mot · GS02MJ498 · 2004-10-04 00:00:00 — om miljö- och landsbygdsprogrammet (SOU 2003:105) finner att insatserna för kompetensutveckling på det skogliga området har bidragit till att miljövänliga arbetsmetoder används i större utsträckning i skogsbruket. anser att det är viktigt att dessa insatser fortsätter för att förstärka denna utveckling. Därför välkomnar budgetpropositionens satsning på försök med kontinuerligt skogsbruk. Kunskapen om olika arters behov är ofta bristfällig. Det kan vara svårt att bedöma om en viss hotad art skulle gynnas eller skadas om ett aktivt skogsbruk upphörde inom ett visst område. Professor em. vid (Reports no. 10 ) menar att om skogsskötseln upphör inom ett visst område kan detta lika gärna vara en "dödsdom" för en art som att vara en bevarandeåtgärd. I och med att kunskapen är så bristfällig är det stor risk att kostnadseffektiviteten i reservatsbildning och naturvårdsavtal blir synnerligen låg. Detta understryker ytterligare behovet av ökad kunskap och en träffsäker inventering. vill också betona att och faunan inte är statiska fenomen. Klimatförändringar, nya arters intåg och andra faktorer bidrar till att naturen ständigt befinner sig i utveckling. Arbetet med den biologiska mångfalden får därför inte i allt för hög grad ha perspektivet att en viss uppsättning arter och biotoper till varje pris skall bevaras såsom de är just . bör också i större utsträckning samarbeta med andra länder kring bevarande av arter som finns också i dessa länder. Tillsammans har vi ett ansvar för att bevara artrikedomen, men varje art som finns i måste inte alltid leva i vårt land. kan arter som varit borta komma tillbaka . Generellt sett gynnas naturbetesbaserad renskötsel av att mark skyddas mot exploatering. Samebyarnas intresse av en varsam exploatering och markanvändning sammanfaller därför ofta med intresset av att skydda natur- och kulturmiljön. För att säkra rovdjursstammarnas långsiktiga överlevnad i och undvika alltför hög koncentration i ett område är det angeläget att de ges möjlighet att på naturlig väg sprida sig i landet, men att dess förekomst i renskötselområdet i huvudsak begränsas till de områden utanför renskötselns åretruntmarker där den gör minst skada. Ersättningen för rovdjursdödade renar är en del i den nationella miljöpolitiken. Därför bör denna ersättning fortsättningsvis betalas ut av staten. Rovdjursersättningen bör därför även i fortsättningen vara öronmärkta pengar, som inte skall ingå i ett gemensamt ramanslag för . 18Ett rikt växt- och djurliv förespråkar, i enlighet med förslag, att ett sextonde miljökvalitetsmål införs: Ett rikt växt- och djurliv. Biologisk mångfald är en förutsättning för människors välbefinnande och hälsa. Bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden är mål som självklart utgör allmänna intressen. De biologiska resurserna får inte utnyttjas, bara nyttjas enligt förvaltarskapsprincipen. Nyttjandet av mark och vatten får inte innebära att framtida generationers möjlighet att nyttja naturen inskränks. Ett ekosystem kan kollapsa till följd av mänsklig påverkan. Därför måste försiktighetsprincipen råda, dvs. att när man inte säkert vet hur en åtgärd påverkar naturmiljön, skall den inte genomföras. är den biologiska mångfalden starkt hotad i , framför allt beroende på de omfattande förändringarna inom jord- och skogsbruket. av kärlväxterna, av kräl- och groddjuren samt av däggdjuren är klassificerade som "akut hotade" eller "sårbara". Mångfalden hotas av markanvändning, förorening från luft och mark, direkta giftutsläpp, olämpliga fiskemetoder m.m. För att säkra och stärka den biologiska mångfalden är det viktigt med naturskydd/naturhänsyn. Detta arbete kan inte enbart göras på nationell nivå, utan måste bygga på internationella överenskommelser, inom och utanför EU. är engagemanget på lokal nivå avgörande för att arbetet med den biologiska mångfalden skall bli framgångsrikt. Stora resurser avsätts för detta ändamål