mot · GS02Sf288 · 2004-10-01 00:00:00 — Skollagen borde utformas så att elever som behöver hjälp i sin personliga utveckling ska ha rätt till psykologstöd. liberalerna vill att skolan finansieras med hjälp av en nationell skolpeng. En del av skolpengen ska vara lika för alla elever men en del ska kunna riktas till skolor i sociala krisområden och en del ska riktas till de elever som behöver särskilt stöd. Därmed tar man större hänsyn till skolors och elevers olika förutsättningar. Genom att erbjuda högre lärarlöner, rusta upp skollokalerna, ställa krav på eleverna, ge svaga elever extra tid och göra satsningar på nya pedagogiska hjälpmedel kan de skolor som har sociala problem omvandlas till motorn som lyfter ett bostadsområde. Genom sådana s k magnetskolor kan människor lockas att bosätta sig i utsatta områden och segregationen därmed brytas. Det är viktigt i detta sammanhang att slå fast att den frihet att välja som friskolorna medfört kan vara ett mycket effektivt sätt att motverka segregationen och bryta utanförskapet. När elever och föräldrar själva kan välja skola behöver de inte välja den skola som ligger närmast, vilket gör att bostadssegregationen inte slår igenom på samma sätt i skolan. Framför allt handlar det dock om att ge makt åt den enskilde att efter eget huvud utforma sitt och sina närmastes liv. Därför vill vi underlätta nyetableringen av skolor i sociala riskområden genom det riskkapital som förmånligt ska kunna lånas i solidaritetsbankerna för detta ändamål. Vad som ovan anförts om betydelsen av en reformerad skola med tydligare krav och mål för kampen mot utanförskapet samt behovet av att kanalisera extraresurser och riskkapital till skolorna i sociala riskområden bör ge regeringen till känna. En bostadspolitisk reform för ägande och egenansvar genomförs En gammal sanning är att det man äger det vårdar man. Möjligheten att äga sin bostad kan vara en väg att öka känslan för det område man bor i. Det är därför i utsatta områden särskilt viktigt att möjligheten finns att köpa ut sin hyresrätt och ombilda ett hyreshus till en bostadsrättsförening. Med fler bostadsrätter blir det även en bättre blandning av olika upplåtelseformer (bostadsrätt, hyresrätt, ägarlägenheter). Det skapar nya möten mellan människor med olika bakgrund. Det leder till mer av integration, snarare än till ökad segregation. Den socialdemokratiska regeringen strävar dock åt motsatt håll och har gjort det svårare att ombilda hyresrätter till bostadsrätter. En regel har införts som innebär att minst två tredjedelar, istället för att som tidigare enbart hälften, av hyresgästerna måste vara överens om att ombilda en fastighet från hyresrätter till bostadsrätter för att en bostadsrättsförening ska kunna bildas. Den paradoxala effekten av den nya tvåtredjedelsregeln är att den framför allt kommer att leda till en minskad ombildning av hyresrätt till bostadsrätt i de utsatta förorterna. I ett inledningsskede tenderar intresset i dessa områden att vara något mindre än i städernas, exempelvis , centrala delar. Med stor sannolikhet leder det till att ombildningen till bostadsrätter i centrala bostadsområden fortsätter medan utvecklingen i förorterna stannar av. Resultatet av Socialdemokraternas politik blir att segregationen ökar, inte tvärtom. Att äga sin egen bostad blir ett privilegium för somliga, inte en reell rättighet för alla. liberalerna vill underlätta bildandet av bostadsrättsföreningar genom att återgå till den tidigare regeln som krävde att bara hälften av hyresgästerna skulle vara överens om en ombildning för att så skulle ske. vill vi utreda möjligheten att införa en statlig lånegaranti, via solidaritetsbankerna, för att underlätta omvandlingen av hyresrätter till bostadsrätter i sociala riskområden. Vi vill också stimulera till ansvarstagande och delaktighet i hyresbostadsområden genom att underlätta självförvaltningsmöjligheter och gemensamhetsansvar för boendemiljön. Detta ska, precis som inom bostadsrättsföreningar, vara kopplat till lägre hyror och/eller andra kvaliteter. De kostnadsbesparingar som hyresgästernas arbetsinsatser ger upphov till inom fastigheten ska komma dessa till del. Vad som ovan anförts om betydelsen av att underlätta bildandet av bostadsrättsföreningar särskilt i sociala krisområden och stimulera självförvaltningen av hyresrätterna genom hyressänkningar