten kompenseras bland annat genom en minskning av det generella statsbidraget till primärkommuner som dessa ges möjlighet att ta ut en avgift per småhusenhet om högst . Kommunerna får likaledes ta en årlig fastighetsavgift på max per bostadslägenhet, högst per kvadratmeter för de kommersiella lokalerna och högst per kvadratmeter och år för industrienheterna.