mot · GS02Fi232 · 2004-10-05 00:00:00 — vill också att de enskilda arbetssökande som behöver någon form av aktiv insats ska få större möjligheter att själva välja aktivitet och utförare genom en personlig omställningspeng som de kan använda i samråd med sin arbetsförmedlare. Insatser från den arbetssökandes och arbetsförmedlingen redan tidigt i arbetslösheten är det bästa sättet att snabbt hjälpa arbetssökande till arbete. vill göra arbetsförmedlingen mer effektiv genom att skapa alternativ till den statliga arbetsförmedlingen. Privata arbetsförmedlingar, branschvisa förmedlingar och bemanningsföretag ska kunna komplettera den statliga arbetsförmedlingen. För arbetssökande som befinner sig längre ifrån arbetsmarknaden behövs istället ett närmare samarbete mellan arbetsförmedlingen, kommunernas socialkontor och försäkringskassorna. Höjd kompetens bland dem som arbetar är en viktig förutsättning för högre ekonomisk tillväxt. I ett dynamiskt arbetsliv är det viktigt för den enskildes frihet att kunna bestämma över sin egen kompetensutveckling och inte enbart vara beroende av att arbetsgivaren önskar satsa på fortbildning. Regeringen har misslyckats med det kompetenssparande som infördes som ett led i den gröna skatteväxlingen. Man har inte kunnat komma fram till hur pengarna, som samlats , ska användas. frångår man helt att använda pengarna till kompetensutveckling och stoppar dem i andra hål i stället. För oss liberaler är valet däremot enkelt. Makten och inflytandet över kompetenssparandet ska ligga hos enskilda människor. Regeringen har alltså nu slutgiltigt övergivit tanken på att införa individuella kompetenskonton. Det har inte vi. Det är oerhört viktigt för människors trygghet på en föränderlig arbetsmarknad att man har möjlighet att ha egen makt över sin kompetensutveckling. Möjligheten att genom kompetensutveckling möta nya utmaningar kan minska ohälsotalen och stimulera fler att arbeta till pensionen. Vi vill därför inrätta individuella kompetenskonton, som kombineras med pensionssparande. Därför höjs avdragsrätten från ett halvt till ett helt basbelopp (). Även arbetsgivare ska kunna sätta in på detta efter överenskommelse i avtal. De som finns avsatta för detta ändamål, inbetalade av företagen i höjda miljöskatter och specialdestinerade för detta ändamål, bör kunna utgöra en grundplåt för att människor snabbare ska få upp volymen på sina kompetenskonton genom att staten tillskjuter vissa medel i förhållande till eget sparande. 6.4Instegsjobb istället för AMS-åtgärder vill att en större andel av arbetsmarknadspolitikens resurser läggs på tidsbegränsade subventionerade anställningar för arbetssökande som står längre från arbetsmarknaden och där risken är mindre att insatserna tränger undan reguljära arbeten. Utvärderingar har som bekant visat att subventionerade anställningar kan vara en väg in i reguljär sysselsättning för personer som står långt ifrån den reguljära arbetsmarknaden. I det kortare perspektivet förefaller nu konjunkturen bli bättre och allt fler arbetsgivare börjar överväga att anställa igen. anser att det bästa sättet att skynda på den utvecklingen är att göra det lättare och mindre riskfyllt för privata arbetsgivare att anställa. föreslår därför att det skapas 30 000 instegsjobb med halverad arbetsgivaravgift under högst . Instegsjobben är nästan uteslutande till för ungdomar som varit arbetslösa . Meningen är att instegsjobben i så stor utsträckning som möjligt ska övergå i reguljära arbeten . 