relaterade till egna arbetsinsatser bör ge regeringen till känna. Närpolissatsningar i kampen mot otrygghetens spiral Kampen mot utanförskapet förutsätter omfattande satsningar mot otryggheten. Polisens dagliga närvaro i sociala krisområden och en oförsonlig kamp mot den organiserade brottsligheten är avgörande för att skapa grundförutsättningarna för ett fungerande socialt liv. Utanförskapets är också otrygghetens . Det leder i sin tur till ett fördjupat utanförskap eftersom otrygga miljöer gör att de som kan flytta därifrån gör det så fort de kan. De som stannar är nästan uteslutande de som inte kan flytta, de mest utslagna, maktlösa och resignerade. Detta negativa urval är ett stort problem i kampen mot utanförskapet. Därför måste betydande resurser satsas på att återskapa den känsla av säkerhet och trygghet utan vilken allt annat blir lidande. Vi har en allvarlig otrygghetskris i utanförskapets som bara kan lösas genom att de berörda själva i nära samarbete med polisen tar sig an uppgiften att återskapa en trygg miljö. För det behövs betydande polisiära insatser och det förutsätter fler poliser. I princip ska varje socialt krisområde ha tillgång till närpoliser. Polisen ska finnas mitt bland människorna i deras vardag och inte fungera som en främmande insatsstyrka som bara dyker upp vid krislägen. Vad som ovan anförts om det akuta behovet av närpoliser i sociala krisområden samt ett nära samarbete med de boende i syfte att bekämpa otryggheten bör ge regeringen till känna. Ett nytt valideringssystem införs Validering av utländska examina är ett välkänt problem. Vi vill att ett enklare och mer ändamålsenligt alternativ ska kunna erbjudas. I stället för jämförande pappersstudier och ekvivalering kurs efter kurs vill vi införa allmänna tester på de faktiska kunskaper som en viss person besitter. Det är det väsentliga och det som faktiskt efterfrågas på arbetsmarknaden. Dessa tester ska genomföras ofta och vid regelbundet återkommande tillfällen på de flesta av landets högskolor och universitet. De ovan nämnda testerna kan likna de tävlingar (concour) som regelbundet anordnas i , där en akademiker alltid har chansen att gå vidare från en kunskapsgren till en annan, om han/hon når ett bra resultat i testerna. På så sätt skulle man både praktiskt och effektivt kunna kontrollera den sökandes möjligheter att klara av yrkesarbetets krav i olika sammanhang. Testerna kan utvecklas i direkt samband med preparandkurser som skulle erbjuda dem som inte lyckas en möjlighet att komplettera sina studier eller aktualisera sina kunskaper för att vid ett andra eller tredje tillfälle lyckas ta provet. En sådan form av kunskapsvalidering kan också gälla lägre utbildningsnivåer - hantverksyrken, tekniska mer eller mindre avancerade yrken, verksamheter inom omsorgen - i syfte att underlätta och snabba på personens arbetsmarknadsintroduktion inom rätt yrke. Vad som ovan anförts om ett nytt kunskapsinriktat valideringssystem bör ge regeringen till känna. Mångfaldens och toleransens gränser tydliggörs Om vi tolererar åsikter, företeelser och rörelser som är intoleranta, vilket slags samhälle får vi då? Knappast ett präglat av tolerans för det avvikande. Toleransen har en gräns. har vi i , av rädsla för att framstå som inskränkta eller intoleranta, valt att inte ta itu med problem. ska vara ett mångkulturellt, tolerant och humant samhälle. Likhet inför lagen ska råda på alla områden. Människor ska bemötas med respekt för sin särart, inte med misstroende och fientlighet. I huvudsak har detta fungerat väl. Vi svenskar har lärt oss att sikher kan köra buss lika bra med turban som med uniformsmössa. Muslimska skolbarn behöver inte äta skollunch under . Det är de goda exemplen som överväger, men det finns också mer problematiska exempel. Det förekommer till exempel tvångsäktenskap och äktenskap mellan barn, som görs upp över deras huvuden. Det förekommer så kallade hedersmord. Morden är sannolikt bara toppen av ett av förtryck mot unga kvinnor som vågar trotsa familjen och leva ett självständigt liv. Många unga flickor med invandrarbakgrund tvingas leva ett dubbelliv i skräck för att familjen ska komma på dem med att inte följa traditionella värderingar när de är i skolan eller ute på sin fritid. Även många homosexuella invandrare drabbas ofta av oacceptabla övergrepp. När det blir konflikt mellan