mot · GS02MJ508 · 2004-09-29 00:00:00 — Långsiktiga regler som kan underlätta biobränslens konkurrenskraft gentemot fossila bränslen är viktiga för att möjliggöra en sådan utveckling. En viktig aspekt med tanke är den brist på skogsråvara som av många förutses inträffa framöver. Många branscher intecknar skogsråvaran för sina ändamål. Häri ingår energisidan, som belystes ovan, men också de traditionella förbrukarna som sågverk och massabruk. Dessa aspekter bör ingå vid utarbetandet av ett nationellt skogsprogram. Detta bör ges regeringen tillkänna. Skogens sociala och kulturella värden Naturens skönhet och rikedom är viktig för vår livskvalitet. Den biologiska mångfalden är en förutsättning för människans överlevnad, men också en ständig källa till inspiration och rekreation. Att bevara orörd natur, ostörda rekreationsområden och biologisk mångfald är därför oerhört viktigt. Skogen har likaså ett stort socialt värde och betyder mycket för den svenska turistnäringen. Den stora rörelsefriheten i naturen som vi alla har enligt allemansrätten är mycket värdefull och unik för vårt land. Det är en nationell tillgång och något att slå vakt om. Med hänsyn till detta är det av stor vikt att bedriva ett varsamt tätortsnära skogsbruk som kan kombineras med ett rikt friluftsliv för befolkningen. För detta krävs varsamma brukningsmetoder vid tätortsnära skogsbruk, för att på så sätt kunna samutnyttja skogens resurser som rekreation i kombination med produktion. I de fall friluftslivet kräver större inskränkningar på skogsbruket bör detta lösas framför allt med civilrättsliga avtal. Det är också av vikt att hänsyn tas till skogens kulturmiljömässiga värden så att de kan utvecklas och tas tillvara på bästa sätt. Kulturmiljön såsom ängsmarker och strandängar exempelvis är viktiga delar i kulturlandskapet. Även stenmurar, som ligger inne i skogsmarkerna, samt torpruiner och tjärdalar utgör delar av kulturlandskapet, och det bör därför ses till att de bevaras. För att underlätta detta arbete bör skogsbruket få tillgång till ett digitalt register som visar var fornlämningar finns. Naturreservat har stor betydelse för att skydda viktiga naturvärden. Vid införande av skyddsåtgärder är det viktigt att det tidigt skapas en lokal dialog och förankringsprocess med de människor som i sin vardag berörs av detta. Det är också viktigt att en vetenskaplig bedömning ligger som underlag vid skyddsavsättningar. Vidare kan utökningen av naturreservat inte få ske i snabbare takt än att tydliga skötselplaner både kan utformas och effektueras. Det är direkt skadligt om tidigare ur natursynpunkt välskötta områden försämras på grund av att skötselåtgärder inte genomförs i tillräcklig omfattning. Vi ser också att man i ökad utsträckning använder sig av biotopskydd, i de fall det är lämpligt. Det krävs inte alltid reservat för att säkra mark för t.ex. friluftsliv. ställer sig också positivt till att åtgärder för att förbättra förutsättningar för friluftsliv i skogsmiljöer lyfts in i bidragsberättigade projekt. Åtgärder vid föryngring av skog samt betesskador av klövvilt Förutsättningarna för att bedriva en bra skötsel av skogar ser olika ut i olika delar av landet. Skogsbruket måste därför i större utsträckning anpassas till de lokala förutsättningar som råder. förordar en syn på skogsbruket som är tydligare anpassat till var i landet skogsbruket bedrivs. I vissa fall kan t.ex. trakthyggesbruk underlätta föryngring av skogen. har flera mer miljövänliga trakthyggesmetoder utvecklats. Likaså måste man ta hänsyn till lokala förutsättningar när det gäller markberedning där en ökad markberedning för att säkra återväxten kan vara viktigt i vissa områden medan andra metoder som inte skadar viktig undervegetation måste användas i känsliga områden t.ex. renbetesområden. Ett allvarligt problem för skogen är den skada på späda tallar och löv som älg och rådjur förorsakar. Det innebär stora ekonomiska förluster som den biologiska mångfalden hotas. För att komma tillrätta