6.5A-kassan måste reformeras: En allmän omställningsförsäkring vill att arbetslöshetsförsäkringen ska vara allmän och till för alla som arbetat för att kvalificera sig för försäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara en omställningsförsäkring med en tidsbegränsad ersättning. Ersättningen ska vara av den förlorade inkomsten . ska ersättningen trappas ned till av den förlorade inkomsten. Efter 600 dagars arbetslöshet övergår den arbetssökande antingen i jobb och utvecklingsgaranti, där ersättningen ligger något över socialbidraget, eller erhåller grundbeloppet i dagens arbetslöshetsförsäkring, dvs. /mån vid arbetslöshet på heltid. Den som erbjuds, men nekar, att delta i jobb och utvecklingsgarantin kan inte räkna med någon fortsatt ersättning från det offentliga. Personer som inte är redo för att ta ett riktigt arbete ska kunna aktiveras i en jobb- och utvecklingsgaranti som kan bestå av både kortare utbildningar och samhällsnyttigt arbete. Syftet med jobb- och utvecklingsgarantin är att så snabbt som möjligt slussa över den arbetssökande till den öppna arbetsmarknaden. Jobbgarantin ska kunna anpassas efter den arbetssökandes förutsättningar och behov och komma ifråga både får arbetslösa nyanlända flyktingar och invandrare som är hänvisade till kommunernas socialkontor och socialbidrag. Jobbgarantin ska också vara ett sätt att aktivera personer som tidigare haft arbeten men varit långvarigt arbetslösa. 6.7Inga socialbidrag till arbetssökande Ett stort problem är att fullt arbetsföra människor - i första hand nyanlända invandrare - hänvisas till kommunens socialkontor och inte får del av arbetsförmedlingens resurser för att söka arbete eller hjälpas till en utbildning. vill att alla arbetsföra som aktivt söker arbete ska ha full rätt till hjälp från arbetsförmedlingen. Ingen arbetsför person ska hänvisas till att leva på socialbidrag. Socialbidrag blir nämligen en fattigdomsfälla för alltför många som tappar motivet att söka och ta arbeten eftersom bidraget trappas ned vid varje extra arbetsinkomst. vill att alla aktivt arbetssökande över en viss ålder ska ha rätt till en fast ersättning motsvarande arbetslöshetsförsäkringens grundbelopp under förutsättning att han eller hon aktivt söker arbete och deltar i jobbgarantin. 6.8Minst 60 procents sysselsättning överallt Det mål om 80 procents sysselsättning som regeringen satt upp räcker inte så länge det finns stora områden där sysselsättningen är mycket lägre. Den kartläggning som vi låtit göra med hjälp av SCB visade att det fanns 75 närområden i och strax utanför våra storstäder där mindre än hälften av alla i arbetsför ålder var sysselsatta. Läget i dessa områden förvärras dessutom mycket snabbt vid en lågkonjunktur. All tidigare erfarenhet säger att det är i dessa områden som förvärvsfrekvensen faller brant när den faller i allmänhet. Det är därför av stor vikt att vi agerar kraftfullt och för att hantera situationen. liberalerna vill därför införa ett sysselsättningsmål som går ut på att av alla i arbetsför ålder i varje närområde ska ha ett arbete. satsar regeringen på att göra ytterligare 12 000 svenskar till bidragstagare . Försök med s.k. friår har pågått i tolv kommuner och har enligt utvärderingarna blivit ett präktigt misslyckande. Istället för att avsluta friårsförsöket den som urpsungligen var tänkt väljer regeringen att permanenta satsningen och värva ännu fler bidragstagare över hela landet. Detta är ett ansvarslöst sätt att hantera skattemedel och enskilda människor som inte kan ställa sig bakom. Vi avslår därför förslaget om utbyggt friår och anser att pågående försök med friår ska avrundas . införde tillsammans med Socialdemokraterna stora delar av dagens arbetsrättsregler, bl.a. lagen om anställningsskydd (LAS). Vi försvarar de grundläggande beståndsdelarna i den svenska arbetsrätten men ser två problem i den som behöver åtgärdas: Dagens regler ökar kostnaden för att anställa. Detta betyder att det skapas färre arbeten, vilket framför allt drabbar grupper som står utanför arbetsmarknaden. Arbetsrätten har blivit ett komplicerat lapptäcke. Mängden och komplexiteten i regelverket ger dem som har juridiska resurser - t.ex. stora arbetsgivare och resursstarka fackföreningar - ett övertag gentemot små och medelstora arbetsgivare. vill att arbetsgivare ska få större möjligheter till provanställningar genom att tiden i provanställning förlängs från dagens 6 månader . vill rensa upp i den stora flora av visstidsanställningar som förekommer och ersätta dem med en form: överenskommen visstidsanställning som ska kunna gälla i upp till tvåår. Antalet personer med överenskommen visstidsanställning är begränsad till fem personer hos en arbetsgivare. uppfattning är att denna gräns bör höjas och maximeras till 20 personer. 