demokratiskt stiftade lagar och kulturella, religiösa eller traditionella sedvänjor måste lagarna respekteras - av alla. Kultur eller religion får aldrig tillåtas ursäkta eller upprätthålla förtryckande sedvänjor. De rättigheter som svensk lag ger gäller alla. Det betyder också frihet från familjens ibland hårda krav på att uppföra sig traditionsenligt. Rätten att välja livsväg, till exempel livskamrat, ska gälla kvinnor likaväl som män. De religiösa friskolorna är något nytt och därmed ovant i . Friskolor är något positivt för samhället och utbildning är "den stora utjämnaren" av sociala och ekonomiska villkor. Men det förutsätter att de drivs i enlighet med läroplanens målsättningar och värderingar. Det är viktigt med tydliga politiska ramar för vad som är tolerans och vad som inte är det. Att ge en utbildning i samtliga världsreligioners och livsåskådningars innehåll som inte är färgad av konfessionella förbehåll är utomordentligt viktigt, liksom att noggrant undervisa om och efterfölja de medborgerliga och politiska fri- och rättigheterna. bör fortsätta sin granskning av friskolor på religiösa grunder. Friskolor som inte följer läroplanens mål och det öppna och demokratiska samhällets grundvärderingar bör få sitt tillstånd indraget. Samma sak gäller andra skolor som används för att isolera barnen från det övriga samhället och indoktrinera dem i fördomsfulla eller rent av hatiska föreställningar om andra folk, religioner, kulturer, livsåskådningar eller människor i allmänhet som uppfattas som avvikande eller "anormala" på grund av sexuell läggning eller val av livsstil. I ett liberalt är det alldeles klart att kvinnor och män har lika rätt att leva sina liv så som de själva önskar. Den rätten går inte att kompromissa bort med hänvisning till religion, kultur eller sedvänja. Det är dock en myt att våld mot kvinnor skulle vara ett problem avgränsat till vissa invandrargrupper. En av de vanligaste våldsorsakerna är något så svenskt som renat brännvin. Kvinnoförtryck förekommer i alla delar av världen, men de former, uttryck och sedvänjor som förtryckarna hänvisar till för att rättfärdiga sig kan skifta. Den gemensamma nämnaren är att förtrycket är vidrigt och oacceptabelt. I förekommer kvinnlig könsstympning, trots att det är förbjudet i lag . Ännu har inget enda fall av omskärelse lett till en fällande dom. Här är en förstärkning av arbetet med information i samverkan med invandrares föreningar och andra delar av det civila samhället önskvärd, men också en skärpning av lagstiftningen bör övervägas. Tvångsäktenskap och barnäktenskap förekommer också och måste med all kraft motverkas. Morden på de unga kvinnor som brutit med sina familjer som inträffat betyder att rättssamhället har misslyckats. Vi har inte kunnat ge dem det stöd och det skydd de har rätt till. Ansvaret för detta ligger på skolan, sociala myndigheter och polisen. Kunskapen hos lärare, socialsekreterare, handläggare och utredare hos polisen inom områden där det bor många invandrare måste öka. Dessa myndigheters ansvar att upptäcka och ta itu med barnmisshandel eller andra misshälligheter inom familjen är inte mindre för att den drabbade har en annan nationalitetsbakgrund, men däremot skapar det svårigheter för socialsekreterare, psykologer med flera yrkesgrupper vars kunskaper inte kan användas med hänsyn till språkliga och kulturella barriärer. är skyldig att underrätta vårdnadshavaren om en utredning har inletts om en minderårig. Det utgör ibland ett hinder mot att hjälpa ungdomar som hotas av sina egna familjer. Det bör bli möjligt för att i extrema fall agera för en minderårig utan vårdnadshavarens kännedom. Vi får heller inte tveka att ge unga kvinnor som är hotade samma tillgång till skyddsutrustning som lagen ger kvinnor som utsatts för misshandel av sin partner, bara därför att hotet kanske kommer från en far eller annan manlig släkting. kanske det inte är sådan skyddsutrustning som behövs, men när den behövs borde den vara lika självklar. Den som genom att utöva auktoritet, våld, kvinnlig könsstympning, praktisera tvångsäktenskap med mera vill upprätthålla ett kvinnoförtryck inom familjen eller släkten kan inte leva i . Även då dessa problem berör ett mindre antal, får vi inte blunda för att de existerar i vårt land. Det sätter svensk lag stopp för, och den lagen ska tillämpas. Valet av som