mot · GS02Bo302 · 2004-10-05 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att äganderätten utgör grunden för välstånd och trygghet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om expropriation. beslutar om avskaffande av presumtionsregeln vid expropriation i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning för att ersätta lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastigheter i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ägarlägenheter. beslutar att avskaffa lagstiftning om tomträttsinstitut i enlighet med vad som anförs i motionen. beslutar att enkel majoritet skall gälla vid intresseanmälan om förvärvande av fastighet för att bilda bostadsrättsförening. beslutar att slopa krav på folkbokföring vid ombildning av hyresrätter. beslutar att upphäva lagen om allmännyttiga bostadsföretag samt de övergångsregler från den s.k. stopplagen som fortfarande tillämpas. beslutar att upphäva krav om underrättelse till socialtjänst för bostadsrättsföreningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om flexibilitet vid planering. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av lagstiftningen gällande antalet instanser för överklagande av detaljplan och bygglov. beslutar att avskaffa den kommunala förköpsrätten i enlighet med vad som anförs i motionen. beslutar om ändring av lagstiftningen för strandskyddet i enlighet med vad som anförs i motionen.1 beslutar att avskaffa handelsändamålet vid detaljplan i PBL. beslutar om en lagändring i fråga om underkännande av kommunala detaljplaner, vilka endast får upphävas när de strider mot uttalade riksintressen, i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om information och samrådsplikt inför markarbeten. 1Yrkande 14 hänvisat till MJU. Ägandet utgör grunden för trygghet och egenmakt. skrev följande om föräldrarnas husköp i sina memoarer: "Ägandet gav en känsla av trygghet, som gjorde ekonomiska besvärligheter lättare att bära." Han hade helt rätt! Resonemanget gäller inte minst i förorter där enskilt ägande kan bli ett viktigt verktyg inte bara för trygghet och egenmakt, utan också för gemenskap och integration. Det privata ägandet är djupt rotat i den svenska folksjälen. Många svenskar härstammar från självägande bönder. Historiskt sett har det privata ägandet av jord, skog och hus varit både vanligt och betydelsefullt i . Äganderätten är en moraliskt motiverad rättighet. Alla medborgare har rätt att äga och förfoga över frukterna av sitt arbete. Staten har därmed också en moralisk skyldighet att respektera alla medborgares äganderätt. Förvärvandet och skapandet av egendom samt rätten att äga och förfoga över den utgör dessutom fundamentet för vårt gemensamma välstånd. Äganderätten utgör nämligen grunden för kapitalismen och marknadsekonomin. Även om många politiker fortfarande förkastar kapitalismen i sin retorik, så har de i praktiken motvilligt accepterat den. De har nämligen tvingats inse att kapitalism är en förutsättning för vårt välfärdssamhälle. Utan privat äganderätt och kapitalism skulle det dessutom bli omöjligt för dem som föds fattiga att förändra sitt liv. Historien har visat att det finns ett starkt samband mellan å ena sidan ett lands välstånd och ekonomiska tillväxt, samt å andra sidan landets institutioner för att säkra äganderätten. Utan respekt för den enskilda äganderätten - inget välstånd! Trots detta tydliga samband måste äganderätten ständigt försvaras mot politiker som vill inskränka äganderätten för att stärka politikens makt att styra samhället. Äganderätten är också central i en rättsstat. I om mänskliga rättigheter, som ingår i svensk lag, stadgas att envar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt. På liknande sätt stadgas det i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna att "envar har rätt att äga egendom, ensam eller i förening med andra. Ingen må godtyckligt berövas sin egendom.." Tack vare har vi svenskar fått ett tydligare skydd för våra