mot · GS02Kr362 · 2004-09-24 00:00:00 — Arkiv, bibliotek och museer tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökade resurser till kulturmiljövård. begär att regeringen skall återkomma med en redogörelse om behoven för att bevara det kyrkliga kulturarvet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konvention till skydd för det immateriella kulturarvet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folkrörelsearkiven. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om SVAR. tillkännager för regeringen som sin mening om vad i motionen anförs om mål för den nationella bibliotekspolitiken och om en utvärdering av bibliotekslagen. begär att regeringen återkommer med information rörande utvärderingen av det statliga stödet till läsfrämjande insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om En bok för alla. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturtidskrifter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om gratis inträde för barn och ungdomar på statliga och regionala museer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten av att lösa frågan angående museernas hyreskostnader.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om museernas säkerhet. begär att regeringen återkommer med ett konkret förslag till en lösning av magasinsproblem. 1Yrkande 13 hänvisat till FiU. Alla människor i hela samhället har ett gemensamt ansvar för att värna vårt kulturarv. Det gäller lika väl det immateriella arvet av värderingar och traditioner som det materiella av byggnader och föremål. Vi är alla medskapare av vår kultur och med det följer också ansvaret att föra den vidare som ett arv till kommande generationer. Ett särskilt ansvar har våra kulturarvsbärande institutioner: arkiven, biblioteken och museerna, de så kallade ABM-institutionerna. Deras gemensamma ansvar ligger i att välja ut vad som skall bevaras, systematisera materialet och sprida information till allmänheten. Alla tre delarna i ansvaret måste uppfyllas för att institutionerna skall uppfylla sin roll. ABM-institutionerna förenas på detta sätt av en gemensam uppgift, men den innebär inte att de är utbytbara. Varje institution har också en egenart som måste tas till vara. Vi har tidigare motionerat om tillsättande av en statlig utredning om möjligheterna till ett utökat samarbete mellan ABM-institutionerna. gav oss sitt stöd och på uppdrag tillsatte regeringen , i samarbete med , , och , en utredning. Det är positivt att regeringen så snabbt tillsatte utredningen. anser vi att utredningen fick alltför små befogenheter och möjligheter att komma med konkreta förslag. Regeringens ambition med utredningen var att sammanställa vad som redan görs. Utskottets begäran innebar inte i första hand en utvärdering av det som redan gjorts utan en utredning av hur samarbetet kan gå vidare och på vilket sätt detta bör ske. Resultatet har blivit att den utredning regeringen tillsatt i sitt slutbetänkande konstaterar att det behövs en utredning. Vi återkommer därför med vårt krav att regeringen tillsätter en utredning som utifrån det arbete som pågår får mandat att lägga fram konkreta förslag om ett utvecklat ABM-samarbete. Eftersom vårt krav angående detta från föregående år ännu inte behandlats av kulturutskottet ligger vår hemställan kvar . Därför har vi inte någon ny hemställanspunkt i denna motion. Det kan inte nog betonas att samarbete inte innebär sammangående. Varje institution måste få bevara sin unika profil och sina unika uppdrag. Genom att stärka varje institutionsform i dess självbild skapas bättre förutsättningar för dem att möta varandra. Endast genom att studera historien kan vi säga något om framtiden. Det är därför glädjande att insikten om vårt eget kulturarvs betydelse ökat i samhället. Att ha god kännedom om sitt eget kulturarv är både en förutsättning för att bygga upp sin egen identitet och för att kunna respektera andras kultur och värden. I mötet mellan