mot · GS02A322 · 2004-10-01 00:00:00 — 6Könsperspektiv på arbetsmarknadspolitiska åtgärder6 7Könssegregering och offentlig sektor6 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en samlad strategi för insatser och handlingsprogram för att skapa möjlighet för invandrade kvinnor att komma in på arbetsmarknaden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att politiska beslut inom arbetsmarknadsområdet i sina förarbeten och analyser skall ha ett könsmaktsperspektiv. begär att regeringen ger Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att utforma riktade satsningar i syfte att öka mäns deltagande i kvinnodominerade yrken.1 begär att regeringen ger i uppdrag att granska hur den arbetsplatsförlagda verksamheten i grund- och gymnasieskolan överensstämmer med läroplanernas skrivningar om jämställdhet.1 begär att regeringen ger Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att arbeta för att ge praktikhandledare, mentorer och studie- och yrkesvägledare förmåga att aktivt bryta könstraditionella yrkesval.1 begär att regeringen låter genomföra en samlad analys över hur de senaste årens arbetstidsförkortningar påverkat villkoren för kvinnor respektive män samt vilken betydelse olika uttag av arbetstidsförkortningar har för jämställdheten och möjligheten till annan fördelning av det betalda och obetalda arbetet. begär att regeringen tillsätter en särskild utredning som får till uppgift att närmare utreda olika anställningsformers effekter ur ett klass-, köns- och etnicitetsperspektiv. 1 Yrkanden 3, 4 och 5 hänvisade till UbU. På arbetsmarknaden avspeglas maktförhållanden i samhället. Den är indikatorn på facklig styrka kontra arbetsgivarmakt. Den avslöjar klasskillnader och könsförtryck. Också könsmaktsordningen, som systematiskt underordnar kvinnor och överordnar män, präglar arbetsmarknaden. Kvinnor missgynnas och diskrimineras på en rad områden. Könsmaktsordningen kan avläsas i att kvinnor diskrimineras när det gäller lönesättning, anställningstrygghet, arbetstider, a-kassan, tilldelning av arbetsuppgifter etc. Klass- och etnicitetsskillnader slår också igenom. De allra största orättvisorna utsätts LO-kvinnor för, främst de unga. De har de sämsta arbetsvillkoren vad gäller trygghet i anställning, möjlighet till inflytande och löper störst risk att utsättas för våld och hot. Arbetsmarknadens parter har ett stort ansvar för att arbeta mot könsdiskriminering, men det är också ett ofrånkomligt faktum att även politiken måste bli bättre på att ta ett övergripande ansvar för dessa frågor. Den grupp som utsätts för flest former av diskriminering på arbetsmarknaden är invandrade kvinnor. Det gäller dels kvinnor som kommit till och som aldrig fått chansen på arbetsmarknaden, dels också kvinnor som varit i . Anledningen till detta är att kvinnor i allmänhet, och invandrade kvinnor i synnerhet, ofta fungerar som en buffert på arbetsmarknaden - inte minst i lågavlönade och lågkvalificerade arbetsuppgifter. Den arbetskraftsinvandring vi hade hörde samman med en stark expansion av industriproduktion och en stor efterfrågan på arbetskraft. Kvinnorna som invandrade anställdes till stor del inom låglönebranscher dit det var svårt att få annan arbetskraft. försämrades situationen drastiskt. Många av de kvinnor som var anställda inom tillverkningsindustrin drabbades av nedsatt arbetsförmåga, parallellt med en utveckling där sysselsättningen inom tillverkningsindustrin minskade. Att det finns ett etniskt perspektiv på diskriminering på arbetsmarknaden vet vi. Utöver denna "allmänkunskap" är dock kunskapen bristfällig. Vi har t.ex. för lite kännedom om hur etnicitet, kön och klass samvarierar som diskriminerande eller begränsande kategorier på arbetsmarknaden. Det behövs mer kunskap, både statistik och kvalitativa studier, för att hitta förändringsstrategier som tar hänsyn till etnicitet och till kombinationer av "underordnande kategorier". Den kunskap som är under utveckling borde ges större spridning, men också möjlighet