individuella rättigheter, gentemot främst vänsterpolitikers vilja att styra och ställa. Genom har fått en grundlagsfäst principiell regel om att den enskildes rätt till sin egendom skall lämnas okränkt och att inskränkningar i äganderätten endast får ske i klart angivna fall och då med full ersättning till den enskilde. Konventionen ger oss möjlighet att stämma staten inför . Inte minst i expropriationsärenden har svenskar tvingats att göra det. 3Expropriation av mark kränker äganderätten Med markägande följer enligt vår uppfattning rätten att bestämma över, bruka, bebygga och sälja egendom. Expropriation av mark är en direkt kränkning av äganderätten och bör endast komma i fråga i de fall synnerligen angelägna samhällsintressen är påkallade. Det är inte värdigt en rättsstat att tillåta tvångsmässiga ingrepp i äganderätten på de grunder som nuvarande expropriationsändamål medger. Därför anser vi att en genomgripande översyn av expropriationslagen bör genomföras. Ersättningsreglerna i expropriationslagen fick sin nuvarande utformning . Någon mer allmän översyn av reglerna har inte skett. har reglerna alltmer kommit till användning vid förvärv där förvärvaren är en privat aktör som driver sin verksamhet i vinstsyfte. Mot den bakgrunden finns all anledning att nu göra en utvärdering av hur reglerna fungerar och om de, allmänt sett, leder till rimliga resultat för den enskilde. Därför ser vi positivt på att utskottet begärt att regeringen tar initiativ till en sådan utvärdering. Vi anser att en sådan utvärdering bör leda till ändringar som i första hand syftar till att begränsa och tydliggöra de ändamål som kan åberopas vid expropriation. Endast ytterst angelägna uppgifter och samhällsåtaganden såsom infrastruktur, som att värna människors liv, hälsa och säkerhet samt skydda natur och miljö skall tillåtas som expropriationsgrunder. Exempelvis skall expropriation inte medges när det enda motivet är att stävja en marknadsbaserad värdeökning. I de fall expropriation är oundviklig skall markägaren få ersättning för fastighetens fulla marknadsvärde samt för de kostnader och det intäktsbortfall som eventuellt uppkommer genom åtgärden. Den presumtionsregel som innebär att markägaren har skyldighet att bevisa att ett marknadsvärde på mark som skall exproprieras beror på andra faktorer än själva expropriationen eller dess syfte, försätter den enskilde i ett underläge som inte är förenligt med grunderna för en rättsstat. Det enda rimliga förhållandet är att exproprianten skall ha bevisbördan. Presumtionsregeln skall därför avskaffas. De krav på förvärvsprövning och boendeplikt som ställs vid försäljning och köp av fastigheter i vissa delar av landet innebär en inskränkning av äganderätten. Säljaren har inte rätt att sälja till vem han eller hon vill. I betänkande föreslås att glesbygdsbestämmelserna, det vill säga boplikten, avskaffas. Den uppfattningen biträder vi. finns en särskild lag om förvärv av hyresfastighet med mera, förvärvslagen, vars syfte är att hindra "oseriösa personer" från att förvärva hyreshus. I förvärvslagen behandlas skilda kategorier av fastighetsägare på olika sätt. Kommunala bostadföretags förvärv är till exempel helt undantagna från lagstiftningens krav. Genom förvärvslagen försvåras fastighetsmarknadens funktionssätt, främst genom en byråkratisk handläggningsordning och lång tidsutdräkt från överlåtelse till dess att lagfart kan beviljas. Detta drabbar den seriösa merparten av aktörerna. öppnar lagstiftningen för godtycke. Den bygger på en förhandsbedömning av en förvärvares kvalifikationer och intentioner med förvärvet, som i praktiken är mycket svår att göra med någon större träffsäkerhet. Det med förvärvslagen avsedda syftet har heller inte uppnåtts eftersom lagen i praktiken inte lyckats förhindra oseriösa personers förvärv av fastigheter. Förvärvslagen bör avskaffas. Det berättigade kravet på att kunna skydda hyresgästerna från oseriösa ägare bör inte motivera en byråkratisk och godtycklig förhandsgranskning som drabbar alla seriösa aktörer på fastighetsmarknaden ofta i onödan samt förlänger och fördyrar fastighetsöverlåtelser. Hyresgästernas berättigade krav bör i stället lösas genom ordentliga möjligheter till ingripande i de fall där fastighetsägare visar sig inte fullgöra sin förpliktelser gentemot hyresgäster och andra. I SOU 1994:23 Förvalta bostäder föreslås en lagstiftning med denna inriktning. 