kulturer krävs förståelse för att kulturarvet inte är givet en gång för alla, utan ständigt berikas av nya upplevelser, erfarenheter och kontakter med andra länder och kulturer. Att värna och värdera sin egen kultur och bejaka mångfald och värdesätta andra kulturer är förutsättningen för en positiv integration. Byggnader, kulturlandskap, kulturhistoriska föremål och dokument tillhör den synliga, materiella delen av vårt kulturarv. För denna del av kulturarvet har arkiv, museer och bibliotek ett särskilt ansvar. Det är ett komplext ansvar som kräver ständig förnyelse och utveckling. Det handlar både om ett inåtvänt arbete av registrering, vård, konservering och magasinering men också om ett utåtriktat arbete med utställningar, visningar, forskarstöd med mera. Kulturmiljöarbete handlar om insatser för bevarande av delar av det materiella kulturarvet. Från att tidigare ha varit inriktat främst på fornlämningar och särskilt värdefull bebyggelse omfattar arbetet också den historiska kontinuiteten i hela miljön. Varje generation bär ett dubbelt ansvar för arkitektur och bebyggelseplanering - att sätta tidstypiska avtryck i sin samtida kulturmiljö och att bevara kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. har antalet byggnader som faller inom ramen för ansvarsområde för kulturmiljövård ökat. Det har dock tidigare inte skett någon motsvarande höjning av anslagen vilket har inneburit att en viktig del av vårt kulturarv bokstavligen står och förfaller. Regeringen ökade anslaget till kulturmiljövård men anser att detta inte är tillräckligt. Särskilt inte om förslagen från den nu avslutade bebyggelseutredningen skall förverkligas bland annat gällande kyrkstäderna. Vi satsar därför mer än regeringen till detta Kulturmiljöarbetet är beroende av långsiktig planering vilket ibland omöjliggörs av regeringens kortsiktiga förändringar av anslagen. Bristen på långsiktighet gäller även de stora svängningarna mellan olika års offentliga infrastrukturinvesteringar vilket uppmärksammat som ett stort problem. Ett viktigt kulturmiljöarbete bedrivs på många olika nivåer i samhället. Vi vill därför särskilt uppmärksamma det arbete som bedrivs av landets hembygds- och fornminnesföreningar som omfattar mer än 450 000 medlemmar. Tillsammans med de insatser som görs av byggnads- och kulturnämnder, länsstyrelser och läns- och kommunala museer samt bidrar de till att förvalta en viktig del av det svenska kulturarvet. Vi vill därför göra en omfördelning inom anslaget till kulturmiljövård så att ytterligare kommer de ideella organisationerna till del. Trots att kyrkan har skilts från staten har staten ett fortsatt ansvar för det värdefulla kulturarv som våra kyrkor utgör. Det är ett kulturarv som har betydelse för hela samhället och inte enbart för medlemmar. Den kyrkoantikvariska ersättningen är en överenskommelse mellan staten och kyrkan gällande statens åtagande för att underhålla och bevara . Stödet är reglerat och innebär en successiv ökning av stödet . Trots denna statliga ersättning har svårt att klara underhållet av kyrkorna och på många håll i landet har kyrkor lagts i malpåse och står mer eller mindre och förfaller. Det är därför rimligt att ifrågasätta om den statliga kyrkoantikvariska ersättningen är tillräcklig. Vi anser därför att regeringen bör återkomma till med en redogörelse för vilka behov som finns för att bevara vårt kyrkliga kulturarv och hur väl detta uppfylls av den kyrkoantikvariska ersättningen. 