i årets budgetproposition. menar att en större andel av avsättningarna skall ske genom frivilliga åtaganden och naturvårdsavtal. De stora rovdjuren måste ha plats för att leva i . är det viktigt att rovdjursstammarna utvecklas på ett sådant sätt att människors möjligheter att bo och verka på landsbygden inte äventyras. Beslutande myndigheter bör ges ökade befogenheter att medge jakt för att förebygga skador eller andra olägenheter samt för att realisera beslut om en varsam tillväxt av rovdjursstammarna. Alla skador på tamdjur som orsakas av rovdjur bör ersättas. Även de som drabbar jakthundar och hästar. Full ekonomisk ersättning för rovdjursangrepp bör gälla både för djur som ingår i näringsverksamhet och för andra djur som hålls som husdjur. Ökade resurser behövs också för uppsättning av elstängsel och för andra åtgärder som krävs för att möjligheterna till djurhållning i områden med stora rovdjur skall kunna garanteras. beslutade om en sammanhållen rovdjurspolitik. Detta för att säkerställa att de fem rovdjursarterna björn, järv, lo, varg och kungsörn långsiktigt ska finnas kvar i den svenska faunan och även kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. I likhet med de 15 nationella miljökvalitetsmålen är ambitionen att detta övergripande mål skall nås inom en generation (). Det beslutades också att forskning och information beträffande de stora rovdjuren ska ges ökade resurser. Enligt beslutet i ska ett eller flera rovdjurscentrum etableras i landet. Att de som drabbas av rovdjursskador får tillräcklig ersättning är kanske den viktigaste förutsättningen för att den statliga rovdjurspolitiken skall vinna folkligt stöd. beslutade vid behandlingen av proposition 2000/01:57, Sammanhållen rovdjurspolitik, att rennäringen ska erhålla full ekonomisk kompensation till följd av rovdjursangrepp. beslutade i enlighet med utskottets förslag. , liksom regeringens expertmyndighet , anser inte att budgetens anslagsnivå motsvarar full kompensation enligt resultatet av rovdjursinventeringen . I motionen för utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar anslår mer än regeringen till ersättningar för viltskador. står bakom det av fastställda etappmålet på 20 föryngringar , vilket motsvarar ca 200 individer i . När etappmålet är uppnått skall en grundlig utvärdering av vargförekomstens effekter genomföras. Därefter skall det beslutas om ett eventuellt nytt etappmål eller en miniminivå. Målet för vargstammens utbredning skall vara att stammen på naturlig väg sprider sig i landet, men att dess förekomst i renskötselområdet i huvudsak begränsas till de områden utanför renskötselns åretruntmarker där den gör minst skada. Vargens utbredningsområde i bör växa ihop med det finsk-ryska utbredningsområdet. Detta för att utbyte av genetiskt material skall kunna ske mellan den svenska och andra vargpopulationer. stagnation ökade den skandinaviska vargstammen med . 11 föryngringar rapporterades och antalet individer bedöms vara omkring 100. I den svenska opinionen finns ett stöd för att skall ha en livskraftig vargstam. orsakar vargen lokalt omfattande skador och olägenheter inom de områden där vargtätheten är hög. Tamdjursägare känner oro för sina djur, såväl som osäkerhet kring under vilka omständigheter det är tillåtet att skjuta varg i nödvärn. Det har också hävdats att avsaknad av jakt på varg leder till att vargen förlorar sitt naturligt skygga beteende gentemot människan och då kan börja stryka omkring i mänsklig bebyggelse. På fler håll har vargstammen vuxit sig så stark att den avsevärt försvårar lokalbefolkningens möjligheter att leva ett normalt liv. Det är därför förståeligt att opinionen i vissa områden motsätter sig vargens förekomst i deras närområde. Regeringen har genom beslut uppdragit åt att redovisa ett förslag till förstärkta informationsinsatser om stora rovdjur samt ange rollen för rovdjurscentrum. avlämnade en redovisning med förslag på sådana informationsåtgärder. Några pengar har ännu inte betalats ut från regeringen. föreslår att ger regeringen till känna att förslag till förstärkta informationsinsatser om stora rovdjur skall genomföras. föreslog föregående att vad som sagts om informationsinsatser för stora rovdjur skulle tillkännages för regeringen som mening, men då yrkandet ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. Jaktförordningens nuvarande utformning är en av de faktorer som har en negativ inverkan på allmänhetens acceptans för vargen. 