att utvecklas. Här utgör forskningen av , sociolog och docent på , en viktig utgångspunkt. Ett annat exempel på en aktuell studie är avhandling i ekonomisk historia som behandlar försörjningsstrategier hos ensamförsörjande kvinnor med låg inkomst. Det finns ett stort behov av uppdatering och ytterligare kunskapsutveckling vad gäller invandrade kvinnors situation på arbetsmarknaden. Det behövs också strategier gentemot arbetsgivare som på olika sätt begränsar invandrade kvinnors möjlighet på arbetsmarknaden. menar att det behövs intensifierade insatser och särskilda handlingsprogram för att stödja invandrade kvinnor att komma in på arbetsmarknaden. Regeringen bör återkomma till med ett handlingsprogram och en samlad strategi på området. Inkomst- och löneklyftan mellan kvinnor och män är en viktig komponent i ojämlikheten på arbetsmarknaden. För att få till stånd en förändring är det viktigt att utgå från en analys som tar in samtliga aspekter av hur denna klyfta uppstår och upprätthålls. Generellt för arbetsmarknaden gäller att kvinnor underordnas. Det handlar om hur fördelningen mellan det betalda och det obetalda arbetet ser ut, om att kvinnor fortfarande har ansvaret för omsorgsarbetet - både det betalda och det obetalda. Kvinnors arbete värderas lägre än mäns. Det går också att se förklaringar i det ekonomiska systemet. Det minskade ekonomiska utrymmet för offentlig verksamhet har begränsat möjligheten för de kvinnor som bär upp denna verksamhet att kräva rättvisa löner och arbetsvillkor. menar att det finns tre huvudförklaringar till löneklyftan mellan könen: arbetsdelning, arbetstid och diskriminering. Den genusordning som råder i samhället gör sig också gällande på arbetsmarknaden. Principerna om isärhållande av könen och en manlig norm påverkar både den horisontella och den vertikala könsstrukturen på arbetsmarknaden. Kvinnor och män befinner sig till stor del inom olika yrken och branscher - detta som brukar benämnas som den könssegregerade arbetsmarknaden. Medan kvinnor arbetar både i offentlig och privat sektor, befinner sig män till största delen i privat sektor. De yrken och branscher som domineras av män tenderar också att vara högre avlönade än de kvinnodominerade, oavhängigt grad av ansvar, utbildning etc. Inom samma yrkesgrupper återfinns kvinnor i högre utsträckning på lägre befattningar, med lägre löner, medan män i större utsträckning innehar chefspositioner (det som i beskrivs som "män är som korkar - flyter alltid upp"). En förklaringsfaktor till löneskillnader mellan kvinnor och män finns i skillnaderna i arbetstid. Löneskillnader existerar också mellan heltidsarbetande kvinnor och män, men för att förklara omfattningen i löneklyftan måste kvinnors och mäns tidsanvändning problematiseras. Enligt () tidsanvändningsstudie hade kvinnor och män i genomsnitt lika stora arbetsbördor /01. I detta mått räknas både förvärvsarbete och hemarbete. Den dagliga arbetsbördan har då minskat med ca för båda könen jämfört med mitten av . Bakom detta finns starka könsmarkörer. Först och främst i fördelningen mellan betalt och obetalt arbete, men också i när och hur arbetsbördan infaller - s.k. kvalitetsaspekter. Även arbetstidens förläggning skiljer sig åt. Mäns arbete, såväl betalt som obetalt, sker i högre utsträckning på vardagar . Kvinnors arbete fördelas över dag- och samt . Allra vanligast är obekväma eller oregelbundna arbetstider i det betalda arbetet bland LO:s kvinnor. Det är också genomgående stora skillnader mellan LO-medlemmar och andra. Att ha obekväma eller oregelbundna arbetstider är mer än tio gånger vanligare bland LO:s kvinnor än bland kvinnor (jämfört ). Omfattningen av förvärvsarbete påverkar inte bara den aktuella lönen utan har bäring på utvecklings- och karriärsmöjligheter, socialförsäkringsnivåer och slutligen pensionen. är kvinnor starkt överrepresenterade när det gäller deltidsarbete. Det gäller både s.k. frivillig deltid som de som arbetar deltid på grund av arbetsmarknadsskäl (deltidsarbetslösa). En analys av tidsanvändningstudien ger vid handen att anledningen till att kvinnor ofta "väljer" att arbeta deltid är deras oproportionellt stora ansvar för barnomsorg och hemarbete. Kvinnors villkor på arbetsmarknaden präglas av att de bär huvudansvar för hem och familj. För att möjliggöra för kvinnor att delta på arbetsmarknaden på samma villkor som män krävs en förändring i fördelningen av det obetalda arbetet - dvs. att män tar större ansvar för, och ökar sin andel av, det obetalda arbetet. Inom många kvinnodominerade yrken och branscher är det vanligt med deltid och olika former av osäkra visstidsanställningar. Problemen med tidsbegränsade anställningar utvecklas senare i motionen. Utöver de strukturella hinder som arbetsdelningen och arbetstiden utgör, återfinns löneskillnader som inte kan förklaras av arbetstider, olika erfarenheter, utbildning, ålder och liknande faktorer. Denna form av diskriminering existerar både på kollektiv och individuell nivå. Den kollektiva formen av diskriminering brukar benämnas som värderingsdiskriminering, och dess huvudfokus ligger på att kvinnodominerade och mansdominerade yrken värderas olika även om innehållet i arbetsuppgifterna är likvärdiga i form av exempelvis ansvar och krav. Arbetsvärdering är ett verktyg som kan användas för att förhindra denna typ av diskriminering. Den individuella diskrimineringen föreligger när två personer av olika kön hos samma arbetsgivare, med likvärdiga arbeten, har olika lön. Även om denna form av diskriminering inte är av samma omfattning som de övriga, utgör den ett sista led i den struktur som sanktionerar mäns överordning på arbetsmarknaden. I exempel från lönediskrimineringsmål i arbetsdomstolen motiverades de könsbaserade löneskillnaderna med marknadsskäl. AD:s bevisföring resulterar i ett cirkelresonemang - man motiverar lönediskriminering på en arbetsplats med att det råder lönediskriminering på marknaden. utvecklar i en annan motion vår syn på jämställdhetslagen. Många av de ekonomiska och könsrelaterade mekanismerna på arbetsmarknaden upprätthåller och stärker varandra. En könskonservativ ansvarsfördelning inom hushållet förstärker den ekonomiska ojämlikheten mellan könen. Detta bidrar i sin tur till att det blir ekonomiskt rationellt, i en kortsiktig mening, att fördela betalt och obetalt arbete efter kön. En arbetsmarknad som diskriminerar kan påverka kvinnor att välja "kvinnoutbildningar" och "kvinnoyrken". Värderingsdiskriminering gör också att män istället väljer för dem möjliga, säkrare och mer välbetalda yrken. Detta i sin tur förstärker den könsuppdelade arbetsmarknaden, och föreställningarna om manligt och kvinnligt förblir outmanade. 6Könsperspektiv på arbetsmarknadspolitiska åtgärder vill med det ovanstående tydliggöra vikten av att politiska beslut och lagförslag inom arbetsmarknadspolitikens område måste föregås av en helhetsanalys med könsperspektiv. Samtliga beslut skall i sina förarbeten och analyser ta in den kunskap som krävs för att de även får en könsmaktsutjämnande effekt. Detta bör ge regeringen till känna. 7Könssegregering och offentlig sektor Välfärdssamhället vilar på en offentligt finansierad omsorgssektor. Ofta förenklas problematiken med den könssegregerade arbetsmarknaden i den offentliga debatten, genom att man angriper den offentliga sektorn. Detta är dock en, i vissa fall avsiktlig, feltolkning. I utredningen Den könsuppdelade arbetsmarknaden (SOU 2004:43) konstaterar utredaren att ofta beskrivs som ett mycket, ibland till och med extremt, könssegregerat land i jämförelse med andra motsvarande länder. Av utredningen framgår att det inte finns fog för dessa påståenden. Skillnaderna beror helt på vad man räknar som arbete. Inkluderas både det oavlönade och det avlönade arbetet är skillnaderna mellan länderna tämligen små. I har vi skapat lönearbete av det som i de flesta andra länder är osynliggjort och oavlönat arbete, som utförs av kvinnor - det som vi i dagligt tal benämner som offentlig sektor. I