mot · GS02Ju293 · 2004-09-07 00:00:00 — 7Bättre skydd för kvinnor som utsätts för våld och hot Att en kvinna berövas livet efter att ha utsatts för våld i sitt eget hem är inte bara ett familjetrauma, utan också ett misslyckande för samhället. Med brottsförebyggande åtgärder samt snabba och effektiva insatser vid brottstillfället, skulle en del av fallen kunna förhindras. En undersökning från BRÅ om upprepad brottslighet (2001:3) visade att många av de kvinnor som anmäler den här aktuella typen av brott återkommer med upprepade anmälningar . Eftersom kunskapen om upprepad utsatthet indikerar var och när risken för brott är förhöjd, kan den användas som utgångspunkt för att fördela åtgärder - bl a polisiära - på ett effektivt sätt gällande tid och plats. I undersökningen hävdas att av alla anmälda fall skulle med åtgärder mot upprepade fall av våld mot kvinnor där gärningsmannen är bekant, kunna förebyggas. Generellt bör åtgärderna vidtas i nära anslutning till tidigare brott. I samma undersökning framhölls att det är vanligt att polis och socialtjänst vid ingripande i situationer med våld inom familjen saknar information om parternas tidigare kontakter med myndigheterna. Enligt 2001:11 utgör det dödliga våldet i nära relationer ofta kulmen på en längre tids våld mot kvinnan. Undersökningen visade att kvinnan i många fall hade gjort polisanmälan om hot och/eller våld innan gärningen med dödlig utgång inträffade. Utredaren konstaterar att samhället (antingen genom bekanta till parterna, grannar eller polis) i många fall känt till att kvinnan befunnit sig i en utsatt situation, men att det dödliga våldet ändå kunde inträffa. Vi menar att det således går att förhindra en stor del av våldet mot kvinnor i nära relationer. Polismyndigheterna måste prioritera denna typ av brott och arbeta brottsförebyggande samt med att samordna information om tidigare anmälningar om brott och om eventuella föregående kontakter med berörda myndigheter. Enligt riksåklagaren (, en översyn och förslag till förbättringar i ärenden om besöksförbud m.m., 1999/2000) är det viktigt att vid varje hot- eller våldsbrott mot kvinnor i nära relationer starta en informationshämtning/lämning där alla uppgifter om händelserna och de inblandade parterna samlas och bearbetas samt att uppgifterna görs sökbara på ett och samma ställe. Från detta skulle all information kunna ges dygnet runt så att t ex vakthavande befäl vid en utryckning är väl förberedd. Det är också viktigt att hot- och riskbedömningsmodellen "" verkligen införs som standard vid landets samtliga polismyndigheter . redovisade () resultatet av sitt regeringsuppdrag om "riktlinjer för polisens hot- och riksbedömningar i ärenden om våld i nära relationer samt rutiner och riktlinjer för polisens arbete med ärenden om besöksförbud". Det är nu viktigt att dessa riktlinjer verkställs snabbt och effektivt vid samtliga landets polismyndigheter samt i aktuella delar för åklagare och kriminalvård. Genom tydligare uppgifter i regleringsbrev till dessa myndigheter skulle regeringen kunna se till att välbehövliga åtgärder faktiskt vidtas. Vi ser i detta sammanhang bristen på poliser som ett stort problem. På många håll i glesbygden saknar polisen bemanning och . I delar av storstäderna är polistätheten låg. Detta leder till långa utryckningstider och fler ouppklarade brott. Socialdemokraternas raserande av närpolisreformen innebär också minskad trygghet för utsatta kvinnor. Alla medborgare ska kunna lita på att polisen kan komma när det verkligen behövs - det gäller särskilt hotade kvinnor. När en utsatt kvinna väl gör en polisanmälan är det oerhört viktigt att hon blir bemött på ett kunnigt och korrekt sätt. Polisen måste ha insikt i problemet med att situationen efter polisanmälan kan förvärras för kvinnan. Attityderna inom polisen måste förändras så att inställningen till våld mot kvinnor i nära relationer aldrig är att det handlar om "ännu ett familjebråk" eller ännu ett "lägenhetsbråk", utan