mot · GR02Fi33 · 2004-05-21 00:00:00 — Patienternas valfrihet är ett värde och bör utnyttjas som medel för att sporra vårdproducenterna till allt bättre resultat. Men vårdproducenterna bör ha ekonomiska incitament för att ta ett helhetsansvar för den verksamhet som bedrivs inom den öppna vården/närsjukvården. Mot regeringens politik med omhändertagande och bidragsberoende ställer vi en politik för arbete, framtidstro och egenmakt: Var och en som så önskar skall kunna få ett arbete. Resultatet av arbete skall trygga den egna försörjningen i stället för att försvinna i en rundgång av skatter och bidrag. Förutsättningar och stimulans skall finnas så att man genom utbildning kan förbättra sin situation. Socialpolitiken kan koncentreras på dem som behöver den bäst. Socialpolitiken skall anpassas för att trygga barnens uppväxt och framtid. Detta kan dock inte åstadkommas genom en politik inriktad på konstlade åtgärder. I stället krävs en politik som tar sig an de verkliga problemen och orkar genomföra de skattesänkningar, avregleringar och systemomläggningar som måste vidtas för att ökad sysselsättning skall bli verklighet och inte bara ett abstrakt mål. Framgång på dessa områden innebär att många av dem som sitter fast i bidragsfällan befrias. Uppgivenhet kan bytas mot framtidstro och trygghet, dvs. den verkliga trygghet som bara den som själv råder över sitt liv kan känna. Men framgång på dessa områden möjliggör också att fokus hamnar på dem som behöver mer omfattande hjälp. Insatserna för dessa människor kan då ske snabbare, med större generositet och väl anpassade till de individuella förutsättningarna. Barn med problem bör ges stöd i samverkan med familjen när detta är möjligt. räcker inte det, utan det krävs andra åtgärder. Vi anvisar fler förslag för att ge familjerna en möjlighet att kunna finnas kvar som en enhet, men när det inte räcker till måste också andra åtgärder finnas. Socionomer bör legitimeras, precis som personal inom vården. Detta skulle vara en kvalitetssäkring för de medborgare som söker hjälp eller som känner sig utsatta från sida. Såväl myndighetsutövning som psykosocialt behandlingsarbete kräver stor kunskap och kompetens. Att vara den som både skall dömas och hjälpa kräver extra mycket, och familjer som riskerar omhändertagna barn eller liknande situationer har rätt till kvalificerade tjänstemän. 9 Barnomsorg, skola och vuxenutbildning I förskolan har maxtaxan och rätten till barnomsorg för arbetslösa och föräldralediga inneburit ökade kostnader för kommunerna. Kostnaden per barn i förskolan var enligt skrivelsen 2002, vilket var en ökning i förhållande innan. har andelen personal med pedagogisk högskoleutbildning sjunkit . Det finns alltså skäl att misstänka att reformerna både inneburit högre kostnader och lägre pedagogisk kvalitet i verksamheten. når vart fjärde barn inte mål i ett eller flera ämnen. Mer än var tionde elev blir inte behörig till gymnasiet. problem blir också gymnasieskolans problem när elevernas förkunskaper brister. Högskolan blir sedan i sin tur lidande när elever kommer oförberedda från gymnasiet vilket leder till diskussioner om den högre utbildningens gymnasifiering. Utvecklingen där regeringen flyttar skolpolitikens fokus från det ordinarie skolsystemet till reparativa åtgärder är tydlig. Det är tänkt att elever skall gå grundskola, därefter gymnasieskola och sedan universitet. I själva verket går många först grundskola utan att nå gymnasiebehörighet, sedan det individuella programmet, gymnasiet på kanske för att sedan gå direkt till Komvux. Därefter följer collegeår och andra förberedande studier, varefter högskolestudier kan inledas. Att så många som av eleverna inte är behöriga till gymnasiet visar att inte klarar sin uppgift. Problemet löses inte genom att de elever som har bristfälliga kunskaper från tvingas in i en utbildning de har begränsade förutsättningar att klara, utan genom att åtgärder sätts in tidigt i . De elever som ännu inte har tillräckliga kunskaper och inte uppnått gymnasiebehörighet bör få möjlighet att gå vidare i sina studier. Formen för detta bör, som , vara ett individuellt program. Skolpolitiken måste lägga fokus på att ge varje del av skolan förutsättningar att lösa sina uppgifter, för att återupprätta som kunskapsnation. Det är uppenbart att dagens gymnasieskola inte fullt ut fungerar. Bara två tredjedelar av alla gymnasieelever fullgör gymnasiet inom den avsedda tiden, . Bara tre av fyra elever fullgör gymnasiet ens . Det individuella programmet har växt från att vara ett undantagsprogram till det tredje största. Av de elever som börjar på det individuella programmet får högst var femte slutbetyg . Det är normalt att elever går direkt från gymnasiet till Komvux trots att man har avgångsbetyg. Statistik från SCB visar att hälften av de yngre komvuxeleverna kommer för att höja redan godkända betyg. Komvux har alltså förvandlats från en andra chans i livet för dem som inte klarat gymnasiet till en mer eller mindre ordinarie fortsättning på gymnasieskolan. Gymnasieskolan är en frivillig vidareutbildning. För vissa är den högskoleförberedande och för andra yrkesförberedande, men för ingen skall den vara en förlängning av . Framtidens krav på bredare kompetenser förutsätter även