5Ge fler möjlighet att äga Förutom att det finns anledning att slå vakt om äganderätten finns det även anledning att utveckla äganderätten, exempelvis genom att ge fler möjligheter att i olika former äga sin bostad. 5.1Låt tredimensionell fastighetsbildning möjliggöra ägarlägenheter En annan angelägen reform som ger fler medborgare möjlighet till privat ägande är att möjliggöra så kallades ägarlägenheter. Förslaget om fastighetsbildning på höjden, så kallad tredimensionell fastighetsbildning, gör det möjligt att skapa en ny upplåtelseform som möjliggör privat ägande av lägenheter, så kallade ägarlägenheter. Många länder runt omkring oss har ägarlägenheter, exempelvis , och . Där är ägarlägenheter en uppskattad boendeform som fyller behov som hyresrätten och bostadsrätten inte gör. Eftersom vi har olika krav på vårt boende, olika behov och olika i olika skeden av livet är det angeläget att det finns olika boendeformer att välja mellan. Dessutom är en blandning och variation av upplåtelseformer ett betydelsefullt verktyg för att motverka segregation och utanförskap. Dessvärre har regeringen vidtagit särskilda åtgärder för att ägarlägenheter inte skall möjliggöras i samband med att den tredimensionella fastighetsbildningen införs i . Det motsätter vi oss. 5.2Ge tomträttshavare möjlighet att friköpa sina tomter infördes ursprungligen för att underlätta småhusboende för hushåll med knappa resurser. har detta motiv spelat ut sin roll. Tomträttslagstiftningen har genomgått stora förändringar som gör att den alltmer liknar äganderätten - bortsett från att markägaren inte kan dra nytta av de fördelar det innebär att ha äganderätten till sin mark, utan är beroende av politiska beslut om tomträttsavgäldens storlek. Den som äger ett hus på tomträttsmark har en svagare position gentemot markägaren eftersom husets värde är beroende av att det har mark att stå på. kan bara motiveras om man av ideologiska skäl vill bekämpa ett spritt och enskilt ägande. Det har visat sig skapa närmast oöverstigliga problem att på ett mer långsiktigt sätt bestämma tomträttsavgäldens storlek, vilket har lett till långvariga tvister. Det framstår dessutom som omotiverat att vissa fastighetsägare subventioneras respektive missgynnas. Lagstiftningen om tomträttsinstitutet bör avvecklas så att inte några nya tomträtter upplåts. 5.3Låt människor som vill ombilda sina hyresrätter till bostadsrätter Socialdemokraterna, har i fattat en rad beslut som gör det svårare för hyresgäster som vill ombilda sina lägenheter till bostadsrätter. De har höjt kraven för att en förening skall kunna göra en intresseanmälan och bilda en bostadsrätt från majoritet till kvalificerad majoritet bland hyresgästerna. I stället för anslutning från mer än hälften av hyresgästerna, krävs det numera två tredjedels majoritet för att en förening skall kunna göra intresseanmälan och för att den skall få förvärva en fastighet för att bilda antingen bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt. Syftet med denna skärpning är att försvåra för människor som vill äga och förvalta sina bostäder. Vi har konsekvent hävdat att det utökade majoritetskravet är omotiverat och att det skall vara tillräckligt om mer än hälften av hyresgästerna är för ombildningen. Kraven på kvalificerad majoritet måste ersättas av krav på enkel majoritet. Det är värt att notera att under förra tog ytterligare ett steg i motsatt riktning genom sitt krav på enhällighet bland hyresgästerna för att dessa gemensamt skall kunna förvärva den fastighet de bebor. Vänstermajoriteten