mot · GS02Ju293 · 2004-09-07 00:00:00 — I betänkandet "Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer" (SOU 2002:71) föreslås att ett nytt institut - skyddad folkbokföring - införs inom (att rymmas inom befintliga ekonomiska ram). Vi vill att regeringen återkommer till med ett förslag om detta. Det finns också kvinnor som utsätts för mycket allvarlig förföljelse. Ett exempel är den svenska kvinna som fick asyl i sedan de svenska myndigheterna misslyckats med att skydda henne och hennes barn från den f d mannen. Dessa fall av ytterst allvarliga gärningar bör medföra att den hotade kvinnan och hennes familj ska kunna omfattas av ett nationellt personsäkerhetsprogram. presenterades betänkandet "Ett nationellt program om personsäkerhet" (SOU 2004:1) där ett sådant program föreslås samt att den som omfattas av programmet även ska ha rätt till ersättning från staten för de merkostnader som bl a flyttning och minskade arbetsinkomster i samband med detta kan innebära. Programmet är inriktat på att omfatta en snäv personkrets av bevispersoner och personal inom rättsväsendet samt deras närstående. I särskilda fall kan det även tillämpas på andra, t ex journalister eller politiker. Den snäva personkretsen som ska omfattas måste givetvis hållas just snäv men de grova situationer av hot, förföljelser och våld som beskrivs i betänkandet kan även i allra högsta grad gälla kvinnor som utsätts för våld av närstående män. Vi menar därför att även denna personkrets ska kunna omfattas av personsäkerhetsprogrammet och att ett sådant program bör inrättas . De kostnader som detta medför har i betänkandet beräknats till uppskattningsvis för att sedan öka med några miljoner i takt med att fler personer tas in i programmet. En del av kostnaderna för programmet motsvaras av utgifter som polisen redan har för personskyddsarbete. Regeringen bör skyndsamt återkomma till med ett lagförslag till inrättande av ett personsäkerhetsprogram. Pengar kan aldrig återställa den smärta som ett brottsoffer har fått utstå men ersättningen är en principiellt viktig kompensation och kan även ge möjligheter att gå vidare i livet med hjälp av behandling. När ett brottsoffer har fått rätt till skadestånd åligger det denne person att själv se till att skadeståndet verkligen betalas ut. Om gärningsmannen inte frivilligt betalar skadeståndet hamnar ärendet hos kronofogdemyndigheten. Ofta kan gärningsmannen inte betala och om kronofogdemyndigheten misslyckas måste brottsoffret söka ersättning ur hemförsäkringen eller i sista hand brottsskadeersättning hos . Det kan dröja länge innan brottsoffret verkligen erhåller skadeståndet. Vi anser att denna ordning är stötande och att det är orimligt att kvinnan ska behöva vänta så länge på att få pengarna. Det är viktigt att kvinnan får ersättningen möjligt för att kunna använda den t ex för behandlingskostnader. Vi vill att regeringen åläggs att återkomma till med förslag på hur reglerna om utbetalning av skadestånd kan förbättras. Våldsbrott mot kvinnor orsakar inte bara psykiska och fysiska skador. Ofta innebär våldet också skador på möbler och andra saker. I "särskilt ömmande fall" kan brottsoffret få ersättning även för sakskador. Däremot kan kvinnan med dagens regler inte få ersättning för bl a byte av lås, installerande av larm, ändring av teleabonnemang, flyttning och andra åtgärder som hon vidtar efter det att hon utsatts för brotten. I betänkandet "Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer" (SOU 2002:71) framförs att sambandet mellan redan begångna brott och nämnda skyddsåtgärder är så tydligt att det bör berättiga till skadestånd och brottsskadeersättning. Vi delar den uppfattningen. Dagens regler innebär att kvinnan själv måste betala för de skyddsåtgärder som orsakas av mannens brottsliga gärningar och hennes rädsla för fortsatta övergrepp. Detta är inte rimligt. Vi vill därför att regeringen återkommer med ett lagförslag i enlighet med förslagen om ändringar i