med denna problematik krävs samförståndslösningar mellan alla inblandade intressenter med stöd av skogsvårdsstyrelserna. Snytbaggeangrepp är ett stort problem för skogsägarna, varför kemisk bekämpning har använts. De kemiska bekämpningsmedlen medför dock många negativa miljömässiga konsekvenser. Av den anledningen är det angeläget att man finner alternativa bekämpningsmetoder till de kemiska bekämpningsmedlen. Röjning och gallring av skog Det råder ett akut röjningsbehov i plant- och ungskog. Det finns ett röjningsbehov på 1 000 000 ha skog som behöver röjas för att inte kvalitén på timmerdimensionerna skall försämras. Samverkan mellan alla berörda parter krävs för att komma tillrätta med detta. Ökad rådgivning från skogsorganisationen samt ökat ansvar från skogsägarna är några förbättringar som måste ske. En ökad efterfrågan på skogens bi- och restprodukter, inte minst ur energisynpunkt, kommer förmodligen även på kort sikt att bidra till bättre lönsamhet vid röjningsinsatser. har det faktum att många skogsmarkägare inte längre bor och verkar på sin egen mark, ökat behovet av entreprenörer i skogsverksamheten. Regeringen borde genomföra åtgärder för att uppmuntra och underlätta för nyföretagande inom skogsnäringen. Mindre krångliga skatteregler skulle bidra till att öka nyföretagandet inom skogsnäringen. Ekonomisk säkerhet för återväxtåtgärder är kritiskt till regeringens hantering och fördröjning vad gäller att stävja exploaterande fastighetsförvärv, s.k. skogsklippare. Regeringens bedömning är att frågan fortfarande behöver utredas. För att försäkra att skogen inte utarmas vid avverkning måste ett bättre instrument till för att tillförsäkra återplantering. En enkel metod att skyndsamt förhindra "skogsklippare" är att låta återplanteringsgarantin följa skogsfastigheten. Vilken metod regeringen än väljer är det av största vikt att regeringen vidtar åtgärder för att förhindra framtida handel av skogsfastigheter där återplanteringsgarantin enligt nuvarande bestämmelser faller i samband med försäljning. Vi anser också att inom EU och i andra internationella sammanhang driver återplanteringskrav som en global fråga. Som exempel kan nämnas behov av återplantering och skydd av biologisk mångfald i , samt i , och . är positivt till att ny teknik kan användas i form av satellitfotografering för att bland annat kartlägga tillståndet i skogen. Satellitfotograferingen kan också vara behjälplig för att kontrollera olagliga avverkningar. På grund av den korta preskriptionstiden på tvåår hinner skogsvårdsstyrelse och miljöåklagare sällan med att handlägga ärendena. anser att regeringen bör göra en översyn och förlänga preskriptionstiden för dessa miljöbrott. Hänsyn till rennäringens intressen Samerna är en viktig del av vår gemensamma kultur och vars traditioner vi behöver slå vakt om. Det är därför viktigt att de frågor som direkt och indirekt berör renskötseln och renskötselrätten utgår från en fastlagd statlig same- och rennäringspolitik. En dylik politik kan lägga grunden för ett aktivt arbete och en politisk process för att uppfylla målet i en svensk strategi för hållbar utveckling vad avser samepolitiken där det anges att huvudmålet är att "verka för en levande samisk kultur byggd på en ekologisk hållbar rennäring och andra samiska näringar". Konflikter som kan uppstå mellan skogsägare och renägare kan dock inte alltid lösas lagstiftningsvägen. Eventuella konflikter måste finna sin lösning genom ömsesidig respekt och förståelse. Lokala samrådsgrupper mellan direkt berörda är oftast den bästa lösningen och där det glädjande nog finns flera framgångsrika exempel påömsesidiga överenskommelser där anpassade skogsbrukningsmetoder samt anpassning av renantalet är några exempel på framgångsrika lösningar. motionerade en liberal riksdagsman om att staten borde bidra med medel till rättsprocesser för att lösa markkonflikter mellan samer och markägare. Det är önskvärt om frågorna får sin lösning genom samrådsgrupper, men när detta inte