3.1.3Stärkt skydd av kyrkstäderna Det har funnits runt 70 kyrkstäder i . Av dessa finns minst 16 bevarade . Dessa finns i , samt . De kyrkstäder som finns bevarade används i viss mån fortfarande enligt gammal tradition. har tidigare tagit upp frågan angående skyddet för våra kyrkstäder. Frågan har varit föremål för utredning i . Utredningen lämnade ett delbetänkande till regeringen. slår fast att ett stärkt skydd behövs för kyrkstäderna och deras tradition. Enligt utredningen tryggar den befintliga lagstiftningen inte ett långsiktigt bevarande av kyrkstäder. För att stärka skyddet för kyrkstäderna föreslår utredningen en särskild reglering i kulturminneslagen. Den skulle ge förutsättningar för ett skydd som kan anpassas efter de stora variationer som finns mellan olika kyrkstäder. begär att regeringen återkommer till med ett förslag om en lagändring i enlighet med utredningens förslag. Eftersom vårt krav angående detta från föregående år ännu inte behandlats av ligger vår hemställan kvar . Därför har vi inte någon hemställanspunkt i denna motion. Det för ögat osynliga kulturarvet i form av gemensamma värderingar, traditioner, religion, livsåskådning, språk, folkminnen, ortsnamn och mycket mer är viktiga element i det immateriella kulturarvet. Det är i detta immateriella kulturarv som vi har vår kulturella identitet. Kunskap om det immateriella kulturarvet är därför nödvändig för att vi skall stå trygga i vår egen kultur. En trygghet som är nödvändig för att med öppenhet kunna möta och känna respekt för andras kulturer och traditioner. Det immateriella kulturarvet blir därigenom ett viktigt vapen i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. ABM-institutionerna är tillsammans med skolor, kyrkor, teatrar, andra kulturinstitutioner och frivilliga organisationer av olika slag naturliga platser för att förmedla och diskutera vårt kulturarv och därigenom människans förutsättningar, livsfrågor och värderingar. Det immateriella kulturarvet är stort och ogripbart men av stor betydelse. Därför är det viktigt att det får en betydande plats i samtalet om och arbetet med kulturpolitiska frågor. antog en konvention till skydd för det immateriella kulturarvet. Den är tänkt som ett komplement till den nuvarande som skall ge skydd åt betydande monument och naturområden. Konventionen skall skydda värdefulla kulturella företeelser som till exempel muntliga traditioner och språk, traditionell dans och musik, ceremonier och traditionellt hantverkskunnande. Särskilt stor betydelse kan konventionen komma att få för andra kulturer än den västerländska. Kulturer som ofta saknar kulturella minnesmärken som byggnader men där de har en levande kultur i form av till exempel traditionella sånger och danser. I vore det inte orimligt att tänka sig att till exempel midsommarfirandet i skulle kunna komma att omfattas av konventionen. Konventionen har ännu inte trätt i kraft eftersom den inte ratificerats av tillräckligt många länder. anser att denna konvention kan utgöra startskottet för en uppgradering av det immateriella kulturarvet och begär att regeringen ger i uppdrag att utreda hur det är möjligt för att ratificera konventionen. Runtom i landet finns ett antal arkiv av olika karaktär och storlek som förvaltar betydande arkivbestånd. Dessa samlingar speglar människors tankar, föreställningar, handlingar och symboler genom tiderna. Vi kan följa idéer och handlingsmönster från tidig medeltid fram till våra dagar och se hur det moderna växer fram på såväl central som regional och lokal nivå. Det ökade intresset för släktforskning och hembygdsforskning har gjort att arkiven fått ett uppsving när det gäller allmänhetens användning av materialet. Forskarplatserna är hårt utnyttjade, något som naturligtvis är glädjande. visar tillströmningen att vi måste följa utvecklingen med vaksamhet. Redan nu har arkivpersonalens arbetsbelastning med att tillhandahålla material ökat markant. beställdes 144 665 volymer fram vid riks- och landsarkiven under de 108 410 forskarbesök som gjordes (enligt årsredovisning). Inte bara antalet forskarbesök ökar år utan även mängden material som arkiven måste ta ansvar för. I ett samhälle där mängden pappersmaterial är oöverskådlig blir besluten om vad som är intressant att bevara för framtiden allt svårare men också allt viktigare. Trots att avgränsningarna för vad som skall bevaras blir allt striktare är materialökningen enorm. Bara ökade