att det rör sig om allvarliga brott under allmänt åtal. Det är också viktigt att polisen på brottsplatsen agerar snabbt och att eventuella skador alltid dokumenteras med t ex videokamera, för att säkerställa bevis. Det är angeläget att polisens och åklagares handläggningstider kortas och att fler poliser och åklagare har möjlighet att samverka samt att specialisera sig på att utreda våldsbrott mot kvinnor i nära relationer. Fler särskilda familjevåldsenheter inom polisen, som de i , och (Söderort), bör inrättas i landet och utveckla ett nära samarbete med socialtjänst och kvinnojourer.Det är även viktigt att domstolar har specialkompetens inom detta område. Vi vill också betona vikten av att en kvinna, eller den hon utser, alltid ska ha rätt att få information om när en dömd man, som hotat eller utsatt henne för våld, tillfälligt eller permanent släpps ut ur fängelse. Rutinerna för detta måste skärpas så att kvinnan alltid underrättas direkt och att eventuella skydds- och säkerhetsåtgärder genomförs i samarbete mellan polis och kriminalvård. Kriminalvården bör vara skyldig att underrätta åklagaren om fall där förutsättningar för besöksförbud finns i samband med att mannen vistas utanför anstalten eller friges. 7.1.1Tillsätt en "" Vi vill att det varje gång en kvinna mister livet genom ett brott begånget av en närstående ska tillsättas en särskild utredning (en ""). På detta sätt kan de berörda myndigheterna lära av misstagen och hur samhällets resurser kan användas för att hjälpa och skydda de utsatta kvinnorna på bästa och mest effektiva sätt. Denna kunskap kan vara av stor vikt i det brottsförebyggande arbetet. Vi står därför fast vid vårt krav på att försöksverksamhet med dödsorsaksutredningar avseende såväl kvinnor som barn bör införas (bl a motion 2002/03:Ju234). har fått i uppdrag av regeringen att utreda och analysera förutsättningarna för bl a ett system med dödsfallsutredningar gällande barn. Vi delar inte utskottets resonemang om att först låta pröva dödsfallsutredningar avseende barn för att sedan eventuellt använda modellen vid dödligt våld mot kvinnor (betänkande 2002/03:JuU11). Vi vill i stället att regeringen nu ges i uppdrag att vidta åtgärder för att dödsfallsutredningar även gällande kvinnor ska kunna inledas. infördes brottet "grov kvinnofridskränkning" i . Bestämmelsen utgår från den utsatta kvinnans situation och ska underlätta åtal mot gärningsmän som vid upprepade tillfällen har kränkt en närstående kvinna. Flera brott som t ex misshandel, ofredande och hemfridsbrott ska kunna bedömas tillsammans, i samma mål. Lagen är tänkt att omfatta lindrigare brott som inte är så allvarliga att de enskilt skulle kunna betecknas som t ex grov misshandel men som således sammanvägda ändå utgör ett grovt brott och ett led i en upprepad kränkning av kvinnan. Den nya bestämmelsen var en angelägen reformering av den svenska brottslagstiftningen för att kunna få fler förövare fällda för gärningar som tidigare hamnade i en juridisk gråzon. Vid BRÅ:s första uppföljning av tillämpningen av lagen har det dock visat sig att en låg andel av alla polisanmälningar, där brotten kan rubriceras som grov kvinnofridskränkning, har lett till åtal. De utdömda påföljderna har också varit relativt låga i förhållande till den tillämpliga straffskalan. Vi menar att lagen borde kunna utgöra ett bättre verktyg för att lagföra de män som kontinuerligt, genom olika grova gärningar, kränker en närstående eller tidigare närstående kvinna. Vi anser därför att straffminimum för brottet grov kvinnofridskränkning, i stället för fängelse i lägst 6 månader, bör vara fängelse i lägst . Vi vill också att regeringen ges i uppdrag att tillsätta en utredning som genomför en utvärdering av lagen så att eventuella åtgärder för att kunna få fler åtal vidtas. En betydande del av mäns våld mot kvinnor har sexuella inslag. liberalerna har länge krävt en skärpning av sexualbrottslagstiftningen. presenterade sina förslag i betänkandet "Sexualbrotten, ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor" (Betänkande av , SOU 2001:14). kom såäntligen regeringen med en lagrådsremiss om ny sexualbrottslag. Vi har tidigare (bl a motion 2003/04:Ju479) betonat att våldtäktsbegreppet måste utvidgas och att det inte kan ställas samma orimliga krav på våld och hot som för att en gärning ska anses som våldtäkt. Lagstiftningen om sexuellt utnyttjande när kvinnan är i ett tillstånd av vanmakt måste ocksåändras så att rubriceringen blir våldtäkt. Det juridiska glappet mellan sexuellt utnyttjande och våldtäkt är oacceptabelt och måste åtgärdas . Regeringens lagrådsremiss tillgodoser nu en del av våra krav. anmäldes 10 142 sexualbrott, varav 2 565 våldtäkter. Av de anmälda sexualbrotten 2003 klarades endast 731 upp. Av våldtäkterna klarades 132 upp. Om vi vill ändra på denna oacceptabla situation måste polis och åklagare kunna bli bättre på att utreda sexualbrott. Då behövs både ökade resurser och mer utbildning. Fler poliser behöver arbeta med denna typ av brottslighet. Ofta handlar det om komplicerade utredningar som bl a förutsätter goda kunskaper i förhörsteknik och brottsofferpsykologi. Det gäller att den som utsatts för sexualbrott bemöts med respekt och kunskap hela vägen - från sjukhus till polis, åklagare och domstol. Insikt i hur brottsoffer för sexualbrott kan reagera efter en chockartad upplevelse är oerhört viktigt vid bedömningen av offrets tillförlitlighet - inte minst vid en senare rättegång. Brottsoffer får bara upprättelse genom att förövarna straffas. Om inte tillräckliga resurser ges för att driva utredningar hjälper det inte med en skärpt straffskala eller att man ger brottet dess rätta namn. Ökad kunskap är också en förutsättning för attitydförändring gällande sexualbrott - något som behövs på sina håll inom både polis-, åklagar- och domarkåren i . Irrelevanta och kränkande frågor till parterna i en rättegång ska stoppas av rättens ordförande. Vi har en mycket kompetent och engagerad domarkår i men domare är inte ofelbara människor som endast objektivt tillämpar lagen. Deras egna värderingar och attityder spelar också in, liksom nämndemännens. Utan utbildning blir det svårt att genomföra nödvändiga attitydförändringar. Lagrådsremissens förslag till utvidgning av våldtäktsbrottet, med syftet att fler gärningar ska bedömas som våldtäkt i stället för sexuellt utnyttjande, är välbehövlig. Att den som förgriper sig på en kraftigt berusad, sovande eller handikappad person ska dömas för våldtäkt i stället för sexuellt utnyttjande är helt rätt. Det stämmer även bättre överens med det allmänna rättsmedvetandet. Att kalla brottet för dess rätta namn och som de flesta anser vara värre kan vara bra för att påverka attityder. Det är också bra att ändringen nu sätter fokus på den sexuella kränkningen som brotten utgör. Däremot kvarstår frågetecken kring hur lagändringen kommer att tillämpas i praktiken. Regeringen klargör att kriminaliseringens räckvidd ska vara samma som . gällande praxis ska alltså fortsätta att vara vägledande. Högsta domstolens dom i det s k Tumbamålet handlade om huruvida kvinnan ansågs vara i sådant "hjälplöst tillstånd" p g a berusning som bl a krävs för att brottet sexuellt utnyttjande ska uppfyllas. Så länge ribban för att anses vara i "hjälplöst tillstånd" eller motsvarande kan vara för högt satt spelar det dock ingen roll om brottet i stället ska kallas våldtäkt. Denna fråga har inte fått något tydligt svar i regeringens lagförslag. Detsamma gäller bedömningen om gärningsmannen "otillbörligt utnyttjat" någons hjälplösa tillstånd. Det kommer även i fortsättningen att handla om mycket svåra bevisfrågor. Vi tror inte att det nuvarande lagförslaget automatiskt kommer att leda till fler fällande domar eller att fler kvinnor får upprättelse men vi inväntar nu regeringens slutliga förslag till ny sexualbrottslag. 