mot · GS02N307 · 2004-10-01 00:00:00 — Det svenska stödet till kärnkraft i andra länder kan också bli mer direkt. I Svenska kraftnäts investeringsplan vill bolaget använda för en ny likströmskabel till . Denna kabel behövs inte för några svenska behov. Däremot är den av stor vikt för den planerade finska reaktorn. Det är världens största reaktor i ett ganska litet land. När den drabbas av snabbstopp, vilket inträffar kanske en gång , kommer det finska nätet att utsättas för mycket stora påfrestningar. Reservkraft behövs snabbt, och den ska tas från . När reaktorn fungerar är det å andra sidan ett väldigt stort tillskott som inte alltid motsvaras av en efterfrågan i . Då ska ta hand om överskottet. Att detta är en svensk subvention till finsk kärnkraft är uppenbart. Det är också en dålig affär för . De 2 miljarderna kommer att få betalas av de svenska elkonsumenterna, inklusive den elintensiva industrin. För pengarna får de en försämrad försörjningstrygghet, eftersom det mycket väl kan hända att den finska reaktorn går för fullt och exporterar en stor del av sin el till när snabbstoppet kommer. Strömmen vänder då riktning och flyttar hela eller nästan hela det finska underskottet till via de båda Fennoskankablarna. Detta är inte utan risker, som framgår av det stora strömavbrottet . Alternativet till att bygga kabeln är i första hand att inte göra någonting, i andra hand icke-tekniska åtgärder för att minska effektbehovet (elmarknadsreform) och i tredje hand att bygga ut mer biokraft och vindkraft. För kan man få en betydande mängd ny kraft. Vindkraften kan stå för en väsentlig del av elproduktionen i . Som jämförelse producerar vindkraften i ca /år, och ökar genom fortsatt utbyggnad. är ett större och blåsigare land än med mindre konflikter om markanvändning. Kostnaden för vindkraften är inte högre än att länder som och anser sig ha råd med en mycket snabb utbyggnad. Den ökande storleken på vindkraftverk, annan teknisk utveckling och stordriftsfördelar vid tillverkningen gör att priserna sjunker. Vindkraft är på god väg att bli ett alternativ till kärnkraft och kolkraft i hela världen. Frågan är om ska bidra till denna utveckling eller motarbeta den. Med nuvarande certifikatspriser är det lönsamt att bygga vindkraft. Ändå byggs inte mycket. Detta hänger dels samman med att certifikaten bara sträcker sig till 2010 och att det råder för stor osäkerhet om framtida priser. Systemet saboteras dessutom av att flera kraftproducenter, däribland , valt att betala böter istället för att köpa certifikat. En kraftig höjning av bötesbeloppet och en förlängning av certifikatssystemet med ökad kvotplikt åren efter 2010 skulle troligen avvärja dessa olägenheter. En översyn av certifikatssystemet pågår. Genom certifikatssystemet eller på annat sätt måste vindkraften få så stabila ekonomiska förutsättningar att bankerna vågar ge lån åt vindkraftsbyggen så att byggandet äntligen tar fart. Vindkraften är inte bara beroende av stabila ekonomiska förutsättningar. Ett minst lika stort problem är långa handläggningstider och oförutsägbara resultat av planprocessen. Detta är tydligen inte ett problem i som har tio gånger mer vindkraft på en tiondel så stor yta, eller i eller , som alla är minst lika demokratiska länder som . Vi vill se en snabb utredning av vad som kan göras för att få en snabbare, enklare och mer förutsägbar prövning utan att detta går ut över natur- och kulturvårdsintressen och de närboendes rättigheter. Vindkraften kan även utnyttjas till att få fram värme direkt, utan omvandlingsförluster, s.k. vindvärme. Vindvärme för eget boende bör omfattas av samma bidragsmöjlighet som solfångare. Solvärmen är en strategisk teknik. Just , i just är det visserligen gott om biobränslen. och med internationell utblick är det däremot klart att marken inte räcker till att förse mänskligheten med mat, fibrer, byggmaterial, bioenergi för värme och el samt bioenergi för drivmedel på dagens nivå, förutom de krav som friluftsliv, kultur och biologisk mångfald ställer. Solvärme är en känd, fungerande och förhållandevis billig metod att minska konkurrensen om marken och fram till dess för att minska koldioxidutsläppen, då solvärme är ett alternativ till olja och el. Erfarenheten är omfattande. I EU fanns det 2001 installerade, vilket gav drygt värme. har visserligen sämre solinstrålning än till exempel men å andra sidan har vi mer behov av uppvärmning. Intresset för solvärme har varierat mycket kraftigt mellan länder och . Det finns till exempel dubbelt så mycket solvärme i som i . Det finns tio gånger mer solvärme per invånare i än i , enligt ett PM från . Det är alltså inte det geografiska läget, utan politiken som är avgörande. I har