riks- och landsarkivens bestånd med . För att göra materialet tillgängligt för forskare fotograferas materialet successivt till mikrofilm. Antalet mikrokort tillgängliga för forskare har ökat med flera hundra tusen. Det är viktigt att vi i samhället får en ökad medvetenhet om arkivmaterialets betydelse för vår historia. Det är särskilt viktigt eftersom många enskilda arkiv förstörs på grund av okunnighet om materialets betydelse. Som exempel kan nämnas att många idrottsföreningar har arkiv med ett stort kulturhistoriskt värde som på olika sätt förstörs eller riskerar att förstöras. bör få i uppdrag att arbeta mer aktivt med att informera föreningar, folkrörelser, organisationer och enskilda om arkivens betydelse och om möjligheterna att bevara arkivmaterial för eftervärden. Den av tillsatta presenterade 2002 sitt slutbetänkande, vilket nu har remissbehandlats. Regeringen har tidigare utlovat en proposition på området , men än har ingen proposition lämnats. anser att utredningen lade fram många intressanta förslag och att regeringen bör presentera en proposition i frågan. Syftet med det statliga stödet för att främja regional arkivverksamhet är att få ett nät av väl fungerande regionala arkivinstitutioner i landet och att bättre integrera folkrörelsearkiven i den regionala kulturpolitiken. Många av de regionala arkiven brottas med stora ekonomiska problem. Trots att arkiven genomgått en stark utveckling och fått ett vidgat arbetsfält, bland annat i syfte att tillgängliggöra samlingarna för bredare användargrupper, har resurserna relativt sett inte ökat. Att samla in och säkerställa information, att göra den tillgänglig och dessutom arbeta aktivt för att fler skall få tillgång till samlingarna kräver betydligt större resurser än arkiven har till sitt förfogande. Särskilda utvecklingsinsatser i form av exempelvis arkivpedagogik behöver också göras. Trots att besöken vid de regionala arkiven ökar och de har blivit en allt större resurs för både privat och offentlig sektor har anslaget varit oförändrat trots att det tillkommit två bidragsberättigade arkiv. Regeringens ointresse för de regionala arkiven är anmärkningsvärt. har regeringen visserligen ökat anslaget något för att kompensera för de två nya bidragsberättigade arkiven men det möjliggör ingen ökning av anslagen. Vi föreslår en ökning av anslaget till de regionala arkiven med för att utveckla denna mycket viktiga verksamhet. Den större delen av de regionala arkiven utgörs av folkrörelsearkiven. Regeringen har genomfört en bred satsning på industrisamhällets kulturarv. stöder satsningen men har genomgående poängterat att även folkrörelsearkiven bör få del av de ökade resurserna. har arbetat konkret och aktivt på detta område. Det finns till exempel inte en bruksort i landet som inte har eller har haft ett mer eller mindre omfattande folkrörelseliv. Det kan handla om fackföreningar, nykterhetsrörelser, idrottsrörelser, frikyrkor med mera. Genom folkrörelsearkiven kan vi få en mycket god bild av hur arbetarna, tjänstemännen, barnen och de hemarbetande hade det både i sitt arbete och på sin fritid. På foton och affischer, i brev, verksamhetsberättelser och protokoll kan vi få en bild av deras livssituation. Detta ger en helhetsbild av arbetarnas historia och det industriella kulturarvet. Det är mot denna bakgrund som vår satsning på de regionala arkiven skall ses. Under finns enheten SVAR som arbetar med att genom digitalisering förbättra tillgängligheten till arkivmaterialet för allmänheten. Verksamheten är huvudsakligen lokaliserad till där det bland annat finns en forskarsal tillgänglig för såväl forskare som intresserad allmänhet. Verksamheten bekostas till stor del med arbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska medel, bland annat genom lönebidragsanställda samt genom medel från . har dock bidragen successivt minskat och verksamheten går med en årlig förlust. I budgetpropositionen konstaterar regeringen