statistiken ger detta intrycket av att länder med en stor del hemarbetande kvinnor skulle vara mindre könssegregerade än länder med en låg andel hemarbetande, men såär självklart inte fallet. Detta faktum är viktigt att ha som grund när man talar om "den könssegregerade arbetsmarknaden". En omfångsrik, gemensamt finansierad, offentlig sektor har varit och är alltjämt avgörande för möjligheten att skapa ett jämställt samhälle. Offentlig sektor är fortfarande en viktig arbetsmarknad för kvinnor, och varannan kvinna som förvärvsarbetar gör detta inom denna sektor. Därmed är den offentliga sektorn fortfarande en grundbult för kvinnors möjlighet till egen försörjning. Eftersom välfärdssektorn ägs och styrs av gemensamma medel har den också ett särskilt ansvar i att vara en föregångare när det gäller att utjämna könsorättvisor på arbetsmarknaden. I likhet med bil. 13, Delad Tid (LU 2003/04), menar vi att den offentliga sektorn måste utveckla sitt arbete inom detta område. minimikrav (borde) vara att de offentliga institutionerna inte motverkar jämställdheten. Man kan därför fråga vilka normer politiken skapar när offentliga sektorn lönesätter traditionella kvinnoyrken lägre i relation till manliga yrken och när anställningsformer och övriga arbetsvillkor inom 'kvinnoyrkena', trots ett stadigt ökande behov av kompetent arbetskraft, är sämre än i de flesta andra branscher. De direkta effekterna i form av hälsoeffekter och kvalitetsproblem i verksamheterna är påtagliga. Men problemen omfattar förmodligen också nog så allvarliga normerande effekter på attityder och könsnormer. menar också, i likhet med utredningen, att en första förutsättning är att tillse att kommuner och landsting ges resurser i överensstämmelse med deras åtaganden. Kravet påökade resurser har under de senaste budgetförhandlingarna varit huvudkrav, och vi har också till viss del kunna göra detta möjligt. Vi menar också att denna fråga även måste drivas framgent, inte minst i arbetet med den nationella handlingsplanen mot könsdiskriminerande löner, som utarbetas i samarbete mellan regeringen, och . Utifrån det som sagts ovan kan vi konstatera att vi har en arbetsmarknadsstruktur där kvinnor och män utför avlönat arbete på skilda arenor och under skilda förutsättningar. I utredningen Den könsuppdelade arbetsmarknaden (SOU 2004:43) markeras de historiska rötterna till denna uppdelning och hur de påverkar dagens situation. Trots att kvinnor var en viktig arbetskraft senare del kom de att gradvis exkluderas i och med att de förnekades tillträde till arbetsmarknaden och utbildningssystemet på samma villkor som männen. Segregering och diskriminering kom på så sätt att byggas in i arbetsmarknadens och arbetslivets strukturer. Trots att arbetsmarknadens organisation och utbildningssystemets uppbyggnad är väsenskild från vad den var och trots att kvinnorna utgör hälften av arbetskraften och inga yrken är stängda för dem längre är inte de gamla, manspräglade, strukturerna utplånade. Det gör sig påminda men de utmanas , och allt intensivare, av nya moderna icke-mansimpregnerade strukturer. Utredningen konstaterar också att könsuppdelningen minskat. Denna minskning har skett tack vare att kvinnors utbildnings- och yrkesval har breddats. För att tillgodose framtidens arbetskraftsbehov och för att få till stånd en mindre könsuppdelad arbetsmarknad krävs nu att män i högre utsträckning tar arbete i de kvinnodominerade sektorerna. Frågan om uppdelningen på arbetsmarknaden och dess värdering har behandlats tidigare i motionen. Det faktum att män inte söker sig till kvinnodominerade yrken måste ses mot bakgrund av analysen om genussystemet, om isärhållning och hierarkisering där män konsekvent överordnas kvinnor. Den centrala frågan handlar om att bryta undervärderingen av kvinnodominerade yrken. Mer resurser till offentlig sektor är en viktig del i detta arbete. Andra frågor handlar om att skapa trygga anställningar inom alla yrkesgrupper. Utöver detta ska man självklart