har också beslutat att bostadshyresgäster skall vara folkbokförda på fastigheten för att få räknas med i den kvalificerade majoritet som krävs för ett beslut om ombildning till bostadsrätt. Motivet till denna lagändring är att de boendes intressen skall tillvaratas. Såsom påpekades under remissbehandlingen av detta beslut finns det i många fall legitima skäl för exempelvis dubbel bosättning. En hyresgäst kan av olika skäl även tvingas bo och folkbokföra sig på annan ort. Det kan bland annat gälla tingstjänstgöring, studier utomlands, vikariat eller en långvarig vistelse på ett sjukhem. Därför är kravet på folkbokföring för att få delta i ett beslut om ombildning en alltför långtgående inskränkning i de boendes rätt att vara med och besluta. Det innebär att även sådana hyresgäster som enligt hyreslagens regler har ett fullständigt besittningsskydd inte har möjlighet att på föreningsstämman lägga en verksam röst för ombildning. Det bör erinras om att besittningsskydd endast föreligger i de fall man kan bedöma att lägenheten utgör hyresgästens egentliga hem, låt vara att hyresgästen tillfälligt bor på annan ort, eller utgör ett nödvändigt bostadskomplement. Kravet på folkbokföring kommer i en del fall att totalt omöjliggöra ombildning. Det gäller främst i hus med få lägenheter där så pass många hyresgäster inte är folkbokförda på fastigheten att det inte går att uppnå den kvalificerade majoritet lagen föreskriver. Även om samtliga hyresgäster i huset är för en ombildning blir den alltså i vissa fall omöjlig att genomföra. Det är oacceptabelt ur de boendes perspektiv. Inte nog med att vänsterpartierna höjt majoritetskravet och infört folkbokföringskravet, därtill har de dessutom fattat beslut om den så kallade stopplagen. Enligt den skall pröva alla överlåtelser av lägenheter som ägs av kommunala bostadsföretag. Denna mycket frihetsinskränkande lag, som bland annat lagrådet har kritiserat, har redan drabbat drygt 1 000 människor som bor i miljonprogramområdet utanför . och sedermera har beslutat att deras ombildning inte får ske eftersom de menar att underlaget för bruksvärdesprövning blir för litet i om hyresrätterna ombildas. I sak håller inte argumenten. Syftet var uppenbart, nämligen att uppfylla regeringens vilja att stoppa ombildningar till bostadsrätter. Vi vill, i motsats till regeringen, underlätta och uppmuntra ombildningar. En bra början vore att dra tillbaka folkbokföringskravet, skrota stopplagen och återställa majoritetskraven i samband med ombildning till bostadsrätt till det enkla majoritetskrav som gällde före ändringen. Vi har tidigare framhållit att systemet med krav på underrättelse till inom hyresrättens område vad gäller t.ex. störande hyresgäster inte fungerar särskilt bra. Detsamma gäller kravet om underrättelse till socialtjänst för bostadsrättsföreningar vad gäller störande bostadsrättshavare, störande kan känna sig kränkt av inblandning genom en anmälan från bostadsrättsföreningens styrelse och det kan dessutom vara känsligt för styrelsen att denna skall vara skyldig att anmäla en granne till . Vi konstaterade också, vad gäller betalningsförsening, att bostadsrätten i normalfallet representerar ett förmögenhetsvärde och att dröjsmålen vanligen också gäller räntor och amorteringar. Krav på underrättelse till ställs inte på privata långivare. Det är då föga meningsfullt att föreskriva en underrättelseskyldighet för bostadsrättsföreningen. Som ytterligare ett argument i detta sammanhang anfördes att de åtgärder som skulle kunna vidta torde vara avsevärt färre än vad gäller hyresrätter. Vi ansåg det rimligt att förverkandereglerna utformas så att den enskilde bostadsrättshavaren själv kontaktar de sociala myndigheterna om den hjälp och det stöd som behövs. Vi motsatte oss regeringens förslag eftersom det reducerar bostadsrättshavare och grannar till angivare. Det är väsentligt att betona bostadsrättens skillnader i förhållande till hyresrätten. En viktig skillnad är det