att de flesta av SVAR:s anställa går på lönebidrag men de nämner över huvud taget inte de stora ekonomiska svårigheterna. Det är obegripligt att regeringen fullkomligt ignorerar de problem som finns. kräver därför att regeringen tillsammans med ser över SVAR:s framtida organisation och finansiering och återkommer till med ett förslag. av alla svenskar besökte ett bibliotek vilket visar på den enorma spridning biblioteken har. Det finns ingen annan kulturinstitution som har ett så högt antal besökande. Till skillnad från de flesta andra kulturinstitutioner har dessutom besökarantalet ökat och det är framför allt bland dem som enbart har förgymnasial utbildning som den största ökningen skett. Det finns stora möjligheter för biblioteken i framtidens samhälle. Biblioteken är för de flesta en naturlig plats att vända sig till för att inhämta kunskap. Biblioteken som alltid haft en folkbildande roll borde därför ses som en självklar aktör i visionen om det livslånga lärandet. Alltför ofta glöms biblioteken bort såväl på statlig som nivå i diskussioner om utbildningssatsningar och det livslånga lärandet. införde en bibliotekslag. Vi såg då en risk i att en lag som reglerar en miniminivå för biblioteksstandard i en kommun lätt blir ett tak i stället. Någon utvärdering av lagen har ännu inte gjorts men vår uppfattning är att lagen har fått ett i huvudsak positivt bemötande ute i verksamheten. Regeringen har arbetat med en omarbetning av bibliotekslagen och vi hade förväntat oss att den i det arbetet även skulle ha gjort en utvärdering av lagen. I den nu liggande budgetpropositionen gör regeringen några förändringar i bibliotekslagen rörande samarbete och lokala biblioteksplaner. stöder förslagen men vi ställer oss frågande till om detta är det enda resultatet av regeringens arbete med en biblioteksproposition. Här finns ingen utvärdering av lagen sedan den infördes och inga mål eller visioner för biblioteken i ett framtida samhälle vilket vi har krävt . Det är dessutom mycket angelägna frågor för såväl våra folkbibliotek som forskningsbiblioteken på högskolor och universitet. Vi förväntar oss därför att detta bara var första steget i ett nationellt arbete för biblioteken och att regeringen återkommer till med sina ambitioner för de svenska biblioteken och med en utvärdering av bibliotekslagen. De svenska folkbiblioteken omfattas med värme av stora delar av befolkningen. Från början startade de på initiativ av enskilda eller föreningar med ett starkt intresse av att göra böcker lättillgängliga för alla. När kommunerna dragit ned stödet till biblioteken har nya föreningar bildats för att bevara verksamheten. Det är viktigt att folkbiblioteken inte tas för givna och att mål och visioner för biblioteken i kommunerna inte uteblir. Biblioteken måste få förändras med det omgivande samhället och med kommunens stöd hitta nya uppgifter och målgrupper i ett nytt samhälle. Varje kommun måste ta ett ansvar för folkbiblioteken, som vi tror kommer få en allt större betydelse i kunskapssamhället. Att främja barns läsande är en ovärderlig uppgift för biblioteken, och här spelar naturligtvis skol- och barnbiblioteken en särskilt viktig roll. Svenska folket är ett läsande folk och antalet människor som nöjesläser böcker har ökat . Inom en grupp har dock läsandet minskat och det är bland den yngsta gruppen i mätning, 9-14-åringar. Det är en oroande trend och biblioteken kan tillsammans med andra vuxna spela en viktig roll för att bryta den. Barn- och skolbibliotek kan locka barn till läsning, att visa barnen njutningen med att läsa. Genom att utgå från barnens eget intresse och nyfikenhet kan biblioteken fånga barnens intresse för läsning. Skolbiblioteken är tyvärr en undervärderad resurs på många skolor. har de utarmats på många håll. Skolbibliotekarier har blivit sällsynta och urvalet av böcker är ofta föråldrat. Ofta är det någon av lärarna som någon timme ansvarar för att se till . När det inte