skadeståndslagen, i första hand gällande ersättning i samband med brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, som framförs i SOU 2002:71. Inför äktenskapsskillnad görs en bodelning där makarnas tillgångar och skulder läggs samman och delas lika. Ett utdömt skadestånd på grund av brott, t.ex. skadestånd för misshandel av en sambo eller maka, påverkar då bodelningen precis som alla andra skulder. Vi anser att det är oacceptabelt att ett skadestånd av den typen ska räknas med i bodelningen och på så sätt komma gärningsmannen till godo. Resultatet kan bli att offret i praktiken får stå för halva gärningsmannens skadestånd. Här räcker inte heller möjligheten till jämkning enligt 12 kap. 1 §äktenskapsbalken till för att ta tillvara brottsoffrets rättigheter. ställde liberalerna en skriftlig fråga i till justitieministern om han var beredd att vidta några åtgärder för att stärka misshandlade kvinnors ställning i samband med bodelning. I sitt svar (2001/02:499) hänvisade ministern bland annat till ett mål för prövning i hovrätten och skrev "om det visar sig att reglerna ger tvivelaktiga resultat, kommer jag dock att se till att frågan om en översyn av bodelningsreglerna övervägs". Målet i hovrätten som ministern ville avvakta avgjordes . Varken det målet eller efterföljande praxis verkar bekräfta något annat än att gällande lagbestämmelser medför orimliga konsekvenser avseende skadestånd och bodelning. måste en lagändring ske. Vi vill se ett lagförslag där ett utdömt skadestånd på grund av brott inte kan ingå i bodelning mellan makar där den ena maken är gärningsman. I både och finns redan liknande sådana regler. Det är dags att den av åläggs att återkomma med ett lagförslag enligt ovan. En liknande situation uppkommer om kvinnan råkar uppbära försörjningsstöd. Dessa brottsoffer kan nekas socialbidrag med motivering att personen via skadeståndet kan försörja sig med egna medel. Socialtjänstlagen bör därför kompletteras så att det framgår att skadestånd p g a brott inte alltid skall beaktas vid beräkning av socialbidrag. I liberalernas motion "Ändrade regler om makars egendom" visar vi på ytterligare behov av nödvändiga förändringar i civilrätten som särskilt kan komma att beröra utsatta kvinnor. 7.6.1Behandling för de utsatta kvinnorna Många kvinnor som har levt med våld i en nära relation har bittra erfarenheter av hur svårt det är att kunna leva ett normalt liv av hot, våld och trakasserier. Det är därför av yttersta vikt att lagstiftningen och de berörda myndigheterna inte sviker kvinnor som har utsatts för våld i nära relationer och för sexuella övergrepp utan erbjuder stöd genom snabb och professionell vård och behandling, anpassad efter individuella behov. liberalerna har bl a därför arbetat för att vårdgarantin också ska omfatta psykoterapibehandlingar. Det är dags att sätta fokus på de män som utsätter kvinnor för brott och trakasserier. De måste förmås att ta ansvar för sina brott. Det är därför oerhört viktigt att det utvecklas verkningsfulla metoder och fler bra program som dömda män kan genomgå i anstalt och inom ramen för frivården. Utan behandling är risken stor att männen fortsätter misshandeln mot samma kvinna eller mot en annan kvinna i ett nytt förhållande. Det behövs fler samarbetsprojekt som t ex "" i där frivården, socialförvaltningen, polisen, sjukvården, åklagarmyndigheten och kvinnojouren samverkar i ett relationsvåldsprogram - omfattande både mannen och kvinnan. Genom regeringens regleringsbrev med tydliga riktlinjer om samverkan skulle fler sådana projekt kunna startas utan att vara beroende av enskilda "eldsjälar". Vi delar uppfattningen i betänkandet om en "Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer" (SOU 2002:71), att behandlingsprogram ska kunna användas som föreskrift i samband med en dom på skyddstillsyn och vid en dom på kontraktsvård. bör, i samverkan med , ha ett övergripande ansvar för detta. 