7Fler ska vara på jobbet Den fördubbling av sjukskrivningarna och sjukpensioneringen som ägt rum de är ett av de allvarligaste hoten mot välfärden och också negativt för det stora flertalet av dem som omfattas. Den stora ökningen av antalet sjukpenningdagar har upphört och vänt nedåt, men istället kommer en våg av sjukpensioneringar. Förtidspensionsskulden, dvs. den av beräknade framtida kostnaden för redan beviljade förtidspensioneringar fram till dess den förtidspensionerade går i ålderspension (eller avlider ), har bara ökat dramatiskt. Enligt budgetpropositionen beräknades kostnaden till - närmast ofattbara - ca . har, enligt RFV:s beräkningar, skulden ökat med (efter teknisk korrigering för ändrade skatteregler). Detta motsvarar en skuldökning med ! Utvecklingen är sådan att skuldökningen kan väntas bli i samma storleksordning. Vi har i flera omgångar kritiserat regeringens separata och oambitiösa mål för förtidspensioneringarna för att det riskerar att minska intresset från den allvarligaste delen av sjukskrivningskrisen - förtidspensionerna. Regeringens "mål" för nybeviljade förtidspensioner under de fem åren 2003-2008 är att de inte ska bli fler än 321 000 (62 400 )! Från regeringshåll har anförts att en del av dessa förtidspensioneringar beror på demografiska faktorer, dvs. att en ökande andel av befolkningen faller då risken för förtidspensionering är större. redovisade siffror visar att den effekten står för av det "tak" regeringen satt upp. RFV har ändrat sitt sätt att beräkna antalet nybeviljade förtidspensioner. Den nya metoden ger ett resultat som är ca tiotusen lägre än den tidigare använda metoden. Trots detta redovisas för den senast kända ett nybeviljande påöver 74 000. Antalet som är sjukpensionerade var över 528 000 personer. Om man till detta lägger de nästan 118 000 personer som varit sjukskrivna , så rör det sig om 646 000 personer. har den gruppen ökat, vilket bl.a. betyder att minskningen av de långa sjukfallen mer än väl motsvaras av ökningen av de förtidspensionerade. Denna "utveckling" äger rum i ett land med god folkhälsa och världens tredje högsta medellivslängd. Om vi i inte lyckas vända "utvecklingen", så kommer den att bli en kvarnsten för hela välfärdspolitiken. Handlingsmöjligheterna på en rad områden inskränks, och det har redan fått stora följder, både inom och utom det sociala området. Bakom de oerhörda talen ligger en rad olika faktorer. En faktor är en ändrad attityd i samhället till vad som verkligen är arbetsoförmåga. En annan är bristande rörlighet på arbetsmarknaden. En tredje är att många som sjukskrivits har fått vänta på rätt undersökning eller behandling eller inte fått den alls. Sjukskrivning har också kommit att användas som ett slags behandling även i situationer där risken är stor att en lång sjukskrivning gör ont värre för såväl hälsa som arbetsförmåga. En sjukförsäkring för alla är en viktig funktion i ett modernt samhälle, såväl för att jämna ut kostnaderna för sjukdom som för att underlätta att få jobb för dem med svag ställning på arbetsmarknaden. Det gäller nu att undvika att den bryts sönder. Så kommer att ske om den bit för bit ersätts med att arbetsgivaren skall bära kostnader för anställdas ohälsa. Regeringens och samarbetspartiernas förslag om en betydande medfinansiering av arbetsgivarna riskerar att inte ge något resultat i form av minskade sjukskrivningar som risken är mycket stor att selekteringen av dem som nyanställs ökar. Vi motsätter oss - liksom tidigare - medfinansiering utöver . Vi har verkat för att främst sjukvård och försäkringskassor tillåts att ekonomiskt samarbeta för att förbättra vården och minska sjukskrivningarna (Finsam-modellen). De försök som genomfördes på flera håll i