28 § jaktförordningen bör ändras så det tydligt framgår när och hur en tamdjursägare får försvara sina djur mot vargangrepp. Ett annat sätt att öka acceptansen för livskraftiga rovdjursstammar, är att djurägare kompenseras fullt ut för rovdjursskador som inträffar även för djur som inte är kopplade till näringsverksamhet. I motionen för utgiftsområde 23 "Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar" föreslår därför att anslaget till stängsling ökas och att en modell för ersättning till icke-kommersiella tamdjur tas fram. är starkt hotad och skyddad enligt EU:s habitatdirektiv. fanns endast cirka 25-30 vuxna individer kvar i . Att kullarna blivit fler och större beror på att tillgången på smågnagare ökat. har lämmelåren i princip upphört, men 2002 blev det ett nytt lämmelår . (2004) har tretton kullar med fjällrävsvalpar fötts, vilket är fler än . Populationerna av smågnagare ökar, vilket innebär ett positivt trendbrott för de svenska fjällrävarna. finns ett åtgärdsprogram för . De åtgärder som genomförs för att hejda den nedåtgående trenden är: Stödutfodring vinter- och . Inventering av lyor och kullar. Jakt på rödräv i vissa fjällrävsområden för att hålla rödräven på avstånd. Områdesskydd, t.ex. avlyses småviltjakten i fjällrävsrevir. Det ska hindra störningar och säkra födan. Information och kunskapsbyggnad. Genom information ökar människors förståelse för de åtgärder som behövs för att arten ska överleva. bedömer att behovet av riktade åtgärder till stöd för kvarstår. Krisen är långt ifrån över. har även problem med vinterfödan eftersom den då lever mer av vad andra större rovdjur lämnar efter sig. Men det är färre kadaver numera därför att rovdjuren minskat i fjällrävstrakter. Däremot har rödräven ökat där och konkurrerar om föda och om lyor. Det moderna skogsbruket har starkt missgynnat en mängd arter, som är beroende av lövträd, gamla träd och död ved. Den vitryggiga hackspetten är en av dessa arter. I det ursprungliga skogslandskapet, där människans påverkan var begränsad, fanns ett stort lövinslag. Kalhyggesbruket har en knappt femtioårig historia i . Kalhuggning innebär, att alla träd på ett avverkningsområde huggs ner, därefter hyggesrensas området, vilket innebär att buskar och annat som inte har något ekonomiskt värde också huggs ner för att inget som kan hindra de nya plantorna ska finnas kvar. Den vitryggiga hackspetten kallas ofta indikatorart, vilket innebär att där vitryggen försvinner kan man räkna med att ett stort antal andra fågelarter också försvinner. Trots hårda ansträngningar har den vitryggiga hackspetten fortsatt att minska och finns det bara ett 30-tal par. För att arten ska överleva måste deras livsmiljö skyddas. De trivs i lövrika skogar med döda eller döende träd. I dessa träd lever olika insekter som utgör dessa fåglars föda. Det finns åtta grodarter och tre arter av paddor i . Alla grodor är fridlysta och sex av dem finns på listor över hotade arter. Grodorna och deras livsmiljöer har trängts tillbaka. Småvatten som behövs för rom och yngel dräneras bort, växer igen eller fylls med skräp. Gårdagens jordbrukslandskap med sin mosaik av betesmarker, diken, buskage och stengärdsgårdar var finfina grodmarker, men blir allt sällsyntare. vände utvecklingen för några arter till det bättre. Det beror delvis på de senaste årens milda vintrar men också på konkreta räddningsinsatser. Från uppfödning och utplantering till olika biotopförbättrande åtgärder som att återställa