räcker finns behov att lösa markkonflikterna genom en rättsprocess. Den rennäringspolitiska kommittén presenterade sitt betänkande 2001, vilket fortfarande inte lett till någon proposition. Det är angeläget att markfrågan och andra frågor kopplade till rennäringen får en snar lösning. Nuvarande rennäringslag lägger exempelvis hinder för samebyarna att bedriva andra näringar parallellt med renskötseln. Det råder ett stort utbildningsbehov inom skogsnäringen. Regeringen borde göra en översyn över den skogliga utbildningen för att säkra och möta framtida behov inom skogsområdet. I översynen bör också problemet att erhålla praktikplatser för gymnasieungdomar belysas. är ett skogsland och skogsforskningen bör med tanke på den betydelse som skogen spelar för vårt land både ekonomiskt, socialt och miljömässigt vara ett prioriterat forskningsområde. Skogsforskningen måste vara stark både vad avser produktions- och miljöfrågor. Det är därför viktigt att stärka de universitetsinstitutioner som bedriver en god skogsforskning. Det har dock skett en ökad efterfrågan på skoglig utbildning . Regeringen borde i översynen också undersöka efterfrågan av lämpliga eftergymnasiala skogliga utbildningar t.ex. (KY-utbildningar). är frågande till att så liten del satsats på kompetensutveckling inom skogssektorn. Den anslagsfinansierade rådgivningen har minskat . De projekt som genomförts är långt ifrån tillräckliga. Det är viktigt att utbildningsinsatser fortgår för att miljömålet "Levande skog" skall uppnås. Grönare skog visade sig vara en lyckosam satsning, varför LBU-medel bör kunna disponeras till denna typ av skoglig kompetensutveckling. anser att en oberoende utvärdering och översyn av skogspolitiken bör göras. har fått minskade anslag som de fått ökade krav på sig vad gäller bl.a. rådgivning. Vi anser att detta i längden är ohållbart. En genomgång av kärnverksamheter och uppdragsverksamhet bör därför ske och utgöra underlag för framtida ställningstagande om ansvarsfördelning och organisation. förordar att följande belyses i en utvärdering: Konflikten mellan produktions- och miljömålen Samordning av olika skogsintressen (produktions-, miljö- och sociala intressen) Samlad bedömning och strategi för naturvårdsavsättningarna Det är av stor vikt att skogs- och miljöredovisningen utvärderas. All adekvat information skall finnas tillgänglig för att effektiva och hållbara skogsbruksåtgärder skall kunna planeras. Skogsindustrin är en av viktigaste basindustrier och står för en stor del av samlade export. Ägandet av skog är ojämnt fördelat över landet. I finns framför allt en stor andel privat ägd skog medan norra i huvudsak har statligt ägd skog. Det är i huvudsak via som staten äger stora skogsarealer. Det är vår uppfattning att staten inte skall bedriva kommersiell verksamhet där detta kan göras av det privata näringslivet. Risken för en snedvridning av konkurrenssituationen på marknaden och att statliga medel används för att indirekt stötta verksamheten är alltför stora. Ett statligt ägande ökar risken för att företag genom sitt speciella ägandeförhållande blir mer benägna att ta icke affärsmässiga risker, vilket också leder till en osund marknad. och skogsvårdsstyrelserna är sektorsansvarig myndighet. Det är av största vikt att denna myndighet får bestå som en fristående myndighet. En ansvarsfördelning bör ske mellan skogsvårdsorganisationen och länsstyrelserna/. Skogsvårdsstyrelserna bör ges utökade möjligheter att kunna bedriva sina viktiga rådgivningsinsatser. De ideella organisationernas potential bör också tas tillvara. anser att det överväldigande antalet statliga företag bör avyttras. Vi anser t.ex. att staten inte bör ägna sig åt kommersiell skogsnäring utan att skall säljas ut. När detta görs bör försäljningen göras på ett sådant sätt att inte en enda stor privat skogsägare tillkommer utan att det är möjligt för lokala aktörer att delta. Detta kräver dock hänsynstagande till bl.a. marknadssituationen. Fram till dess en försäljning