8Kommunernas stöd till våldsutsatta kvinnor 8.1Brister i kommunernas stöd Kommunerna har en nyckelroll när det gäller att bekämpa mäns våld mot kvinnor. I brottsförebyggande syfte är det därför bl a viktigt att kommunerna arbetar med översyn av offentliga utrymmen som parker, gångtunnlar, busshållplatser och parkeringsplatser. Målet bör vara att göra dessa platser så trygga som möjligt, exempelvis genom öppnare ytor och tydligare belysning. Vid nya byggnadsprojekt bör planeringar för en tryggare offentlig miljö alltid ingå. En man som förföljer och trakasserar en kvinna utanför hemmet ska så långt det är möjligt åtminstone inte kunna göra det i en mörk och dåligt planerad offentlig miljö. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör socialnämnden verka för att den som har utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör särskilt beakta att kvinnor, som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet, kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Införandet av denna bestämmelse har dock enligt endast i begränsad utsträckning påverkat arbete med våldsutsatta kvinnor. Vi anser att det är oerhört viktigt att alla våldsutsatta kvinnor och deras barn får det stöd som de behöver oavsett vilken kommun de bor i. Det är viktigt att i varje kommun analyserar sitt uppdrag och ansvar i relation till de behov som våldsutsatta kvinnor och deras barn har för att därmed kunna följa syftet med lagstiftningen. Vi anser att alla kommuner bör ha en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor. Detta kan ske i egen regi eller i samverkan med andra aktörer som t ex de ideella kvinnojourerna. Det är ofta svårt att ordna skyddat boende för hjälpsökande kvinnor och deras barn. De ideella kvinnojourerna är hårt belastade och i den mån de över huvud taget kan erbjuda bostad, har de ett mycket begränsat antal rum och lägenheter som ofta redan är upptagna. Vi anser att kommunerna måste kunna bistå med skyddat boende i högre grad än . Denna hjälp kan inte vara beroende av ideella organisationer som får ta på sig hela ansvaret för en verksamhet som egentligen åligger kommunen. kan vanligen endast ansöka om social förtur hos bostadsbolagen inom den egna kommunen. Vi vill att våldsutsatta kvinnor ska få möjlighet till social förtur gällande bostad över hela landet. vill dessa kvinnor dessutom komma bort från orten där gärningsmannen bor. måste utnyttja sin tillsynsskyldighet gentemot kommunerna och vite bör kunna utdömas till de kommuner som inte uppfyller socialtjänstlagens bestämmelse om stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor. 8.2Förbättra samverkan mellan kommuner och ideella organisationer Socialtjänstlagen klargör att det ankommer på socialnämnden att samverka med ideella organisationer för att förebygga sociala problem. Av landets 289 kommuner saknas dock kvinnojourer i 139 kommuner. Många av dessa kommuner har ingen beredskap alls för att bistå hjälpsökande kvinnor. Det är viktigt att de ideella kvinnojourerna kompenseras ekonomiskt för det arbete de bedriver. Kvinnojourerna gör ett mycket viktigt arbete och är hårt belastade. För åtskilliga kvinnor är dessa frivilligorganisationer den enda utvägen och det enda stället där de anser sig bli bemötta med kunskap, respekt och medkänsla. Tack vare ideella insatser kan kvinnojourerna med sina begränsade resurser utföra ovärderliga insatser. Det är angeläget att kvinnojourerna kan utvecklas, att de får arbeta utan ständiga hot om frågan gällande finansiering och att anslagen är kontinuerliga. Det är också kommunernas ansvar att ordna resurser till behandling av män som misshandlar, hotar och trakasserar kvinnor i nära relationer. I finns det sju kriscentra för män. Vi menar att kriscentra för män måste få utökade resurser men också att det genomförs utvärderingar av effekterna av behandlingen vid dessa centra. Vi vill betona vikten av att ett utökat statligt ekonomiskt stöd till ovan nämnda organisationer inte får innebära att det kommunala stödet minskar.