eller nyskapa lekvatten och öka skötseln av naturbetesmarker. Inte minst har mycket energi lagts på att inventera och kartlägga var grodorna finns, så att man kan ta hänsyn till dem vid olika exploateringar. Kraven i EU:s habitatdirektiv leder till att hotade amfibier skyddas vilket är angeläget. Ofta lever hotade arter nära bebyggelse och deras biotoper hotas av detaljplaneläggning för exempelvis bostadsändamål. Många humlor och andra vilda bin får det svårare att överleva eftersom det finns färre blommor i naturen. Framför allt beror det på att det inte finns lika många blomsterängar som . Konstgödsel och kemiska bekämpningsmedel i trädgårdar och inom lantbruksnäringen påverkar humlornas situation negativt. Humlor och andra vilda bin är nödvändiga för de vilda blommornas befruktning. När humlorna försvinner, riskerar även vissa blommor att försvinna. För att olika sorters humlor ska trivas är det viktigt att det finns ängar och hagar, öppna diken och åkerholmar (träd och buskar i klungor pååkern) kvar i landskapet. stöder miljöpolitikens kretsloppsstrategi och de grundläggande avsikter om avfallshantering i enlighet med avfallshierarkin som återfinns i regeringens proposition Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (prop. 2002/03:117). Det är också viktigt att producentansvaret för förpackningar och returpapper kvarstår. Ansvaret, som har förenats med betydande frivilliga åtaganden från producenternas sida, har en stor betydelse för utvecklingen mot att alltfler produkter kan återanvändas eller återvinnas. Det är angeläget att undanröja de oklarheter som i praktiken finns gällande ansvarsfördelningen mellan materialbolagen och kommunerna. Inte minst därför behöver det råd för avfallsfrågor som ska inrättas under ges en allsidig sammansättning med god representation för producenterna. Likasåär framtagandet av en nationell avfallsplan ett viktigt steg mot en mer sammanhållen avfallshantering som bör tas så snabbt som möjligt. vill också särskilt betona vikten av att goda förutsättningar skapas för hushållen att bidra till resurssnåla kretslopp. Boende i glesbygd och andra som har praktiska svårigheter att sopsortera, däribland äldre, måste ges förbättrade möjligheter att sortera avfallet. Inte minst gäller det om det nya delmålet om 35 procents återvinning av matavfall ska kunna uppnås. Hanteringen av hushållsavfall är inriktad på källsortering, återanvändning, återvinning och kompostering av det organiska avfallet. delar EU:s prioritering för avfallshantering: 1. anser dock att hänsyn också måste tas till avfallets beskaffenhet och eventuella transporters längd, så att avvägning mot miljönyttan kan ske i varje enskilt fall. Arbetet med avfalls- och kretsloppsfrågor är viktigt för att skapa ett långsiktigt hållbart samhälle. EU-medlemskapet innebär att många frågor löses internationellt där ett flertal lagar, förordningar och direktiv styr arbetet. Ansvar vilar också på konsumenten, handeln, industrin, och övriga samhällssektorer. Statliga och privata företags arbete med miljöledningssystem och den enskilde konsumentens sopsortering är också nödvändiga. Det är slöseri att inte utnyttja och återanvända avfallet i så stor utsträckning som möjligt. står bakom principen om producentansvar för materialåtervinning av förpackningar. Detta grundar sig i den princip som ibland kallas PPP (Polluters pay principle) - förorenaren betalar. Det är den som framställt en vara som har huvudansvaret för varans livscykel. Stöd för uppfattningen att förpackningar i allmänhet bör materialåtervinnas får vi i utredningen i retur (SOU 2001:102), där miljöeffekterna av materialåtervinning bedöms som positiva. För att uppfylla producentansvaret har producenterna i bildat Förpackningsinsamlingen, som skall ansvara för insamlingen av de återvinningsbara förpackningarna. Resultatet av förpackningsinsamlingen visar att en glädjande hög andel insamlas av många förpackningsslag. För glasförpackningar uppgick