kan ske bör målet för vara att sköta samhällets skogar samt att tillhandahålla ersättningsmark vid reservatsbildningar. bör, i takt med att den egna industrin avvecklas och rådande avtal löper ut, begränsa sin virkesförmedlande roll till att enbart omfatta statens skogar. beslut att sälja ut sågverk har ännu ej effektuerats. Orsaken till detta borde närmare redovisas. Detta gör ges regeringen till känna. Globala klimatförändringar är ett av vår tids största miljöhot. vill införa en global utsläppshandel med kvoter som fördelas solidariskt. På så sätt kan resursfördelning och effektivitet förenas. Att upprätta bindande globala överenskommelser om ett sådant system anser vi vara ett av klimatpolitikens viktigaste uppgifter. vill däremot peka på att vårt åtagande enligt Kyotoprotokollet, nämligen att sänka koldioxidutsläppen, inte kan vila på kolsänkor. Kolsänkor utgör endast en mycket kortsiktig och otillförlitlig åtgärd som endast ger en viss effekt under en utökning av tillväxten av skogsråvara. Samarbete på olika nivåer är oerhört värdefullt för att nå fram till ett hållbart globalt skogsbruk. vill dock ytterligare understryka vikten av att tredje världens länder tydligare involveras i de globala skogsdiskussionerna. Skogsskövling och svedjebruk bidrar till klimatförändringar och jorderosion, vilket förhindrar utvecklingsländernas odlingsmöjligheter och hungerbekämpning. De svenska bolagen har ett ansvar att följa de regler som gäller för god skogsvård även när avverkning sker utanför vårt lands gränser. Ingen onödig fördröjning bör därför ske vad avser kravet pååterplantering. Genom uthålligt fiske bibehålls den biologiska mångfalden och levande kustsamhällen. Att lokal och regional samförvaltning utvecklas är enligt en av grundbultarna för att möjliggöra detta. En förutsättning för att detta skall vara möjligt och för att målet om att kust- och insjöfisket, vattenbruket och fritidsfisket skall bidra till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av landsbygden är att se till att möjligheter ges att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar även i skärgården/längs kusten. Orättvisan att man inte vid kusten som i insjöarna har möjlighet att bilda fiskevårdsområdesföreningar, förädla fisket, ta betalt för det och övervaka uttaget måste försvinna om den utveckling vi vill se även i skärgården/kustområdet skall kunna ta fart. Slutar vi det eviga utredandet av kust- och insjöfisket, ger likadana grundförutsättningar och begreppet lokal/regional samförvaltning ett påtagligt innehåll där det verkligen blir delat ansvar mellan stat och olika nyttjandegrupper kommer vi att få se utveckling även i skärgården. Oerhört viktigt är att dessa grupper då verkligen delar kontrollen över utvecklingsinitiativ och de beslut och resurser som påverkar dem. har bland annat föreslagit att det skall bli möjligt att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar såväl vid kust som i inland. För att möjliggöra detta krävs en lagändring i lagen om det fria handredskapsfisket. Fisket har utretts i det oändliga. Fiskerinäringens, miljöorganisationers och andra berörda intressenters inflytande och ställning i förvaltningen av fiskresurserna måste förstärkas. På lokal och regional nivå måste samförvaltning utvecklas. Kunskaperna om fiskbestånd är inte tillräckliga för att garantera att fisket bedrivs på ett långsiktigt hållbart sätt. Förstärkt forskning krävs om fisksamhällen, reproduktionsområden, biologiska effekter av fiskemetoder och biologisk mångfald. Detta tillsammans med förslag om skärpt kontroll och övervakning, konsumentmakt via "miljömärkt fisk" och ett kraftfullt svenskt engagemang i EU:s fortsatta reformering av fiskepolitiken är den väg vill gå. Äldre teknik medförde att vissa områden inte kunde utnyttjas för fiske. De blev naturliga skyddsområden för fisk. är många bestånd som inte fiskades intensivt utnyttjade, då ny teknik gjort detta möjligt. bör - i likhet med flertalet länder - på allvar börja