landet, de s.k. Finsam-försöken, gav enligt utvärderingen mycket goda resultat. Vi har verkat för att företrädare för riksdagspartierna slår sig ned för att skapa en bred socialförsäkringsreform liknande den stora pensionsreformen, bl.a. innebärande att sjukförsäkringen inkl. förtidspensionerna görs om till en relativt självständig försäkring vid sidan av statsbudgeten och med egna buffertfonder. Regeringen har under de år som gått sedan explosionen av sjukskrivningar började varit mycket passiv. De egna idéerna har varit få. Trots politiska uppgörelser om att finansiell samordning skulle tillåtas , så har det dröjt till tills - en mycket urvattnad version av - finansiell samordning släppts fram. Den har enligt budgetpropositionen inte ännu gett några som helst resultat. Våra förslag om ett försök till bred politisk samling om en stor reform av socialförsäkringarna har dock denna höst lett fram till tillsättandet av en enpersonsutredning och löften om en parlamentarisk grupp efter det att remissarbetet är avslutat på det utredningsarbete som ska pågå till ! Med denna takt i regeringens reformarbete kan den kommande parlamentariska arbetsgruppen kanske ha sitt första sammanträde , lagom till tioårsminnet av början av den dramatiska uppgången i sjukskrivningarna. Vi föreslår, liksom tidigare, att en riktig finansiell samordning (Finsam-modellen) tillåts i hela landet. Denna samordning skulle inte ha de begränsningar som regeringens modell har. Dessa begränsningar är att uppgörelser inte får slutas om inte var och en av , , och länsarbetsnämnden ställer upp, att målgruppen bara är av befolkningen och att enbart av sjukpengen får användas för att förstärka vården. Den försöksverksamhet som genomfördes gav mycket goda resultat. Enligt och utvärdering var besparingen: Besparingen i procent beräknades till: Källa (): Finsam - en slutrapport (1997:1) Vi har utöver förslaget om att tillåta en Finsam-modell i hela landet föreslagit försök med en kraftigt utvidgad finansiell samordning i några län. Detta skulle innebära att landstingen tillfördes en femtedel av sjukskrivningspengarna samt det ekonomiska ansvaret för motsvarande andel av sjukskrivningarna. Liknande tankegångar har framförts av , och . En förebild för en sådan konstruktion är den reform som gjordes vad gäller läkemedelskostnaderna. Det är viktigt att landstingens medansvar utformas så att de genom att minska sjukskrivningarna kan förbättra den egna sjukvårdens resurssituation. Därutöver lägger vi fram en mängd andra förslag. Bland dem är: ett mål för att minska antalet långtidssjukskrivna och sjukpensionerade (drygt 645 000) med 10 000 de kommande fem åren, rehabiliteringsgaranti för den enskilde efter 4-8 veckors sjukskrivning, i ökning av inköp av rehabiliteringstjänster, prövning av en läkare knuten till av sjukskrivningar , skärpta regler om skyldighet att delta i rehabilitering, utbyggt IT-stöd så att läkare kan få kännedom om patienten nekats sjukskrivning av annan läkare, ökade resurser till för ökad kontroll av bl.a. sjukskrivningar, utbildning av alla läkare i försäkringsmedicin, begränsning av läkares rätt att sjukskriva utanför den egna specialiteten, möjlighet till deltidssjukskrivning också vid studier, möjlighet att vid återgång till arbete efter förtidspension bibehålla tidigare intjänad rätt till arbetslöshetsersättning och sjukpeng samt rätt till tjänstledighet för att pröva nytt jobb, trafiken skall betala de sjukförsäkringskostnader som beror på trafikolyckor och att arbetsolycksfallen skall överföras till obligatoriska privata försäkringar. Hälsan ökar inte och ohälsan minskar inte av att människor flyttas från ersättning för tillfällig arbetsoförmåga till ersättning för varaktig arbetsoförmåga, även om detta ju är ofrånkomligt då det verkligen handlar om sjukdom vållat av en långvarig oförmåga att yrkesarbeta. De mål som skall gälla borde inte vara sådana att de lättare kan uppfyllas genom snabbare "förtidspensionering" medan hälsotillståndet förblir