mot · GR02Ub9 · 2004-05-13 00:00:00 — Det vore orimligt att ta in elever på utbildningar som de inte har tillräckliga förkunskaper för att kunna klara. Det faktum att var tionde elev lämnar utan tillräckliga kunskaper är ett förödande underbetyg åt den socialdemokratiska skolpolitiken. Denna kvalitetsbrist löses inte genom sänkta eller avskaffade behörighetskrav till gymnasiet. I stället bör en omfattande renovering av inledas, men det ligger utanför denna proposition. Men trots att regeringen backar har den inte övergett det kollektivistiska synsättet. Detaljstyrning av typ [undervisningen] bör vara jämt fördelad över veckans dagar rimmar illa med den uttalade uppfattningen att eleverna på IV är individer och att det är alltjämt de individuella behoven som skall vara styrande. Regeringens återkommande förakt för praktiskt kunnande och arbete med händerna återkommer i synen på IV. De teoretiska målen är styrande och eftersträvansvärda under det att allt annat avfärdas som motivationsskapande inslag. Det finns anledning att kritisera det sätt som det individuella programmet fungerar på en del håll. Att ge eleverna möjlighet att välja utbildningsanordnare även för det individuella programmet skulle radikalt öka deras inflytande och möjlighet att påverka omfattning och inriktning på studierna. Vi anser därför att även friskolor ska kunna ta emot elever på det individuella programmet. Eleverna på det individuella programmet bör erbjudas samma möjligheter som andra elever att söka sin utbildning på fristående skolor. Det finns ingen anledning att undandra tillfälle till alternativ pedagogik eller upplägg av undervisning för just eleverna på det individuella programmet. För oss moderater handlar det om att ge alla elever en chans att utvecklas och att valfrihet ska ges även dem som behöver extra stöd eller alternativa utbildningsformer. Frisökning bör införas, det ger eleverna valfrihet och de kommunala skolorna samma möjlighet att rekrytera elever som friskolorna. Dagens kommunarrest skulle försvinna och varje skola måste därmed framöver förtjäna sina elever. Förutom att frisökning flyttar makt till eleverna, stimulerar det också en kvalitetsutveckling av utbildningen. Vi beklagar dock att regeringen vill undanta lokala inriktningar på nationella program från rätten till frisökning. Det är märkligt att regeringen vill förbjuda eleverna att söka lokala inriktningar, eftersom det sannolikt är just dessa som är mest intressanta för eleverna. Det är en obefogad inskränkning i elevernas rätt. Kvaliteten på lokala kurser och inriktningar har inte alltid varit tillfylles. Men eftersom de lokala inriktningarna framöver endast kommer att bestå av nationellt godkända kurser, faller kvalitetsargument mot en acceptans av lokala varianter. Regeringens inskränkning förefaller därför endast vara ett klåfingrigt ingrepp i valfriheten. Att utbildningarna blir bredare och kursplanerna mer generella till sitt innehåll gör det än mer angeläget att eleverna kan välja lokala inriktningar utanför hemkommunen, eftersom skolorna sannolikt kommer att fylla kurserna med delvis olika stoff. kan en bred ingång som hantverksinriktning finnas i en elevs hemkommun, men med specialisering mot frisör när eleven i själva verket vill bli florist. På motsvarande sätt kan en elev vilja rikta in sig mot trädgårdsstudier, men hamna på en naturbruksutbildning med helt annan inriktning. Skillnaderna kan vara mer avgörande för en elevs framtid än om eleven tvingats gå samhällsprogrammet i stället för naturvetenskapligt program trots att utbildningarna formellt hamnar under samma programnamn. Det finns ingen anledning att centralt besluta vilket antagningssystem som skall gälla någon sådan reglering finns inte och har inte heller saknats. Så länge de antagningsregler som skolhuvudmännen sätter upp är förutsägbara och rättssäkra finns det ingen anledning att från statligt håll lägga sig i vilken modell som nyttjas. 