avsätta skyddade områden i kustzonen. Detta för att skydda den miljön och förstärka fiskbestånden. , och länsstyrelserna tillsammans med regionala och lokala intressenter spelar här en viktig roll. Fredade områden i havet, vars storlek får variera i takt med fiskbeståndens variation, kan vara ett effektivt instrument i fiskeriförvaltningen. Det mest uppenbara problemet i dagens havsfiske är att mer fisk tas ur haven än vad som är biologiskt försvarbart. Överfiske är dock inte bara ett biologiskt problem, utan också ett allvarligt ekonomiskt problem. Sviktande fiskbestånd och överkapacitet i fångstsektorn gör att det överskott som havsfisket skulle kunna ge (resursräntan) inte tas till vara. Kostnaderna för fisket blir helt enkelt för höga i förhållande till värdet av fångsterna. Det faktum att äganderätter saknas och att fisken alltsåär en gemensam resurs gör att det blir kapplöpning om fiske. För varje enskild fiskare blir det rationellt att kortsiktigt fånga så mycket fisk som möjligt. Även om det ligger i fiskets gemensamma intresse att bevara och vårda fiskeresurserna långsiktigt, finns det inga företagsekonomiska skäl för en enskild fiskare att väga in beståndens framtida utveckling i sitt agerande. För att det ska vara företagsekonomiskt försvarbart för fiskarena att väga in de långsiktiga aspekterna, behöver de äga rätten till sitt eget fiske. Det skulle ge dem större frihet att planera när och hur de ska fiska. Det skulle även göra att fiskarena kan räkna med att det är de själva som kommer att dra nytta av ett långsiktigt agerande, t ex att få ett bestånd att återhämta sig. Då skulle överensstämmelsen mellan samhällets och enskilda fiskares intressen bli bättre. Det finns olika metoder att indirekt skapa äganderätter (eller fångsträtter) till fisket. Territoriella användarrätter, andelssystem och lokal förvaltningär tre modeller. Statens roll i dessa system är att skapa institutioner eller spelregler som gör det möjligt för fisket att bli mer självreglerande. Alternativet är att staten styr och kontrollerar fisket i detalj. Erfarenheterna från EU och övriga världen visar emellertid att ett regleringssystem har mycket svårt att organisera fisket på ett hållbart och produktivt sätt. Äganderätter löser dock inte alla frågor i fisket, t ex tillgången på kollektiva nyttigheter (t ex bevarandet av den miljön, biologisk mångfald, en viss art etc). Andra åtgärder, som exempelvis reservat och miljömärkning, behövs för att se till att kollektiva värden förknippade med de resurserna tas till vara. Till de krav på reservat och miljömärkning av fiske och fiskeprodukter som länge drivit lägger vi nu ytterligare förslag för förvaltningen av havets resurser. Vi anser att i högre utsträckning måste utnyttja sina bemyndiganden att fördela kvoterade bestånd med syfte att främja kustfisket. Så bör bl a ske i samband med den försöksverksamhet med samförvaltning som beslutats. Men detta är inte nog. Det måste bli möjligt att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar. Vi tror också att det som behövs för att förbättra situationen för fisken och fisket är ett förvaltningssystem som gör att samhällets och fiskarenas intressen stämmer bättre överens. Det skulle ge fiskarena mer frihet att styra sina egna verksamheter och minska behovet av statliga ingrepp. Kan man åstadkomma detta minskar också problemen med överkapacitet och utfiskning. Det finns naturligtvis inga perfekta lösningar men en rättsbaserad förvaltning kan dock få utvecklingen på rätt spår. I ett andelssystem skulle ett lands del av TAC (total allowed catch) fördelas bland fiskarena (s.k. individuella fångstkvoter ITQ) enligt en förutbestämd fördelningsnyckel. I detta system får varje fiskare en rättighet att fånga en viss procent av varje TAC och får en indirekt äganderätt i fisket. Ett andelssystem förbättrar effektiviteten i fisket på två sätt. Först, genom att ha rätten till en viss fångst kan fiskaren utnyttja sin yrkeskunskap för att fånga sin andel när