finns tillgång till en bibliotekarie kan inte utnyttjas på ett effektivt sätt. översyn av skolbiblioteken bekräftar bilden av att kvaliteten är mycket ojämn. Vi anser att skolbiblioteken har en stor betydelse för lärandet och för lusten att läsa och ser därför gärna att de extra statsbidragen för personal i skolan även används till bibliotekarier till skolbiblioteken. Den västerländska kulturen är en skriftkultur. Länge var förmågan att läsa och skriva förbehållen de högre stånden, den var ett tecken på makt. var dock bland de första länder i världen som började sprida kunskapen om läsning bland folket. Spridandet av skriftspråket blev ett viktigt steg på vägen mot demokratin. är förmågan att läsa och skriva en avgörande demokratifråga. Att kunna läsa är en nödvändighet för att vara en aktiv samhällsmedborgare. Svenska språket tillhör ett mycket litet språkområde. I den internationaliserade värld vi lever i är det nödvändigt att aktivt slå vakt om vårt språk om vi vill att det skall vara levande och rikt även . Att slå vakt om språket innebär inte att konservera och förhindra förändring utan om att bevara svenskans egenart genom ständig utveckling. Vi anser att svenska språkets ställning som majoritetsspråk bör ges lagskydd liksom redan lagskyddat ett antal minoritetsspråk. Den parlamentariska utredning om det svenska språkets ställning som presenterade sitt slutbetänkande Mål i mun (SOU 2002:27) stöder oss i detta krav. I utredningen finns många intressanta förslag och vi väntar fortfarande på en proposition på området. Eftersom vårt krav angående detta från föregående år ännu inte behandlats av kulturutskottet ligger vår hemställan kvar . Därför har vi inte någon ny hemställanspunkt i denna motion. Alltfler människor, såväl vuxna som barn, tillbringar en allt större del av sin tid framför datorn. Även i skolan har datorn blivit ett mycket vanligt redskap för eleverna, i många fall i stället för böcker. Det finns många positiva aspekter i det, barn lär sig tidigt att använda datorn och de kan finna obegränsat med information om allt som intresserar dem. Det är dock viktigt att bokläsandet inte blir lidande till följd av ett ökat datoranvändande. Även om barnen övar sin läsning vid datoranvändning finns det flera undersökningar som visar på att barn som letar information och läser på en datorskärm läser betydligt kortare texter och mer fragmentariskt än vid läsning av en textmassa i en bok. Utvecklingen av informationstekniken är positiv och skall underlättas men tekniken kan inte ersätta boken, bara komplettera den. Det är viktigt att böcker finns tillgängliga för alla människor, och biblioteken har här naturligtvis en central roll. är också glada över sänkningen av bokmomsen som vi arbetat länge för och som ökar böckernas tillgänglighet. Läroboken har fortfarande en central betydelse i skolan. Bra och uppdaterade böcker är en viktig förutsättning för att skolarbetet skall fungera. Av skolans totala kostnader går mindre än en procent till läromedelsinköp, och på var tredje lågstadieskola får barnen inte behålla en enda egen lärobok. För att garantera en viss standard på läromedel anser vi att de bör behandlas som en del i skolornas årliga kvalitetsredovisningar. Staten har försökt främja läsandet genom olika former av läsfrämjande insatser. Genom olika kanaler har ett statligt stöd gått till olika föreningar och organisationer som arbetat för att främja läsandet. De statliga satsningarna för att främja läsandet är mycket viktiga. Att sprida läsandets konst är en avgörande demokratifråga. Det är dock viktigt att de statliga insatserna verkligen leder fram till positiva effekter för läsandet. beslutade i enlighet med förslag att en utvärdering av de statliga insatserna för läsfrämjande skall ske. Det var positivt att beslutet togs. Däremot ställer vi oss frågande till om regeringen tagit utskottets krav på allvar. I budgetpropositionen nämns ingenting om denna utvärdering.