krav på djup i kunskaperna. Gymnasieskolans uppdrag är inte i första hand att färdigutbilda eleverna, utan att bidra till personlig utveckling för ungdomar och göra dem redo för arbetslivet eller för studier på universitetsnivå. Gymnasieelever bör i än högre utsträckning än grundskoleelever själva kunna styra sin utbildning. I och med att det är en frivillig skolform är det rimligt att eleverna har mycket stort inflytande över hur deras utbildning skall se ut och var den skall bedrivas. Såväl yrkesinriktade elever som starkt studiemotiverade elever måste kunna lyckas och utvecklas i gymnasiet. Det finns inget egenvärde i att alla utbildningar skall leda till universitetsstudier. Regeringen står utan förslag för att skapa bra utbildningsalternativ för praktiskt intresserade elever. Teorikraven är lika för alla, oavsett studieinriktning, motivation eller intresse. Därför skall den som söker lärlingsutbildning nå samma teorimål som den som vill bli läkare. I retoriken motiveras detta med att alla elever skall nå grundläggande behörighet och kunna gå direkt från gymnasiet till universitet. Följden blir att många misslyckas och känner att kraven är fel ställda. Syftet med moderat skolpolitik är att skapa förutsättningar för att varje individ, oavsett var han eller hon bor, oavsett bakgrund eller kön och oavsett vilken skola han eller hon väljer, skall kunna lägga en högkvalitativ kunskapsgrund för sitt livsprojekt. Det moderata alternativet bygger på fem övergripande mål: kunskap med kvalitet och relevans, mångfald och valfrihet; pedagogisk frihet för skolans ledare och lärare; flexibilitet och individuella kunskapsplaner; trygghet, respekt och arbetsro samt en gedigen lärarutbildning. Skolans viktigaste uppgift är att ge eleverna möjlighet att nå de uppsatta kunskapsmålen. För att detta skall bli verklighet måste kvaliteten i undervisningen säkerställas vilket underlättas bland annat av att nationella kunskapsmål sätts upp. Skolan har två uppgifter när det gäller innehållet i utbildningen: dels att ge alla elever en bred allmänbildning som gör att de kan förstå och vara delaktiga i samhället, dels en individanpassad utbildning utifrån elevens intressen och fallenhet. I en skola som styrs genom nationella kunskapsmål måste återkommande utvärderingar och ökad uppföljning få större betydelse. Det är inte rimligt att ha en målstyrd skola utan att följa upp hur målen nås och av vilka. Mål utan uppföljning är ingen styrning alls. ser två kompletterande modeller för hur detta skall kunna ske. Den ena är ett ökat bruk av nationella prov som stämmer av elevernas kunskaper i ett visst ämne . Den andra är ett ökat bruk av inlärningsscheman. För att få en verklig valfrihet måste det finnas alternativ att välja mellan, och det måste finnas information om valfriheten och hur valet går till. Det långsiktiga målet är att alla elever skall ha minst två olika alternativ att välja mellan inom rimligt avstånd från hemmet. För de allra flesta elever i landet kommer alternativen att välja mellan att vara mångdubbelt fler. För att varje elev skall kunna lägga sin individuella kunskapsgrund krävs större frihetsgrad för skolan att organisera och pedagogiskt utforma utbildningen. Målstyrning innebär att nationella kunskapsmål skall uppnås, däremot ges stor pedagogisk frihet i valet av väg för att nå målen. En följd av detta är att politisk detaljreglering i form av timplaner, riktade statsbidrag och liknande försvinner och att skolans ledare och lärare får större inflytande över undervisningen. Varje elev skall ha en kunskapsplan som utgår ifrån de nationella kunskapsmålen där eleven kan välja att studera olika ämnen i olika takt. Skolan skall tillsammans med föräldrarna se till att eleven studerar i den omfattning att de uppsatta målen nås. Skolans inre arbetsklimat utgör en viktig framgångsfaktor för lärande. Dålig ordning, sena ankomster, ovårdat språk, mobbning och brist på respekt i vid mening försvårar goda resultat i skolan. Inte minst elever med inlärningsproblem far illa av en sådan skolmiljö. För att nå de övergripande målen behövs ytterligare verktyg än de som redan finns. De nya verktygen är tydlig ansvarsfördelning för vad de olika politiska nivåerna skall göra ny nationell lagstiftning och nya styrdokument samt ett nationellt kvalitetsinstitut. På samma sätt som Socialdemokraterna använde utbildningssystemet till att minska kunskapens betydelse, ta bort betyg och studentexamen måste vända utvecklingen till att kunskapsinhämtning åter blir skolans viktigaste mål. Den moderata skolpolitiken är ett alternativ till detta där kunskapsförmedling är skolans viktigaste uppdrag och individualisering är ett nyckelord. 2003/04:100. (2004), Konjunkturläget . Källa: SCB:s statistiska databaser. Thakur, S., M. , B. Horváth, V. Cerra (2003), Welfare State Can the Bumblebee Keep Flying? IMF: , D.C. IMF skriver följande: The revenue sharing arrangement among local governments also put upward pressure on the size of government in the economy through their perverse incentive effects. IMF (15, 2003) Article IV Consultation, Concluding Statement. Kommunala framtider en långtidsutredning om behov och resurser . , (2004), vill rädda den solidariska välfärden med höjda skatter. 10/4 2004.