särskilda ansvar som medlemmarna har såsom ägare av bostadsfastigheten. En bostadsrättsförening är ett ekonomiskt företag som gemensamt drivs av de boende i form av en förening. Bostadsrättshavarna är delägare i föreningen och har satsat kapital i denna. Det finns således ett ägande och ett ansvar på samma sätt som för en villaägare. En bostadsrättshavare har alltså ett annat förhållande till bostadsrättsföreningen än vad en hyresgäst har till sin hyresvärd. Att kräva att föreningen skall ange till socialnämnden om en av dess medlemmar förverkat sin bostadsrätt är att kräva att grannar skall ange varandra. Dessutom innebär förslagen att en bostadsrättshavare inte kan bli tillgodosedd om han önskar att socialnämnden inte skall underrättas om att han sagts upp. Regeringens förslag är integritetskränkande också ur denna synvinkel. Vi anser därför att bör besluta om att avskaffa kravet på bostadsrättsföreningars underrättelseskyldighet. I ges stora möjligheter till flexibilitet. Kommunen kan således i detaljplan eller områdesbestämmelser ställa såväl sänkta som skärpta krav på bebyggelses utformning och bygglovspliktens utformning. Regelverket för byggande har förändrats. De möjligheter till förenklingar som beslutats har inte tagits till vara fullt ut i kommunerna. Trots att det nu är trädde i kraft har dock mycket förblivit vid det gamla. Flexibiliteten som eftersträvades har i stor utsträckning uteblivit. 7Förenkla plan- och byggprocessen kan en detaljplan överklagas i tre instanser. Mycket fåöverklaganden vinner gehör, men ärendena fördröjs kraftigt. Därefter kan själva bygglovet överklagas i ända upp till fyra instanser. Med dagens lagstiftning kan således plan- och byggprocessen fördröjas med höga kostnader som följd. Antalet instanser för överklagande av detalj- och bygglovsplan måste minskas. Det faktum att en detaljplan kan överklagas i tre instanser och ett efterföljande bygglov i så många som fyra instanser verkar avskräckande för många intressenter, och de kostnadsökningar som förseningarna medför omöjliggör många projekt. Naturligtvis skall rätten och möjligheten att överklaga både detaljplaner och bygglov kvarstå, men omfattningen i vilken man kan överklaga måste begränsas. Den kommunala förköpsrätten infördes . Den har byggts ut alltmer och omfattar nu ett stort antal förköpsgrunder. Det kommunala planmonopolet, expropriationslagen samt överlägsna ekonomiska och personella resurser ger kommunerna en mycket stark ställning gentemot de enskilda fastighetsägarna. Kommunerna har härigenom möjlighet att genomföra sina planer utan att behöva ta till förköpsmöjligheterna. Den kommunala förköpsrätten skall därför avskaffas. 9Förverkliga drömmen om torpet i skärgården Drömmen om ett litet rött torp i naturen, fjärran från stadens larm, är djupt rotad i . Denna dröm ter sig alltmer avlägsen som ett resultat av det långvariga socialdemokratiska maktinnehavet. Möjligheterna att bättre utnyttja strandnära områden för bebyggelse skulle genom ny lagstiftning öka i de delar av som både är glest bebyggda och har långa sjö- och kuststräckor. Många kommuner med vikande befolkningsunderlag skulle få en ny möjlighet att locka nya kommuninvånare. Utredningen av vissa ändamålsfastigheter utredde möjligheten för staten att behålla mark för att gynna ett rörligt friluftsliv. Utredningen föreslog att staten skall kunna behålla mark om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till det rörliga friluftslivet. Syftet är att tidigare statlig mark i skärgården skall kunna användas för fritidsändamål av medborgarna, detta för att motverka exploatering av skärgårdsmiljön. Vi vänder oss mot detta förslag och anser att det måste föreligga synnerliga skäl för staten att behålla mark. Skälet till detta är att privat ägande generellt sett är att föredra framför allmänt ägande. Normalt bör inte det allmänna äga mark. Stat och kommun har dessutom en stark ställning om hur mark kan användas på grund av rådande