återvinningsgraden år , för wellpapp , metallförpackningar (exklusive konsumtionsfärdig dryck) , pappersförpackningar och plastförpackningar (Källa: Förpackningsinsamlingen). Producentansvaret förutsätter konsumentens deltagande och det är därför viktigt att det finns ett förtroende för insamlingssystemet. Att städning sköts på ett riktigt sätt vid återvinningsstationerna är viktigt för den allmänna acceptansen av källsortering. Förpackningsinsamlingen har därför bildat ett särskilt städbolag som skall städa och hålla rent vid återvinningsstationerna. Ett problem på många håll har varit att återvinningsstationerna ändå inte skötts på ett tillfredsställande sätt. På sina håll upplever medborgarna i många kommuner att råttor och kajor stryker omkring bland intill de överfulla återvinningsstationerna. Genom att vägra eller dra in tillstånd motverkar kommunerna inte sällan tillkomsten av lättillgängliga återvinningsstationer. Därför bör regeringen återkomma med förslag till en tydligare lagstiftning, som minskar risken att avfallet ansamlas mellan stolarna hos kommunerna och producenterna. En sådan lagstiftning bör innehålla begränsningar av kommuners och markägares möjlighet att neka tillstånd till uppförande av återvinningsstationer, såväl som skärpta regler om vite för producenterna. Under föregående begärde att regeringen återkommer med en tydligare lagstiftning kring ansvaret för återvinning av detta avfall. Eftersom detta yrkande ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. Ett annat problem i samband med materialåtervinning är att den insamlade materialmängden på grund av privatinförsel blir större än den mängd som producenten satt ut på den svenska marknaden. Detta är framför allt fallet med insamling av glas. Svensk Glasåtervinning har låtit göra en undersökning av återvinningsstationer i , och . Resultatet visar att av de inlämnade tomglasen var införskaffade utomlands. Man kan då fråga sig hur omfattande ekonomiskt ansvar producenten skall ta för insamlandet av det privatinförda materialet. För att systemet med materialåtervinning skall uppfattas som legitimt är det angeläget att problematiken med privatinförseln uppmärksammas och att ett rimligt arrangemang kan skapas för det ekonomiska ansvaret. Regeringen bör omgående återkomma till med en lösning när det gäller finansiering av insamlingen av privatimporterade glasförpackningar, så att glasåtervinningen kan fortsätta i nuvarande omfattning. har påpekat detta akuta problem som regeringen tycks obenägen att lösa. Avfallsverkens slam är rikt på fosfor och borde därför återföras till jorden för att ingå i kretsloppet. Problemet är att tungmetaller, t.ex. kadmium, anrikas i slammet. Läkemedelsrester finns också i slammet, vilka kan ha biologiska effekter i naturen, liksom flamskyddsmedel och andra miljögifter. Med modern reningsteknik kan slammet i många fall användas som jordförbättringsmedel. Det slam som inte uppfyller kraven på att hålla sig under givna gränsvärden för farliga substanser, kan användas som fyllnadsmaterial. anser att slamkontrollerna bör inkludera fler ämnen och kemikalier för att slamgödsel skall kunna anses vara en del i framställningen av säkra livsmedel. Olika metoder för att utnyttja och rena slammet har prövats. Man har t.ex. använt tekniken flerårig slambehandling i vassbädd, som tyvärr är utrymmeskrävande. Man har också provat att slamgödsla odlingar av en speciell Salix-art, som selektivt tar upp kadmium. Sälgen kan sedan brännas, varvid kadmium kan tas bort, och askan återföras till jorden. Används rötkammare, uppstår biprodukten metan, som kan nyttjas t.ex. vid energiproduktion. För rötat slam finns certifieringssystem som kontrollerar innehållet av tungmetaller och andra skadliga ämnen. Slammet kan också primärt torkas och brännas, då tungmetaller kan tas om hand, och askan kan återföras till jorden. (2005) får enligt beslut inget slam eller organiskt avfall deponeras. skall dessutom av