tillflyktsort undan annat förtryck i hemlandet medger inte heller detta. Detta måste vara klart. Därför bör påföljden för liknande kränkningar av kvinnornas lika värde skärpas och mycket oftare leda till utvisningsbeslut, så att offren kan leva ett mer normalt liv i fortsättningen. Vad som ovan anförts om toleransens och mångfaldens gränser samt behovet att med all kraft motarbeta kvinnoförtrycket och hävda det öppna samhällets grundprinciper om människors lika värde och frihet bör ge regeringen till känna. Medborgarskapets betydelse och krav betonas Vi tror att frågor kring det svenska medborgarskapet är viktiga, också i ett integrationsperspektiv. Det kan tyckas paradoxalt, eftersom många invandrare inte är svenska medborgare och inte heller har någon ambition att bli det. Det sägs ibland att där segregationsproblemen är störst är medborgarskap ingen aktuell fråga. Men vi har en annan uppfattning. Vi menar att möjligheten till medborgarskap tidigt ska stå klar för invandrare som kommer hit. Medborgarskapet ger unika rättigheter, till exempel rätt att bli vald till , rösta vid riksdagsvalet och en ovillkorlig rätt att stanna i , som inte kan uppnås på annat sätt. Men medborgarskapet ska också vara förenat med vissa tydliga krav. Dit hör exempelvis att inte bedriva brottslig verksamhet man har uppehållstillstånd. Det ska alltså vara något eftersträvansvärt att bli svensk medborgare. Medborgarskapet ska vara ett erkännande av att man uppfyllt ett antal kriterier som ger vissa fördelar. Om det blir så, kan det ha positiva effekter redan tidigt i integrationsprocessen. Med denna syn är det naturligt att själva erhållandet av medborgarskapet förknippas med en viss högtidlighet. I flera av kommuner har medborgarskap delats ut i samband med mindre ceremonier som uppmärksammar händelsen och dess betydelse för de involverade. Det är en positiv sak att markera inträdet som medborgare i det svenska samhället. Med anledning av de positiva erfarenheterna bör man överväga att genomföra medborgarskapsceremonier i större utsträckning och med en officiell innebörd. Att ge ett konkret tecken på det nya medborgarskapet som ett bevis på tillhörighet och deltagande i det svenska samhället bör förstärkas. Med denna syn är det också naturligt att acceptabla kunskaper i svenska språket blir ett krav för medborgarskap. Om medborgarskapet ska kunna utnyttjas förutsätter det kunskaper om svenska lagar och andra förhållanden som i sin tur kräver vissa kunskaper i svenska språket. För att kunna delta i samhällslivet krävs ett visst mått av språkkunskaper. liksom i tidigare års riksdagsval fanns invandrartäta bostadsområden där färre än hälften röstade. Vi är inte nöjda med det. Bättre språkkunskaper är ett sätt att nå en förändring. Motsvarande regel för medborgarskap finns också i de allra flesta länder, särskilt i de största och mest framgångsrika invandringsländerna. Den har också förekommit tidigare i . Det ska naturligtvis finnas undantag, exempelvis personer med handikapp eller gamla människor som är analfabeter när de kommer hit eller har mycket svårt att lära sig ett nytt språk, men ändå bör få bli medborgare. Dispens ska dock inte ges till kvinnor och män som gifter sig med en person som är svensk medborgare. Således kan man inte automatiskt slippa språkkravet på grund av äktenskap, då det skulle kunna få negativa konsekvenser för bland annat invandrarkvinnor som kan bli isolerade av att inte lära sig språket. Med den tid det tar att bli svensk medborgare och med den svenskundervisning som erbjuds, är det inget orimligt krav att den som vill bli svensk medborgare tillägnat sig en acceptabel förmåga att förstå och själv tala svenska. Enligt uppfattning bör frågan om den exakta kunskapsnivån som ska krävas för medborgarskap utredas vidare, men utgångspunkten ska vara att sfi-nivån ska räcka. Språktesterna bör genomföras så obyråkratiskt och så rättssäkert som möjligt. Språkkravet ska dock inte gälla för att få komma in på den svenska arbetsmarknaden. Det är bättre och mer effektivt att personen går på en introduktionskurs i svenska och så fort som möjligt kommer ut i arbetslivet, där vidare studier sedan kan kombineras med arbete. liberalerna anser att en ny medborgarskapsutredning bör tillsättas, vilket bör ge regeringen till känna. Där ska alla de detaljförslag som den förra utredningen