nyinstallationstakten varierat till . Det kan också mest förklaras med snabba och godtyckliga förändringar i bidragen. Bidragen är inte bara en fråga om pengar. Det är också en fråga om ett samhälleligt engagemang, att staten (och därmed medborgarna själva) tydligt förklarar att detta är något bra. Elcertifikat är inte till nytta för solvärmen eftersom de bara finns för elproduktion. De nuvarande bidragen ska därför vara kvar. Dessutom måste krånglet minska. Lagstiftningen kring plan och byggfrågor har i enbart visat sig som en komplikation eller ett hinder för solvärmeutbyggnad. Stora skillnader mellan olika kommuners sätt att hantera solfångarinstallationer har också gjort det svårt att sprida information. För villaägare kan bygglovsproceduren för en installation kosta lika mycket som investeringsbidraget ger. En likformig och enkel procedur över landet skulle underlätta utvecklingen för branschen. Man kan ocksåöverväga regler som gör att solenergi i högre grad tas till vara i nya byggnader och vid byte av tak, då solfångare ofta är tydligt lönsamma. Det måste var något fel när , ett land med mindre befolkning än , har en installationstakt som är tio gånger högre än den är här. Många menar att solvärmen framför allt kan bli av betydelse i stor skala, d.v.s. för fjärrvärme och liknande. Storskalig solvärme motverkas dock genom att det inte går att söka bidrag . Även mycket stora anläggningar behöver stöd men kanske inte lika mycket per års-kWh som det den småskaliga solvärmen får . Det finns flera viktiga områden där ligger i framkant och har stor potential som t ex vågkraft, solceller, solvärme och ny vindkraftsteknik. En satsning på miljöteknisk forskning inom energiområdet bidrar till att stärka konkurrenskraft. Att bygga ett nytt stort kraftverk kräver i princip ett beslut. Att effektivisera bort behovet av lika mycket energi kräver många beslut, till exempel beslutet att köpa en 11 watts lågenergilampa istället för en 60 watts glödlampa, ett beslut som tas eller inte tas vid många miljoner tillfällen . Den tekniska och ekonomiska potentialen för effektivisering är gigantisk. Men det finns många barriärer mellan att en bra teknik utvecklats och att den får genomslag på marknaden. Konsekvenserna av ineffektiv energianvändning är givetvis onödigt stora miljökonsekvenser från produktionen av el och värme, och därför har staten ett oundvikligt ansvar för att verka för en effektiv energianvändning. En del av effektiviseringspotentialen går att komma åt med ekonomiska styrmedel. Den höjda elskatten har bidragit till att många bytt från direkt elvärme/elpanna till värmepump. Efterfrågan på energieffektiva fönster har ökat genom bidrag. En annan del av potentialen kan förverkligas genom lagkrav och normer, till exempel förbud mot försäljning av vissa typer av lysrörsdon enligt EU-direktiv och byggnormer. Den statliga interventionen består då egentligen bara i att folk får en chans att jämföra elförbrukningen mellan de produkter de ska inhandla. Märkning av varor, till exempel EU:s märkning av kylskåp eller Energy Star-märkning av kontorsmaskiner, är ibland mycket verkningsfullt. Men ofta är det de mjukaste styrmedlen som är effektivast, till exempel utbildning av fastighetsskötare, arkitekter och inköpare, ändrat regelverk för besiktning av nya hus, standardisering, information till allmänheten, kvalitetssäkringssystem och underlättande av tredjepartsfinansiering. Det är ett stort fält av åtgärder, vars detaljer omöjligen kan hanteras av oss politiker. , som har huvudansvaret för energieffektivisering, har detta som en av många uppgifter, såsom övervakning, utredning av energimarknader och forskning och utveckling av energitillförselteknik. Erfarenheten av att ha många och delvis motsatta intressen under samma tak är inte positiv. Energieffektivisering bör istället handhas av en egen myndighet vars enda uppgift är att arbeta för effektivare energianvändning och att ge råd till regering och riksdag i sådana frågor. Myndigheten bör lyda under . Detta innebär också att vi politiker får ett bättre beslutsunderlag genom att vi får två olika bilder av energiläget, en tillförselorienterad från och en användningsorienterad från . Dagens avreglerade elmarknad är i onödan utformad på ett mycket ineffektivt sätt. Marknaden är ledningsbunden men ledningarna utnyttjas inte som en marknad. Istället är grundprincipen att skilja näten och marknaden åt. Bakgrunden är ett traditionellt synsätt (med anor från monopoltiden) att el måste handlas med bilaterala avtal mellan köpare och säljare. Vid avregleringen bildades därför en extra marknad med "leverantörer" som konsumenterna blev tvungna att teckna avtal med. Det är detta avtalstvång som är de nya