och hur han vill. Eftersom varje fiskares andel är säkerställd finns det litet eller inget behov av att tävla med andra fiskare om fångster och därmed överinvestera i fartyg och redskap. Han får istället ett egenintresse i att anpassa sin kapitalstock och ansträngningsnivå till den nivå som ger de bästa ekonomiska resultaten. För det andra, eftersom varje andel blir en värdehandling eller tillgång kommer det att uppstå ett egenintresse att förvalta dess värde på lång sikt. För att ett ITQ-system ska kunna ge så stora ekonomiska fördelar som möjligt måste det uppfylla villkoren för väldefinierade äganderätter (fullständigt specificerade, exklusiva, överlåtbara, permanenta och skyddade). Dessutom måste kontrollen av individuella fångster fungera. De försurade effekterna av nedfall och markanvändning skall underskrida gränsen för vad mark och vatten tål. Nedfallet av försurande ämnen skall heller inte öka korrosionshastigheten i tekniskt material eller kulturföremål och byggnader. Inriktningen är att miljökvalitetsmålet skall nås inom en generation. Både svavel- och kvävenedfallet har minskat rejält men fortsatta åtgärder krävs för att målet skall uppnås. Kraftfullare åtgärder krävs för att minimera utsläppen av försurade ämnen från bränslen då dessa står för 1/6 av nedfallet av försurade ämnen. Markförsurning är ett allvarligt problem inte minst i . Enligt SLU kommer man inte att komma tillrätta med problemen under överskådlig framtid om inte ytterligare insatser görs. Miljömålet "Bara naturlig försurning" kommer ej att uppnås utan åtgärder. Kalkinsatser i sjöar är inte tillräckligt utan behöver kompletteras med exempelvis skogskalkning och askåterföring från värmeverk. anser att medel bör tillskjutas för fortsatt forskning vad avser skogskalkningsinsatser. Det är viktigt att skogskalkning sker på vetenskaplig grund. Det krävs en rejäl översyn av rådande kunskapsläge och en analys av lämpliga åtgärder samt omfattning. Kväveläckaget från bl.a. jordbruket bidrar till övergödning av våra sjöar och vattendrag och i längden även av kustvattnet. Trenden har visserligen brutits men målet har inte uppnåtts. En åtgärd som visat sig kunna minska kväveläckaget är att satsa på en växande gröda som suger upp restkvävet. Fånggrödor och vallodling är ur denna synvinkel oerhört viktiga. Det är mycket angeläget att hejda försurningen av mark och vatten. Greppa-Näringen-satsningarna inom jordbruket bör uppmärksammas. Trots ökade nationella insatser måste även internationella överenskommelser fattas för att minska utsläpp i övriga . Miljön skall vara fri från ämnen och metaller som skapats i eller utvunnits av samhället och som kan hota människors hälsa eller den biologiska mångfalden. Inriktningen är att miljökvalitetsmålet skall nås inom en generation. Som varma EU-förespråkare ser vi här en stor möjlighet att lösa dessa gemensamma frågeställningar. EU:s kemikalielagstiftning REACH är ett nödvändigt instrument som dock behöver skärpas ytterligare för att bli tillräckligt effektivt. Vad gäller både testkraven och krav på information är brister oacceptabelt. anser att konsumenterna alltid skall ha möjlighet att veta vad olika produkter innehåller och har arbetat hårt för märkning, inte minst inom livsmedelssektorn. Regeringen bör fortsätta att driva dessa frågor i EU samt fortsätta att kritisera användning av Paraquat och liknande hälsofarliga bekämpningsmedel. Även om nyproducerade varor så långt som möjligt skall vara fria från ämnen som är exempelvis cancerogena, bioackumulerade eller tungmetaller, finns de redan i naturen eller i befintliga varor. Det är också angeläget att få kontroll av, och stopp på, sådant som kadmium i konstgödseln, beständiga kemikalier, antibiotika och andra farmakologiska ämnen i gödsel och rötslam. Återföring av slam pååkermark kan därför accepteras först efter mycket noggranna tester så att slammet inte innehåller skadliga komponenter. Hormonpreparat som kommer ut i våra vattendrag är också ett stort problem.