stoppade tas fram. Formerna för medborgarskapsceremonier och språkkrav bör slås fast i lag. är det ett reellt problem för många invandrare att de saknar de identitetshandlingar som krävs för svenskt medborgarskap. Medborgarlagstiftningen ska därför ses över så att det blir möjligt för dessa individer att erhålla svenskt medborgarskap. Vad som ovan anförts om medborgarskapets betydelse och krav samt behovet av en ny medborgarskapsutredning bör ge regeringen till känna. Kampen mot diskrimineringen skärps Integrationspolitiken ska främst syfta till att bryta de strukturer som hindrar människor av alla kategorier att delta på arbetsmarknaden och ha makten över sitt liv. Men parallellt med dessa system som måste förändras drabbas människor med annan etnisk bakgrund av diskriminering. Det innebär att de behandlas annorlunda bara för att de tillhör en viss etnisk grupp, har en speciell tro eller på annat sätt avviker från majoritetsnormer. I dessa fall är det angeläget att den enskilde kan få upprättelse. Liberaler har alltid varit ledande i kampen mot diskriminering, så också . För att betona vikten av detta arbete har vi lagt en särskild diskrimineringsmotion, där vi närmare utvecklar vår politik. Den nuvarande lagstiftningen mot etnisk diskriminering i arbetslivet infördes och förbättrades 1999 med stöd från . Lagen är ett stort steg framåt mot en effektivare och mer rättssäker lagstiftning mot diskriminering. Ändå har tillämpningen av den nya lagen inte åstadkommit dramatiska förändringar i arbetslivets strukturer. En ny situation har uppstått : Antalet anmälningar och klagomål som hamnar på () och fackföreningarnas bord har växt lavinartat. Lagen börjar bli känd och de diskriminerade börjar kräva sin rätt, vilket återspeglas också i antalet avslutade förlikningar som träffas. Men DO är , trots förstärkningar, en liten myndighet och riskerar att bli förlamad av den ström av anmälningar som kommer in. Frågan om kvotering och annan s k positiv särbehandling har ofta kommit upp i debatten. Det argumenteras att detta är ett sätt att kompensera de drabbade för den förödande negativa särbehandlingen som förekommer i nutidens . Frågan är dock om en motsatt sort av diskriminering eller särbehandling är det effektiva botemedlet och om det inte kan leda till en samhällsutveckling som definitivt fjärmar oss från ett samhälle som bygger på individens lika värde och lika behandling. Vår slutsats är att positiv särbehandling på etnisk grund skulle leda till ett samhälle baserat på grupprättigheter och gruppkonflikter, där individen diskrimineras - somliga positivt och andra med nödvändighet negativt - och inte längre bedöms på basis av sina egna meriter. Ett sådant samhälle är inte någonting som vi liberaler strävar efter. Dessutom är effektiviteten i en sådan metod mycket tveksam om man verkligen vill gynna de mest utsatta samhällssektorerna. Positiv diskriminering brukar gynna små elitgrupper bland minoriteterna, som använder sig av sin fördelaktiga gruppidentitet för att öka sina karriärchanser. Att denna metod på något sätt skulle hjälpa i kampen mot utanförskapen kan uteslutas. Vi liberaler föredrar att bekämpa diskrimineringen och grupptänkandet i sig istället för att skapa nya diskrimineringar och ett ännu hårdare grupptänkande. Vi vill undanröja diskrimineringens orsaker och vi vill med all kraft bekämpa förekomsten av diskrimineringen på olika samhällsarenor. Därför har vi föreslagit en översyn av de olika diskrimineringslagstiftningarna. Vi behöver en ny ordning som ersätter dagens splittrade, ineffektiva och inskränkta lagstiftning. På samma sätt måste splittringen i en mångfald diskrimineringsombudsmän upphöra. Därför föreslår liberalerna en samlad, generell, effektiv och rättssäker lagstiftning mot alla typer av diskriminering. Vi vill också att påföljderna av diskrimineringen ska skärpas betydligt, inte minst i form av substantiella skadestånd. Det ska kosta mycket att diskriminera och man ska också riskera sin anställning om man är offentligt anställd eller sitt näringstillstånd om det handlar om en privat näringsidkare som diskriminerar. Vad som ovan anförts om behovet av en samlad, generell, effektiv och rättssäker lagstiftning mot alla typer av diskriminering samt en ny och starkare diskrimineringsombudsman som ersätter dagens olika ombudsmän bör ge regeringen till känna.