lagstiftning bland annat genom och . Vi anser vidare att vid försäljning av statlig mark bör återköp utredas. Exempelvis motiverades statens omfattande markinnehav av försvarsskäl. Invasionen från havet skulle hejdas i kustbandet. Därtill ansåg Försvarsmakten att omfattande markinnehav behövdes för utbildningsändamål. För dessa ändamål exproprierades omfattande mark med evakuering av befolkningen som följd. Den ursprunglige ägaren eller dennes arvtagare bör få möjlighet att återköpa fastigheten till pris som fastställs utifrån en indexuppräkning av den ursprungliga expropriationsersättningen. Det ofta ideologiskt betingade motståndet mot att låta människor köpa tomter och bebygga i skärgården motiveras med att man vill motverka exploatering av skärgårdsmiljön. Det faktum att befolkningen ursprungligen tvångsförflyttades visar att detta argument till viss del är historiskt inkorrekt. Vi anser att det inte är något självändamål att hindra medborgare från att köpa tomter, och bebygga dessa, i skärgården. Inte minst borde de som fick se sin mark exproprierad få rätt att köpa tillbaka marken. Priserna på fritidsfastigheter i skärgården är högt uppdrivna just på grund av bristen på bebyggelsebar tomtmark. Fler borde ges möjlighet att bygga sig en stuga i vacker miljö. Därför borde det statliga markinnehavet säljas efter marknadsmässiga priser. Detta anser vi är den rätta vägen för att bevara en levande skärgård! Den nuvarande lagstiftningen innebär ett generellt förbud mot att bygga intill från hav, insjö eller vattendrag. kan utvidga denna gräns , och dispens ges endast i undantagsfall. Mot bakgrund av att är rikt utrustat med stränder längs åar, sjöar och hav ter sig detta omotiverat. Totalt finns 92 409 sjöar större än en hektar i . Det är också märkligt att vissa kommuner fått delegation från att fatta beslut om bygglov själva, medan besluten för de andra kommunerna fattas av länsstyrelserna. Lagstiftningen försvårar också ett bevarande av en levande skärgård. Förbudet mot strandnära bebyggelse har medfört svårigheter att utveckla boende och annan verksamhet. Problemen har även gällt för stora delar av glesbygden. Strandskyddslagen har utformats som om hela landet hade ett storstadsproblem, vilket är långt från verkligheten. En ökad möjlighet till bebyggelse i strandnära områden skulle kunna skapa bättre förutsättningar för att hålla landskapet levande. Ett ökat befolkningsunderlag skulle också ge bättre förutsättningar för handel och offentlig service. Även i större och mindre tätorter har attraktiv bebyggelse i strandnära områden försvårats. Här skulle många nya bostäder kunna komma till stånd till glädje för de boende och ortens utveckling. Det generella förbudet mot strandnära nybebyggelse innebär också att priser på befintliga fritids- och bostadshus i dessa lägen pressas upp. I kombination med fastighetsskatten leder detta till att endast ett fåtal har råd att bosätta sig eller avnjuta sin fritid i strandnära områden. Vår uppfattning är att lagstiftning behövs för att skydda känslig fauna och flora samt för att garantera tillgång till bad- och friluftsliv, särskilt i befolkningstäta områden. Utgångspunkten för lagstiftningen bör dock vara den motsatta mot . Vi anser att det skall finnas en generell rätt att bebygga sin mark nära stränder och vattendrag. En kommun skall dock kunna begränsa denna rätt, men endast där så kan motiveras med hänsyn till känsligt djur- och växtliv eller för att garantera allmänhetens tillgång till bad- och friluftsliv. Detta skall då ske genom antagande av detaljplan. Då ges de bästa förutsättningarna för en god sammanvägning av olika intressen. Detaljhandeln har fortlöpande flyttats ut till tätorternas ytterområden. Skälen har varit bostadsbyggandets lokalisering, kraven på framkomlighet, mark- och fastighetspriserna samt parkeringsmöjligheterna. Denna strukturrationalisering har dock inte försämrat hushållens tillgänglighet till dagligvaror på något påtagligt sätt.