mot · GS02So606 · 2004-09-30 00:00:00 — Men också den så kallade sekundärpreventionen måste förbättras. Sekundärpreventionen avser insatser för att förhindra försämring av eller återinsjuknande i redan befintlig sjukdom. Patienter som drabbats av sjukdom har ofta en hög grad av motivation för att förändra vanor och livsstil som innebär hälsorisker. Även om det finns många goda exempel inom hälso- och sjukvården på bra sekundärprevention kan dessa insatser förbättras. föreslår att en försöksverksamhet möjligt inrättas i ett par landsting. Försöksverksamheten syftar till att undersöka förutsättningarna för att institutionalisera ett tydligare ansvar för hälso- och sjukvården kring det upplysande och motiverande samtalet med den enskilde om hälsorisker. Ansvaret innefattar även uppföljning och långsiktigt stödjande åtgärder och kontroll av livsstilsrelaterad ohälsa. I ett första steg avsätts sammanlagt fördelat . Medlen ska användas för att bygga vårdstrukturer som syftar till: att erbjuda alla 40-åringar ett gratis läkarbesök att utveckla det mångprofessionella vårdteamets4 arbete kring förebyggande insatser att öka närsjukvårdens kontaktytor, när det gäller förebyggande folkhälsoarbete att föra ut kunskap om hälsorisker och hur de förebyggs mest effektivt att förbättra det sekundärpreventionella arbetet får i uppdrag att närmare utreda och analysera hur försöksverksamheten ska genomföras. ska vidare följa upp och utvärdera resultaten av detta utvecklingsarbete för de förebyggande folkhälsoinsatserna. 7.3Institutionalisera ansvaret genom lagändring Förebyggande insatser av folkhälsokaraktär behöver regleras tydligare i lagstiftningen. En jämförelse kan göras med de regelverk som styr tillsynen av patientvården och som innehåller föreskrifter kring patientsäkerhet. Det finns ingen motsvarighet inom folkhälsoområdet. bör lagstiftningen ändras så att de förebyggande folkhälsoinsatserna får en högre prioritet inom hälso- och sjukvården. Lagändringen bör förtydliga ansvaret för denna del av hälso- och sjukvården så att vårdgivarna bedriver ett förebyggande folkhälsoarbete i enlighet med riktlinjer som beskrivits ovan. I läkarutbildningen behöver näringsläran och friskvård få en position som gör att de blivande läkarna är förmögna att ge korrekta kostråd. Kunskaper om rökavvänjning, alkoholmissbruk och andra hälsorisker behöver öka inom läkarkåren generellt. Omfattande satsningar behöver genomföras på utbildning av läkare och sjuksköterskor inom området livsstilsrelaterade sjukdomar. Det används förebyggande metoder inom sjukvården som behöver få ett större genomslag. Motion på recept har visat sig effektivt och införs av allt fler landsting. Psykologiska behandlingsmetoder, exempelvis kognitiv beteendeterapi, bör erbjudas fler. Det mångprofessionella vårdteamet har en mycket viktig funktion att fylla. I sjukvården bör dietisterna inte längre vara den vårdresurs som först dras in i besparingstider. En dietistlegitimation bör utfärdas. 7.6Öka forskningen kring förebyggande folkhälsoarbete Folkhälsoforskningen har givit omfattande kunskapsunderlag för folkhälsoarbetet. Men fortfarande finns stora kunskapsluckor inom en rad områden. Nya strategier för att nå ut med existerande kunskaper om livsstilsrelaterade risker samt för att förändra kostvanor och motivera till ökad fysisk aktivitet behöver utvecklas och utvärderas. finns behov av styrande insatser på samhällsnivå för att minska livsstilsrelaterade sjukdomar. 