också arbeta med de verktyg som utbildning och arbetsmarknadspolitiken kan ge. I utredningen Den könsuppdelade arbetsmarkanden (SOU 2004:43) pekas också på vikten av att föra en politik som "luckrar upp de stelheter som är starkt förknippade med kön som finns på arbetsmarknaden", dvs. som avlägsnar de synliga och osynliga hinder som finns för kvinnors och mäns fria val och äkta preferenser och avskaffar orättfärdiga arbetsvillkor som är förknippade med olika yrkens könsdominans. Utredningen ger också ett antal förslag pååtgärder inom ramen för , Myndigheten för skolutveckling och olika arbetsmarknadspolitiska program. instämmer i vissa av dessa förslag. vill dock påpeka vikten av att satsningar som syftar till att få kvinnor att göra "otradtionella" utbildnings- och yrkesval ges fortsatt prioritering som vi anser att regeringen bör förtydliga och konkretisera uppdrag till berörda myndigheter, i syfte att öka mäns deltagande i kvinnodominerade yrken. I första hand bör man ge Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att utarbeta kurser i enlighet med det koncept som tidigare använts för flickornas kurser i teknik. Det vill säga kurser som ger pojkar möjlighet att prova på yrken inom vård, skola och omsorg. Kurser med liknande upplägg bör tillskapas inom ramen för Arbetsmarknadspolitikens ungdomssatsningar och Kommunala Ungdomsprogrammet (KUP), för den grupp unga män som lämnat skolsystemet men som är arbetslösa. Vidare bör få i uppdrag att granska den arbetsplatsförlagda verksamhet som bedrivs för elever i grund- och gymnasieskolan för att se om den överensstämmer med de skrivningar om jämställdhet som finns i läroplanerna Lpo94 respektive Lpf94. Vidare bör Myndigheten för skolutveckling se till att gruppen praktikhandledare/mentorer, men även studie- och yrkesvägledare, får kunskap om hur man aktivt arbetar med att bryta de könstraditionella mönstren, inklusive yrkesvalen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I utredningen betonas också skevheten i att fokus nästan enbart legat på arbetskraftsutbudet, medan satsningar för att påverka arbetsgivarna och deras efterfrågan på otraditionell arbetskraft varit mindre. , som redan har ett regeringsuppdrag att arbeta med att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden, bör i nästa regleringsbrev ges i uppdrag att närmare granska arbetsgivarnas roll i arbetet med att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Utöver detta bör AMV granska den vägledning som ges till arbetssökande, såväl i personliga möten som i skrivet material, ur ett könsperspektiv. Verket bör också ges i uppdrag att granska vilka orsakerna är till att verkets egna utbildningar uppvisar ett konservativt könsmönster trots de resurser man haft till sitt förfogande för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har drivit frågan om en förkortning av veckoarbetstiden med målet sextimmars arbetsdag. Trots en utveckling med olika avtalslösningar som innefattar arbetstidsförkortningar framstår en förkortning av normalarbetstiden fortfarande som den modell som tar sikte på jämställdhet och på förändrade förutsättningar för en annan fördelning av det obetalda och betalda arbetet. En förkortning av veckoarbetstiden är även fortsättningsvis en viktig jämställdhetsfråga, och välkomnar den försöksverksamhet som regeringen tillsammans med och arbetar med att utforma. har i sin rapport av arbetstidsförkortningar 2000-2003 (2003:15) gjort en översiktlig kartläggning av försök med arbetstidsförkortningar som genomförts i privat och offentlig sektor . Rapporten hade som syfte att "redovisa utvärderingar av olika effekter av arbetstidsförändringarna, såsom arbetstagarnas hälsa och jämställdhet". Frågan om arbetstid och jämställdhet tas också upp i rapporten, där det konstateras att frågan är komplex och att forskningen inte ger en klar bild. menar att det finns anledning att fördjupa kunskaperna i denna fråga ytterligare. Vi anser att det finns behov av en samlad analys av hur