oförändrat eller rentav blir sämre. Men så har det nu ändå blivit. Risken för att människor som skulle ha kunnat återgå i arbete i stället blir avförda för gott ur arbetslivet har nämligen blivit större - genom de mål regeringen angav för sjukskrivningar respektive antalet nya förtidspensioneringar genom sjuk- och aktivitetsersättning. Regeringen beräknar att antalet personer som uppbär sjuk- och aktivitetsersättning (förtidspension) kommer att fortsätta öka, från nuvarande ca 528 000 till ca 560 000 vid utgången av . Kostnaderna för förtidspensionerna väntas då bli 73 miljarder och 79 miljarder . Det uppställda målet för antalet sjukpenningdagar är mer ambitiöst - om än troligen orealistiskt så länge rehabiliteringsverksamheten förblir svag och finansiell samordning i huvudsak otillåten. Men effekten av målen, som de nu ser ut, är en olycklig signal till kassor, läkare och privatpersoner. En ganska snabb minskning av antalet sjukpenningmottagare med hjälp av en alltför lättvindig "pensionering" av ett stort antal långtidssjukskrivna blir genom "målet" på i genomsnitt högst 64 238 årliga nya sjukpensioneringar lätt uppfattat som en både bekväm och godtagbar väg att slippa från både förvaltningsmässiga och personliga problem. Siktet måste i stället ställas in pååterställd arbetsförmåga och återgång i arbete, om så behövs genom byte av arbetsplats och ibland yrke. Det är i det sammanhanget anmärkningsvärt att den som för sin hälsas skull behöver byta yrke inte ansetts välkommen på arbetsmarknadspolitiska program. Detta missförhållande ligger bakom att RFV och AMS har begärt att regeringen med en ändring av en förordning skall "öppna" programmen för personer som efter sjukdom inte kan omplaceras hos sina nuvarande arbetsgivare. Eventuellt består problemet i att gällande förordning tolkats på ett mycket snävt sätt. Hur det än förhåller sig med detta har i vart fall regeringen möjlighet att ändra förordningen så att återgång i arbete genom byte av yrke inte i onödan försvåras av tillträdesregler för omskolning med mera. Förutom mål om att antalet nya längre sjukskrivningar ska minska bör det även sättas upp ett mål om att hålla nere det sammanlagda antal personer som har sjukpenning, sjukersättning och "närbesläktade" förmåner. Arbetslinjen måste vara styrande även på detta område. Tillfrisknande och återgång till arbetslivet måste vara riktpunkten. Såväl för sjukpenning som för varaktig sjukersättning måste en medicinskt betingad arbetsoförmåga vara förutsättningen. Likaväl som regeringen i en proposition underströk att sjukförsäkringen inte får brytas sönder och bli en allmän inkomstbortfallsförsäkring måste det gälla att reglerna om sjukersättning inte får missbrukas för att med i praktiken arbetsmarknadsbetingade "förtidspensioneringar" hålla nere antalet pågående sjukpenningfall. 8Fler företag måste startas och växa Det svenska näringslivet utvecklas och omstruktureras . var fortfarande en stor del av arbetskraften sysselsatt inom skogs- och jordbruk. Under dominerade den tunga basindustrin. får tjänstesektorn, t.ex. turism och IT, allt större betydelse. Det är viktigt att näringslivet präglas av en blandning av företag i nya och traditionella branscher. Företagspolitiken måste utformas så att skattesystem, regelverk m.m. uppmuntrar dynamik och förnyelse i näringslivet. Många säger att det inte har något egenvärde att människor i jobbar just i fabriker. Om vi kan sitta på designkontor och syssla med andra kvalificerade tjänster medan själva varuproduktionen pågår i andra länder, kan det väl tyckas vara gott och väl. Trenden i den riktningen kommer säkert också att fortsätta. har alltid stött den framväxande tjänstesektorn. Det finns all anledning att arbeta för goda förutsättningar för en expansion av tjänstesektorn, inte minst genom att bryta upp de offentliga monopol som präglar stora delar av den, men riskerna med en fortsatt avindustrialisering av vårt land måste också uppmärksammas. Det behövs både en avancerad industri som kan klara av den internationella konkurrensen och en växande tjänstesektor. anser att det måste bli avsevärt lättare att starta och driva företag i än vad det är . För detta krävs det reformer på flera områden. 