mot · GS02U238 · 2004-09-30 00:00:00 — Artikel 8 - Ansvarighet Decentraliserat beslutsfattande och demokratiskt deltagande för att säkra lokalbefolkningens inflytande över alla beslut. Artikel 9 - Principer om deltagande och öppenhet Det är statens ansvar att organisera så att alla berörda parter involveras i arbete och beslut. Nödvändig information om t.ex. gifter, avgifter, teknikanvändning samt utvärdering. Forum för koordination, medling och skiljedom säkras. Artikel 10 - Finansiering av vattensektorn Alla skall tjäna på hanteringen och ett visst minimum återinvesteras av vinstmedel för att tillförsäkra fattigas tillgång till vattnet. Subventioner och bidrag skall redovisas öppet. Artikel 11 - Rätten till vatten i samband med väpnade konflikter I väntan på att ett sådant omfattande arbete med en ny stor konvention som att få acceptans och samla signatärer och slutligen få alla erforderliga ratifikationer, finns mycket att vinna dels på att följa de rekommendationer som redan finns till konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (), dels genom att följa för rekommendationer om vad stater bör vidta för åtgärder för att respektera och försvara rätten till vatten. Därmed får inte vatten användas som påtryckningsmedel i ekonomiska eller politiska sammanhang eller i de stora internationella avtalen. Vidare bör insats i arbetet för att upprätta ett fakultativt tilläggsprotokoll till denna påskyndas. Ett tilläggsprotokoll medför möjligheten för enskilda medborgare att ställa staten och regeringen till svars för brister i efterlevnaden av t.ex. just tillgång på vatten. "Virtuellt vatten" är ett nytt begrepp som börjat användas för att förstå hur handeln med varor också underförstått är en handel med vatten. All produktion, såväl av jordbruksvaror som av industrivaror, kräver vatten vid framtagningen, men olika varor är mycket olika i sin vattenförbrukning i produktionsledet. Att producera en enda ros i "kostar" vatten. En T-shirt kostar hela . När importerar dessa rosor och T-shirtar importerar vi därmed också indirekt det vatten som har gått åt för att producera dem. Att producera varor som kräver mycket vatten i ett land med liten sötvattentillgång och sedan exportera dem är ett exempel på dålig vattenekonomi. Många länder skulle behöva göra totalvattenbudgetar och vattenbudgetbalanser för att se om det är effektivt och lönsamt att exportera och importera varor så som de nu gör. Inte minst och Valutafonden skulle behöva utvärdera sina råd till skuldsatta länder att satsa på exportjordbruk ur detta perspektiv. I många fall är det sannolikt bättre totalt för ekonomin att producera handelsvaror som kräver mindre vatten, men utan sådana beräkningar av vattenekonomin kan det tyckas annorlunda. Komparativa vattenfördelar börjar därför bli en allt viktigare aspekt. Livsmedelsproduktion med konstbevattning är dyrare än att importera livsmedel. Att producera kött är betydligt mer vattenkrävande än att producera vegetabilier. Köttätare konsumerar alltså mer vatten än vegetarianer. När kineserna nu börjar gåöver till mer animalisk kost har de förvandlats från risexportörer till risimportörer. Priset på spannmål över hela världen går upp och grundvattennivåerna sjunker, inte minst i . Floderna når inte längre fram till havet på grund av all konstbevattning i jordbruket där, liksom i . Vattenbristen är inte längre ett renodlat u-landsfenomen. Handelsströmmar med virtuellt vatten har kartlagts av forskare och man har kartlagt varje lands s.k. vattenfotavtryck. Vattenfotavtrycket är summan av nettoimporten av virtuellt vatten och förbrukning av inhemskt verkligt vatten. Men för del saknas specifika sammanställningar för att bättre kunna styra handelsströmmarna. Därför bör , , ges i uppdrag att regelbundet mäta eller uppskatta och redovisa vår import av virtuellt vatten från länder i syd. Ambitionen bör givetvis vara att nettoimport av virtuellt vatten från områden med vattenbrist inte ökar. Detta borde kunna leda till bättre samarbete, klokare handelspolitiska beslut och en fredligare värld. Under Millenniemål 3 Utveckling och fattigdomsbekämpning finns delmålet att reducera antalet fattiga människor som inte har tillgång till säkert dricksvatten till hälften . Under det sjunde av FN:s millenniemål - att säkra miljömässig hållbarhet - anges två indikatorer för att processen går åt rätt håll som har bäring på vatten: nr 30, att den befolkning som har tillgång till förbättrade vattenresurser skall ha ökat, samt nr 31, att andelen av stadsbefolkning som har tillgång till sanitet och avlopp också skall öka. Så ser målen ut, men tyvärr ser inte framstegen ut att leda till att målen uppnås . Om beräknas befolkningen ha fördubblats medan vattentillgången är densamma som den alltid varit. Det skulle krävas investeringar i storleksordningen för att uppnå millenniemålet. I den svenska lägesrapporten om hur målen verkar kunna nås, nämns bara hur viktig frågan är för vår globala utvecklingspolitik och att vi har program i för installation av vatten och avlopp. Vidare att regeringen har betonat att vattenfrågor skall prioriteras vid framtagning av Poverty Reduction Strategy Papers, dvs. fattiga länders (egna) strategier för att minska sin belastning, samt att SIDA har en ny VA-strategi för samarbetet med utvecklingsländer. Slutligen skrivs att samarbetar med FN, och Global Water Partnership. Där finns inget om att ta ställning mot huvudlösa privatiseringsäventyr, eller att styra in på humanare spår, eller att inta en mer progressiv hållning i konventionsarbete eller i rekommendationerna om dammbyggen. Det behövs både effektiva och kreditvärdiga offentligt ägda företag som kan ges lån, men också privata entreprenörer som kan bygga och driva anläggningar - att formulera sådana avvägningar borde vara en adekvat uppgift för svensk utrikespolitik. Det vi ser är en oroväckande svag, näst intill handlingsförlamad linje som undviker alla grundläggande och svåra frågor om världens vattenproblem. vill se betydligt mer offensiva tag för vårt eget vatten, för metodik och program inom ramen för utvecklingssamarbetet, liksom för att ta tydlig ställning, påverka de stora globala policybesluten och inriktningen på de stora institutionernas arbete - mer till förmån för allmänintresset och mindre till storföretagens fromma. bör i allt fortsatt internationellt samarbete kraftfullt engagera sig mot total privatisering av vattentillgångarna i världens länder.