de senaste årens arbetstidsförkortningar påverkat villkoren för kvinnor respektive män samt vilken betydelse olika uttag av arbetstidsförkortningar har för jämställdheten och möjligheten till annan fördelning av det betalda och obetalda arbetet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Som nämnts tidigare i motionen är arbetsbördan lika för män och kvinnor - med den skillnaden att män i högre utsträckning får betalt för sitt arbete. En överväldigande majoritet av de deltidsarbetande () är kvinnor. Kvinnors deltidsarbete är direkt kopplat till deras huvudansvar för det obetalda hemarbetet, medan de fåtal män som arbetar deltid gör det på grund av studier, sjukskrivning eller delpension. Många av de deltidsarbetande kvinnorna vill också arbeta mer avlönat. Undersysselsättning är i första hand ett problem för kvinnor, som utgjort av de deltidsarbetslösa . Än en gång kan det konstateras att kvinnorna drar det kortaste strået och att kön och klass i stor utsträckning fäller avgörandet. Skillnader i arbetade timmar slår igenom i form av ökade skillnader i inkomst. Färre timmar ger lägre ersättning i sjukförsäkring och sämre pension. Undersysselsättning är destruktivt, såväl för den enskildes ekonomi som för landets ekonomi. menar att fasta heltidsarbeten ska vara norm på arbetsmarknaden, och företrädesrätten för deltidsanställda till utökad arbetstid bör utvidgas till att omfatta samtliga driftsenheter hos arbetsgivaren samt att kvalifikationskravet bör mildras. Detta utvecklar i en annan motion. Andra förändringar som införts och som i hög grad påverkar anställningstryggheten är dels en försvagning av turordningsreglerna, dels en försämring av företrädesrätten. kartläggningar indikerar att det i stor utsträckning är kvinnor som missgynnas av reglerna. Företrädesrätten är en viktig del i anställningsskyddet för att förhindra diskriminering, och rätten infördes för att motverka att oseriösa arbetsgivare säger upp personal för att kunna anställa andra. Arbetsdomstolen har slagit fast att om den som har företrädesrätt inte omgående kan tillträda tjänsten har arbetsgivaren rätt att erbjuda tjänsten till någon annan. En företrädesrätt, som den nuvarande, omfattar och innebär att många föräldralediga inte kan utnyttja sin företrädesrätt. Därför föreslår i annan motion att företrädesrätten förlängs . Turordningsreglerna förändrades 2001 och innebar att arbetsgivaren ensidigt, och utan motivering, kan undanta två personer vid upprättande av turordningslistor vid uppsägningar på arbetsplatser med färre än tio anställda. Uppföljningar som gjorts tyder på att det är kvinnor som till största delen missgynnas av regelförändringen. Men mörkertalet är stort. Den rättsliga otryggheten drabbar alla även om vissa grupper är utsatta för större risker, t.ex. gravida, fackligt aktiva, invandrade, arbetshandikappade etc. Utskottet konstaterade i betänkande 2003/04:AU04 att "tecken tyder på att tillämpningen av turordningsregeln har drabbat orättvist och godtyckligt utan att möjlighet finns att få frågan rättsligt prövad" och att det sammantaget fanns tungt vägande skäl för att avskaffa tvåpersonsundantaget i LAS. föreslår i annan motion att regeln upphävs samt att avtalsturlistor alltid skall godkännas av central arbetstagarorganisation när föräldralediga och/eller gravida är berörda. Trygghet i anställning ger också trygghet i försörjning och bättre möjligheter till att planera framtiden. Den anställningsform som innebär den allra största otryggheten är den s.k. behovsanställningen. Arbetsgivaren ringer och erbjuder arbete när behov uppstår, kanske först under den dag då man vill att den anställde ska arbeta. Förutom den otrygghet och ovisshet som situationen i sig ger upphov till har det visat sig att behovsanställningar i mycket liten utsträckning leder till fasta jobb. Vidare minskar behovsanställningarna antalet arbetade timmar för arbetstagaren eftersom dessa utgör ett hinder för henne att arbeta i den omfattning hon kan och önskar.