fosforn i slammet återföras till jordbruket enligt riksdagbeslut. Eftersom fosfor är en mycket begränsad resurs är det angeläget att fosfor i slam på något sätt kan återvända till kretsloppet. För att den antagna lagen om förbud mot deponering skall kunna fungera är det viktigt att fungerande avsättningsområden finns för slammet från avloppsreningsverken. Efter krav från presenterade en aktionsplan för återvinning av fosfor ur avlopp (5214). En av de slutsatser som utredningen har dragit är att sorterande system, som fångar upp näringsämnen och ger mindre mängd föroreningar, måste byggas ut. föreslår att regeringen initierar en första utvärdering av aktionsplanen . förutsätter att en sådan utvärdering då genomförs. 19.2.2Organiskt avfall från hushåll och industriell verksamhet Hanteringen av organiskt avfall från hushåll och industriell verksamhet, exempelvis slakterier, är ett problem för de flesta svenska kommuner . För majoriteten av kommunerna är det ekonomiskt mest gynnsamt att bränna avfallet osorterat. Å andra sidan kan det utsorterade organiska avfallet rötas till biogas och därigenom bidra till försörjningen med förnybara drivmedel.Förbränningen förutsätter mycket hög temperatur, samt avancerad teknik och avgasrening. har det inneburit stora anläggningar men teknik för mindre förbränningsverk med möjlighet till samma höga förbränningstemperatur finns . Huruvida en oförändrad miljöprestanda dåär möjlig är dock oklart. Därtill konkurrerar det organiska avfallet med övrigt brännbart avfall om förbränningsanläggningarnas kapacitet. Den biologiska behandlingen av främst livsmedelsrelaterat avfall förväntas öka från till . ställer sig bakom de befintliga delmålen i miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö, samt de två nya delmål som föreslås i propositionen (2002/03:117). Detta innebär bland annat att skall av matavfallet från hushåll, restauranger, storkök och butiker återvinnas genom biologisk behandling. Hushållens organiska avfall hanteras på olika sätt i olika kommuner. Någon klar slutsats om huruvida den ena metoden skulle vara bättre än den andra ur miljösynpunkt kan ej dras . De praktiska problemen för bland annat äldre och handikappade kan vara avsevärda i de kommuner där sopnedkasten ersatts av avfallskärl i källarutrymmen eller ute på gården. Det behövs därför utveckling av teknik och metoder för att tillvarata det organiska avfallet med ett minimum av olägenhet för enskilda medborgares tillvaro. Enligt bedömning är biologisk behandling, inklusive källsortering, ofta mer kostsamt och kräver större arbetsinsatser än förbränning. anser, i likhet med , att det är önskvärt att biologisk behandling utnyttjas när det i ett helhetsperspektiv är miljömässigt motiverat. anser att de miljömässiga, samhällsekonomiska och sociala effekterna av att utsortera hushållens organiska avfall för biologisk behandling respektive förbränning bör utredas. En sådan utredning bör ligga till grund för en strategi för hur delmålet om återvunnet organiskt avfall skall uppnås. begärde under föregående att en sådan utredning skall tillsättas, men då yrkandet ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. 19.3Behandling av brännbart avfall Förbud mot deponering av utsorterat brännbart avfall trädde i kraft . Trots att kommunerna har ambitiösa planer på att omhänderta sitt avfall saknas behandlingskapacitet. Bristen beräknas till minst en miljon ton avfall, eller knappt en åttondel av konsumtionsavfallet i . Kommunernas planer visar att deponeringen minskar betydligt , som kapaciteten att behandla det utsorterade brännbara avfallet genom avfallsförbränning med energiutvinning ökar. Det finns ett stort antal planer på ny kapacitet för avfallsförbränning. En kapacitet på drygt 3,2 Mton finns tillgänglig . Byggnation är påbörjad för ytterligare kapacitet på drygt 0,6 Mton. Utöver detta finns miljötillstånd för mer än 0,2 Mton. De planer som inte har miljötillstånd omfattar cirka 0,85 Mton.