7.2.3Barn som lever i familjer med våld Enligt finns det mellan 100 000 och 200 000 barn i som bevittnar och lever med våld i den egna familjen. Barn som lever i familjer där våld är deras vardag - där de bevittnar hur den ena föräldern misshandlar den andra - far mycket illa. Vanmakt och rädsla kan prägla dessa barns hela uppväxt. Enligt en rapport från Kommittén mot barnmisshandel blir de psykiska effekterna mer omfattande om hot eller fara kommer från en person som barnet söker kärlek och omsorg av än om hotet kommer från en främling. Vi vill betona att det är mycket viktigt att se till dessa barns rättigheter. Vi menar att det är fel att endast anse barnen som vittnen till våldet och sålunda inte själva direkt drabbade. Barn som har sett och/eller hört den ena föräldern hotas och misshandlas av den andra kan vara offer för psykisk misshandel. Frågan om brottsofferstatus för dessa barn är viktig men också komplicerad rent juridiskt. Vi vill därför att en utredning tillsätts med uppdraget att se över hur barn som lever i familjer med våld ska kunna vara brottsoffer i enlighet med straff-, process- och skadeståndsrätt. Vi vill också att regeringen vidtar erforderliga åtgärder för att tillse att bestämmelsen i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) om maximalt tre månaders handläggningstid vid bl a misshandel av barn efterföljs vid samtliga landets polismyndigheter. och polisens rutiner vid kännedom om att ett barn far illa måste skärpas. måste ta fram riktlinjer för hur polisens rapportering till ska gå till, och inom måste rutinerna för bl a dokumentationen i dessa ärenden förbättras. Utbildningsinsatser, inom befintlig ekonomisk ram, behövs för all berörd myndighetspersonal. Lagen om besöksförbud (1988:688) tillkom med syftet att "ge ett bättre skydd för dem som förföljs och trakasseras och är ett led i strävandena att förbättra skyddet för framför allt kvinnor som utsätts för misshandel och andra övergrepp" (proposition 1987/88:137). Ett besöksförbud är ingen straffpåföljd utan är en förebyggande åtgärd för att skydda en person då denna riskerar att utsättas för brott av person som har eller med stor sannolikhet kommer att utsätta den andra personen för ett brott, förföljelser eller trakasserier. Det är åklagaren som fattar beslut om besöksförbud och tingsrätten som prövar ett överklagande av beslutet. Besöksförbud är tyvärr i realiteten en tämligen verkningslös åtgärd för att hindra fortsatta trakasserier. utfärdades 3 741 besöksförbud. 3 745 överträdelser av besöksförbud! 152 dömdes för brotten och av dessa fick 44 fängelse som påföljd. Det stora antalet överträdelser är mycket allvarligt och visar att de flesta män visar total brist på respekt för besöksförbudet. En rapport från BRÅ (2003:2) visade att tre fjärdedelar av landets polismyndigheter inte vidtar några speciella åtgärder efter utfärdat besöksförbud. Polismyndigheterna måste snabbt ändra på detta och börja arbeta t ex enligt den modell med hundförare som används i . I vissa fall menar vi att polis eller vakter ska kunna "punktmarkera" män som återkommande bryter mot besöksförbud. Bristerna i polisens interna informationsspridning är en anledning till att det förebyggande arbetet inte fungerar. Polismyndigheterna måste införa rutiner för att göra beslut om besöksförbud tillgängligt inom myndigheten. vet ofta inte närpolisen om att det bor en person som skyddas av besöksförbud i deras område. Riksåklagaren är en av instanser som betonar att det på de flesta håll råder en väsentlig brist när det gäller hur information om besöksförbud sprids polisiärt. Riksåklagaren menar att genom införandet av en informationsbas (se ovan under avsnittet Åtgärder inom rättsväsendet) kan även åklagare vid behov få bättre beslutsunderlag, inte bara för besöksförbudsprövning utan även vid prövning av häktningsgrunder. Regeringen presenterade en del efterlängtade och välbehövliga lagstiftningsåtgärder genom propositionen "Ytterligare åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor i nära relationer". Lagändringarna trädde i kraft . Åtgärderna tillgodosåg en del av liberalernas tidigare krav, bl a gällande möjligheten att besluta om besöksförbud till parternas gemensamma hem. Detta är ett viktigt steg för att förhindra att det är offret för våldet som måste fly hemmet medan förövaren kan stanna kvar. Vi anser dock att det i proportionalitetsbedömningen gällande utfärdande av besöksförbud till den gemensamma bostaden och vid ett särskilt utvidgat besöksförbud, måste vara brottsoffrets intressen och rätt att röra sig fritt som ska väga över. Detta framkommer inte tillräckligt tydligt av den nya lagstiftningen, vilket vi bl a påpekade med anledning av den nämnda propositionen (motion 2002/03:Ju5). Vi vill att ytterligare skärpningar genomförs gällande lagen om besöksförbud. Straffskalan för överträdelse av besöksförbud bör ändras så att påföljden böter tas bort och att den som bryter mot ett utfärdat besöksförbud i stället i normalfallet ska kunna dömas till fängelse. Vi menar också att det bör övervägas om inte körkortet ska kunna återkallas för gärningsmän som begår våldsbrott mot nära anhöriga och vid överträdelse av besöksförbud. Alla rimliga medel som kan begränsa gärningsmannens rörelsefrihet bör övervägas - alldeles för många åtgärder innebär att det är kvinnans liv som inskränks ytterligare. Körkortet kan - enligt 5 kap. 3 § 5 körkortslagen (1998:488) - återkallas efter andra brott än trafikbrott. Enligt gällande rättspraxis kan körkort återkallas efter dom med anledning av grova våldsbrott. Vi föreslår således här en utredning om ändrad lagstiftning. 7.3Modern teknik kan ge hotade kvinnor skydd Vi anser att det är av yttersta vikt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra att ett utfärdat besöksförbud överträds. I de många fall då en överträdelse sker måste samhället tydligt markera att det är oacceptabelt. Att införa ett system med elektronisk övervakning med "fotboja" vid överträdelser av besöksförbud är en åtgärd som kan vara viktig. Enligt en förstudie från BRÅ (1999), "Elektronisk övervakning vid besöksförbud - Teknikens möjligheter och begränsningar", är den stora fördelen med den elektroniska övervakningsteknik som redan föreligger att den skapar klarhet i om ett brott mot besöksförbudet har begåtts, d v s om mannen trots förbudet befunnit sig i närheten av kvinnans bostad eller om han har manipulerat med fotbojan. "Detta i sin tur kan verka avskräckande på de män som annars varit benägna att trakassera kvinnan. Därigenom ökar tryggheten för de kvinnor som skall skyddas av besöksförbudet. Man skall heller inte underskatta den psykologiska effekt det kan ha på de män, som genom att de bär fotbojan ständigt påminns om allvaret i besöksförbudet". Elektronisk övervakning kan således vara ett medel att använda för att bidra till att öka antalet uppklarade överträdelser av besöksförbud. Om tillförlitlig teknik finns kan bevisningen i mål om överträdelser förenklas. Detta är önskvärt då det alltför ofta blir så att ord står mot ord i ett mål om överträdelse av besöksförbud. I den nämnda studien från BRÅ redogörs för systemet som används i gällande elektronisk övervakning som ett alternativ för dem som vill avtjäna ett utdömt kortare fängelsestraff utanför anstalt. Denna teknik fungerar enligt BRÅ i princip likadant som den elektroniska övervakningsteknik som används i vid besöksförbud och som skulle kunna vara aktuell som modell för del. Systemet är dock beroende av om det finns polisiära resurser - för att skyddet ska ha någon effekt måste polisen snabbt kunna vara på plats. Det är även av vikt att det utgör ett brott i sig i de fall mannen bryter förseglingen på "fotbojan". Med hänvisning till förstudien från BRÅ och de positiva erfarenheterna av det system som redan finns i , anser vi att det bör införas elektronisk kontroll av besöksförbud. Vi är dock medvetna om att det inte är möjligt att direkt överföra den modell som används i till och att de rättsliga förutsättningarna för en försöksverksamhet noga måste