leverantörernas födkrok. Det skapar möjligheter att mjölka passiva lågförbrukande konsumenter på pengar och använda pengarna för att locka aktiva högförbrukare med lägre priser. Leverantörernas kommersiella roll är alltså att skapa incitament till ineffektiv elanvändning. Detta fenomen förstärks av att konsumenterna kan köpa el till fast pris. Det skapar speciellt förmånliga villkor för konsumenter som förbrukar mycket el när spotpriset är högt. På den nuvarande marknaden kan konsumenterna utnyttja dyr produktionskapacitet utan att själva svara för kostnaden. Därmed saknas också en vilja att betala för nya investeringar och förmåga hos marknaden att balansera utbud och efterfrågan. Ett grundproblem är att konsumenterna har möjlighet att handla fast pris på rörlig mängd. Det gör att effekt i praktiken blir gratis. Vi måste få en marknad där kunderna betalar för sitt effektuttag. I förlängningen har inte detta bara stor betydelse för elmarknaden utan också för klimatfrågan och möjligheterna att begränsa koldioxidutsläpp. Det är bara om konsumenterna betalar för effekt som de får tydliga incitament att dra ner på konsumtionen av el när kraftverk med koldioxidpåslag startar. En väl fungerande marknad kan också vara utgångspunkt för en betydligt mer effektiv energi-, miljö-, och klimatpolitik med ett minimum av planstyrning och detaljreglering. Dagens svenska elmarknad har rykte om sig att vara "världsbäst" men fungerar egentligen väldigt dåligt. Därför är det en utmaning med globala perspektiv att reformera just den svenska elmarknaden. För att komma ifrån dagens problem måste elmarknaden reformeras i grunden. El produceras och konsumeras . Villkoren för produktion och konsumtion ändras kontinuerligt. Det innebär att el måste handlas över en spotmarknad och att nätet kan utnyttjas som en marknad för direkthandel av el. Priset på spotmarknaden styrs av tillgång och efterfrågan. För efterfrågan svarar konsumenterna genom att trycka på strömbrytaren. Vårt oljeberoende är som allvarligast ifråga om drivmedel till fordon. Dessutom hör bensin och diesel till de miljöfarliga ämnen som hanteras i absolut störst volymer och med stora konsekvenser för miljö och hälsa. Vi behöver både minska den totala förbrukningen och gåöver till förnyelsebara alternativ. Vi måste också ställa krav på miljövänligare sammansättning hos produkterna. har mycket bestämt drivit kravet på att alternativa drivmedel ska finnas tillgängliga över hela landet och att det ska finnas tydliga incitament för att använda olika typer av miljöbilar och miljöbättre drivmedel. Skälen är att detta är positivt i sig, att det skapar olika tekniska valmöjligheter för framtiden och att vi vill visa på positiva alternativ när folk klagar över bränslepriserna. Vi vill däremot inte binda upp oss för en enda lösning. Det är också helt klart att varken etanol, rapsolja eller biogas kan produceras inhemskt i de mängder som krävs för att ersätta all bensin, dieselolja och flygfotogen som används . Vi behöver livaktig forskning och utveckling inom området. Ett grundläggande mål är att minska den samlade förbrukningen av drivmedel genom effektivare motorer, sparsam körstil, bättre logistik, minskad trafik samt omfördelning mellan trafikslagen. I ett längre perspektiv bör vi försöka påverka hur människor och varor rör sig genom medvetet samhällsbyggande och stadsplanering. Fossila drivmedel och motorer skiljer sig också inbördes åt. Dieselmotorn är effektivare än bensinmotorn och det går åt mindre olja för att framställa dieselolja än bensin. Koldioxidutsläppen blir därför väsentligt mindre för dieseln. Nackdelen med dieselmotorer är att de släpper ut mer kväveoxider och partiklar, men tekniken utvecklas och denna nackdel kan minska ytterligare med högre krav på drivmedlen. En utvecklingsväg som förespråkas av många parter är att gåöver till syntetiskt producerade drivmedel som ersätter dagens bensin och diesel. Syntetiska drivmedel kan produceras ur både fossila råvaror som fossilgas och från förnyelsebara råvaror via förgasning av biobränslen. De kräver ingen ny infrastruktur utan kan användas direkt i dagens mackar och motorer. Det förefaller också troligt att de i stor skala kan produceras till ungefär samma kostnad som vanlig bensin och dieselolja, särskilt om oljepriserna ligger högt. Det viktiga i drivmedelspolitiken är att skynda på den tekniska utvecklingen, låta många blommor blomma och att fort prova lovande lösningar på nischmarknader. En av flera möjligheter att få in etanol på marknaden är genom låginblandning. Denna begränsas nu till av EU-direktiv. Denna gräns är omotiverad och bör oproblematiskt kunna höjas till åtminstone . bör verka för en ändring av direktivet.