8.1Enklare regler för företagande För det första måste regelverket som styr företagandet bli enklare genom färre och enklare regler. De svenska företagens kostnader för att administrera lagar, regler och föreskrifter summerar till . Till detta kommer att företagen har ca 20 000 sidor företagsregler att hålla reda på. anser att hela det regelverk som berör företagande måste gås igenom och onödiga och krångliga regler tas bort. Målet bör vara att företagarnas kostnader för administration av regelverket ska minska med minst en fjärdedel. Bedömningar från regelförenklingsarbetet i visar på att tillväxten skulle öka om en fjärdedel av alla regler togs bort. I behöver en blivande företagare kontakta ett stort antal myndigheter. Mängder av blanketter ska beställas och fyllas i. Möjligheten att nu registrera en enskild firma elektroniskt är bra men det borde gälla alla firmor. 8.2Sänkta skatter på företagande föreslår att förmögenhetsskatten avskaffas så snabbt som möjligt. tillhör en minoritet i västvärlden som fortfarande har denna skatt kvar. Skulle denna skatt avskaffas så kommer med stor sannolikhet stora mängder av investeringskapital att flyttas tillbaka till . Fåmansbolag där ägaren själv arbetar i företaget lever under särskilda skatteregler - de s.k. 3:12-reglerna. Följden av reglerna har dock blivit att ägare av fåmansbolag betalar betydligt högre skatt än småägare i större bolag, vilket knappast var meningen. står, tillsammans med bl.a. näringslivets organisationer, bakom förslaget att ersätta dagens regler med den s.k. BEK-modellen (beskattat eget kapital). Den innebär att ägare kan ta ut en större utdelning när företaget växer. Förslaget innebär att fåmansbolagens skattebörda kommer att minska betydligt. För att företag ska kunna utvecklas även med tillfälligt dålig lönsamhet är det viktigt att de kan fondera vinster från goda år. Därför motsätter sig regeringens förslag att i budgetpropositionen begränsa företagens möjligheter att göra avsättningar till s.k. periodiseringsfonder. Arbetsgivaravgiften är en tung del av skatten på arbete. För att ge små företag tydliga motiv att anställa fler människor vill halvera arbetsgivaravgiften för alla företag upp till en lönesumma på . Ovanför denna gräns ska nuvarande lättnad bibehållas, inte försämras som regeringen föreslår. En tredje väg till bättre företagsamhet i är att förbättra konkurrensen. Enligt ligger den svenska prisnivån för den privata konsumtionen över den genomsnittliga nivån inom EU. Vi som enskilda konsumenter får helt enkelt betala betydligt mer för varor och tjänster än vad invånarna i andra länder gör. En strategi för att öka det ekonomiska välståndet i måste därför innehålla ett antal reformer för att öka den inhemska konkurrensen samt sänka det allmänna prisläget. Det är avgörande för en fungerande konkurrens att det råder fritt tillträde till marknaderna. Flera av de offentliga regleringar som politiker och myndigheter infört för att upprätthålla konkurrens skulle inte behövas om fritt tillträde till marknaden rådde. De offentliga monopolen måste brytas upp. bör hos regeringen begära förslag om ändringar i de lagar som styr den obligatoriska, kommunala verksamheten vad gäller sådana bestämmelser som förhindrar uppkomsten av konkurrerande alternativ till det rådande monopolet i det allmännas regi. Detta skulle skapa möjligheter för en mängd småföretagare att utveckla och expandera egna verksamheter inom tjänstesektorn. Privata monopol och kartellbildningar är skadliga för samhällsekonomin och utgör brott mot lagen. Det finns ett starkt konsumentintresse av att olagliga karteller bekämpas effektivt. I slutändan är det alltid konsumenterna som får svara för kostnaderna för en ineffektiv konkurrens i form av högre priser eller sämre utbud.