övervägas. De tre olika idéskisser som redovisas i departementspromemorian (Ds 2001:73 Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer) utgör emellertid en bra grund för fortsatt utredning om en lämplig rättslig lösning. Vi anser således att det bör införas en försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll av män som inte kan förmås respektera ett utfärdat besöksförbud. Vi håller inte med regeringen som fortfarande vill vänta med detta. Nödvändigheten av att en sådan försöksverksamhet inrättas framkommer även av utredningen (SOU 2002:71). Vi vill därför att ger regeringen i uppdrag att utreda och presentera ett lagförslag samt kostnaderna för en dylik försöksverksamhet. Det är också av stor vikt att hotade kvinnor har tillgång till trygghetspaket och larm. Även annat skydd som t ex hundar och livvakt bör finna tillgängligt för den som har behov av det. Det är helt oacceptabelt att hotade kvinnor kan få stå i kö för att få trygghetspaket och att utrustningen ofta är omodern. Åter igen är bristen på poliser ett problem - de få kvinnor som får trygghetspaket och larm är beroende av att polisen snabbt kan komma. Personal inom har, på samma sätt som inom hälso- och sjukvården, enligt bl a 12 kap. 10 § socialtjänstlagen hinder att anmäla fall av våld mot kvinnor till polis eller åklagare - om det inte står klart att straffsatsen för övergreppen stadgar minst tvåårs fängelse. Detta kan innebära svåra gränsdragningsproblem för berörd personal och att få misstänkta fall av våld mot kvinnor anmäls eftersom flera brott som aktualiseras i dessa sammanhang inte stadgar minst tvåårs fängelse i straffskalan. Vi menar att reglerna för när personal inom dessa sektorer ska kunna anmäla våldsbrott mot kvinnor därför bör ses över, något som gjordes i betänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99). Det får nu ankomma på regeringen att återkomma till med ett förslag till ändrad lagstiftning så att berörd personal i fler fall ska kunna anmäla misstänkta våldsbrott mot kvinnor. Många kvinnor som utsätts för våld från en närstående man förföljs också av mannen och kan därför tvingas flytta och skaffa skyddade personuppgifter. finns det tre, i skärpande skala, åtgärder som kan vidtas: markering för särskild sekretessprövning (s k spärrmarkering/sekretessmarkering), kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Förfarandet med sekretessmarkering är inte lagreglerat men används inom folkbokföringen av skattemyndigheten och skyddet löper ofta . Att det inte är lagreglerat innebär bl a att skattemyndighetens beslut om att inte göra en sekretessmarkering inte kan överklagas. Tidsperioden upplevs också som för kort och riskbedömningarna är svåra för att göra. Ett annat problem gäller myndigheternas praktiska hantering av personuppgifter som är spärrmarkerade - i praktiken är sekretessen inte särskilt säker. Kvarskrivning är lagreglerat och innebär att en person vid byte av adress fortsätter att vara folkbokförd på den gamla adressen. Kvarskrivning medges om det finns särskilda skäl att anta att en person kan bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på andra sätt och endast om den enskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt. Det måste vidare bl a finnas en konkret risk för förföljelse. Kvarskrivning kombineras ofta med sekretessmarkering men skyddet är i praktiken inte tillräckligt. Slutligen kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot dennes liv, hälsa eller frihet få fingerade personuppgifter. Tillstånd lämnas av och ansökan om medgivande görs av efter framställning från den som vill använda uppgifterna. Vi tycker att det är hög tid att strama upp rutinerna kring reglerna som ska vara till hjälp för utsatta personer. och andra berörda myndigheter men även banker, skolor och andra som kommer i kontakt med kvinnor som behöver skydd måste se över sina handläggningsrutiner och bör begränsa antalet personer som har åtkomst till hemliga personuppgifter.