8Förbättra stödjande åtgärder för barn och ungdomar Enligt lider av alla barn och ungdomar av psykiska problem. Också andra former av ohälsa, som till exempel fetma och allergier ökar bland barn och ungdomar. Detta ställer krav på stödåtgärder som sätts in redan på barnavårdscentraler och i förskolan och som framför allt syftar till att stärka föräldrarnas kompetens och självförtroende. Det behövs ett arbete på att skapa mer hälsofrämjande skolmiljöer och att stärka skolornas elevvård. En viktig åtgärd är att skapa väl strukturerade och drogfria ungdomsmiljöer med möjlighet till både fysisk och kulturell aktivitet. anser att det svenska apoteksmonopolet bör avskaffas , bland annat av folkhälsoskäl. Det finns goda skäl att tro att det går att åstadkomma effektivisering och därmed lägre kostnader genom fri konkurrens på detta område. Frågan om avreglering är också väl utredd genom statliga utredningar som visat att det är svårt att finna goda motiv för ett långsiktigt bibehållande av nuvarande monopol. Ett avskaffande av apoteksmonopolet kan bidra till bättre hälsa för medborgarna och lägre läkemedelskostnader för staten. anser dock att staten även efter monopolets avskaffande måste kunna ställa samma krav på säkerhet, effektivitet och tillgänglighet. Kontroll och tillsyn av apoteksverksamheten ska, även efter en avreglering, ske genom statens försorg. En avreglering skulle bidra till att tillgängligheten ökar för medborgarna. Konkurrensutsättning borde öka genomslaget av individuella preferenser när det gäller tillgänglighet och kvalitet på servicen. Förutsättningarna ökar för ett friare utnyttjande av farmacevtisk kompetens, över bolagsgränser och yrkesgränser. I förlängningen skulle särskilda läkemedelsbutiker, specialiserade på förebyggande folkhälsoarbete, kunna uppstå. Ur folkhälsosynpunkt skulle en avreglering även kunna innebära andra fördelar. Ett antal läkemedel kan bedömas vara så kända av allmänheten att de kan säljas även utanför apotek, d.v.s. i öppen handel utan särskilda krav på farmacevtisk kompetens. En avreglering skulle öka möjligheterna till en effektivare egenvård. Läkemedelsdistributionstredningen (SOU 1998:28) visade att av alla hälsoproblem kan genom olika typer av egenvård. Receptfria läkemedel som nikotinersättningsmedel, allergimediciner och mediciner för tillfälliga smärttillstånd ska kunna försäljas i dagligvaruhandeln. En utbyggd företagshälsovård kan bli en viktig resurs i arbetet med att få ned sjukfrånvaron. Den omorganisation av företagshälsovården som genomfördes för sedan har inte varit helt lyckad. Avståndet mellan företagsläkarna och företagen har alltför ofta blivit "för långt". hade företagsläkarna också möjlighet att ge sjukvårdande behandling på samma villkor som läkarna inom landstingen. Företagsläkaren såg tidigt eventuella missförhållanden inom både den fysiska och psykiska arbetsmiljön i företaget/förvaltningen. Beslutsvägarna var ofta kortare och på så sätt kunde dålig arbetsmiljö rättas till. Med en försiktig utbyggnad av företagshälsovården kan dessutom en rad positiva effekter uppkomma. I dagens stressade samhälle är det många som skulle uppskatta den närhet till medicinsk kunskap som företagshälsovården skulle kunna erbjuda om den gavs möjlighet. Företagshälsovården skulle då kunna avlasta vårdcentraler och andra läkarmottagningar som konkurrensen om personal inte skulle bli störande. Både samhället och den enskilde har ett intresse av att främja en god hälsoutveckling. Samhälleligt stöd måste kombineras med bättre möjligheter till och incitament för den enskilde att bibehålla eller förbättra sin hälsa. Stora förbättringar av folkhälsan kan åstadkommas genom att den enskilde tar hand om sin fysiska och mentala hälsa. Folkhälsan är ett ansvar för samhället, politiska församlingar och myndigheter. Men en hälsofrämjande politik handlar bl.a. om att stärka resurser och möjligheter hos individer och grupper. Därför behövs ett stöd till människors intresse för egenvård, hälsa och välbefinnande. Åtgärder för att förbättra och göra hälsoinformationen i samhället mer tillgänglig är angelägna. anser att metoderna och ansvaret för att föra ut saklig hälsoinformation bör utredas närmare. (Nepi), Rapport 2002 Det mångprofessionella vårdteamet kan exempelvis bestå av kurator, sjukgymnast, arbetsterapeut, dietist, läkarsekreterare, psykolog, undersköterska, läkare och sjuksköterska. Tanken är att den samlade kompetensen inom vården ska finnas så nära patienten som möjligt och samverka i vård och behandling.