5.6 Historia blir nytt kärnämne Historia ger eleverna kunskap om samhällets utvecklingslinjer i bred bemärkelse. Det är viktigt att eleverna får kännedom om samhällsutvecklingens ekonomiska, kulturella, politiska och sociala aspekter. I tider av osäkerhet och snabb förändring ökar vikten av att alla medborgare når insikter om bakomliggande orsakssamband i utvecklingen. Utvecklingen av och relationen mellan olika typer av stater, organisationer och sociala kategorier, som etniska och nationella grupper, generationer, klasser och kön samt kulturella fenomen är grundläggande för förståelse och delaktighet i samhället. Historieämnets koppling till samhällskunskap och religionskunskap får dock inte göra att dessa sammanblandas. Historia har ett egenvärde som tarvar en status av särskild karaktär. Det är inkonsekvent att hävda att ingen kurs skall vara kortare än 100 poäng och föreslå historia som nytt kärnämne men bara omfattande 50 gymnasiepoäng. Kärnämnen i gymnasiet är obligatoriska kurser för samtliga gymnasieelever, oavsett om de går teoretiska eller yrkesförberedande program. Kärnämneskurserna är svenska/svenska som andraspråk, 200 poäng, engelska, 100 poäng, matematik, 100 poäng, samhällskunskap, 100 poäng samt idrott och hälsa, 100 poäng. Därtill finns religionskunskap, naturkunskap och estetisk verksamhet, kärnämnen som endast omfattar 50 poäng vardera. Regeringen föreslår nu att också historia blir kärnämne omfattande 50 poäng. anser att svenska, matematik, engelska och historia bör vara kärnämnen och därmed obligatoriska ämnen för alla elever i gymnasieskolan. Däremot bör alla elever ha rätt att få läsa kurser som är obligatoriska i gymnasiet. Eleven skall då vara skyldig att läsa minst 200 poäng svenska/svenska som andraspråk , 100 poäng matematik, 100 poäng engelska och 100 poäng historia samt genomföra ett godkänt gymnasiearbete om 100 poäng. Eleven skall dock alltid ha rätt att läsa 100 poäng idrott och hälsa och samhällskunskap samt 50 poäng vardera i ämnena religionskunskap, naturkunskap, estetisk verksamhet. Vad gäller historia skall kärnämnet omfatta 100 poäng jämfört med regeringens föreslagna 50 så att det finns en chans att det innebär en faktisk kunskapsinjektion. Den tid som frigörs jämfört med gör att eleven kan välja något av nuvarande kärnämnen eller fördjupningar inom sina karaktärsämnen. Gymnasieskolan är frivillig. Det är därför viktigt att eleverna har en stor frihet att forma sin utbildning. Tanken bakom detta är att alla elever skall få möjlighet att tidigt odla sina specialintressen och talanger. I de självvalda delarna skall även ett ökat utbud av praktiska ämnen erbjudas eleverna. Vikten av att få utveckla det man vill och är duktig på kan inte nog understrykas. Framgång och vetskapen om att man kan lyckas i favoritämnet kan förändra en elevs inställning till sin egen förmåga och kapacitet. Kärnämnena är den grund gymnasiet skall ge alla elever oavsett utbildningens inriktning. Men beroende på utbildning läses ofta mer än kärnämnenas angivna minstatid. För elever på samhällsvetenskapligt program omfattar givetvis samhällsundervisningen mer än dagens kärnämne på 100 poäng. Med vårt förslag om färre kärnämnen och mindre omfattning på den obligatoriska delen kan utbildningen bättre anpassas till elevens valda inriktning. Ett exempel är att elever på naturvetenskapligt program, som redan läser kemi, matematik, fysik och biologi, inte längre skulle behöva läsa 50 poäng översiktlig naturvetenskap, utan kan ägna tiden åt fördjupning. Det är talande att regeringen konstaterar att alla krafter behöver samverka för att utveckla yrkesutbildningen och uppmuntrar rekryteringen av yrkeslärare, men inte är beredd att låta ett yrkesgymnasium finnas utan högskoleförberedande teoretiska studier. Det är tragiskt eftersom de av gymnasieeleverna som aldrig avslutar sina studier ofta stupar på den högskoleförberedande delen. Frivilliga samråd kan ofta vara gynnsamma och leda till en framgångsrik utveckling, men påtvingade samråd blir tidsödande, byråkratiskt och fruktlöst. Ännu fler pekpinnar från regeringen underlättar inte skolsituationen för eleverna på de yrkesförberedande programmen. Regeringens förslag om obligatoriska samråd skall därför avstyrkas. 5.8 Lärlingsutbildning i gymnasieform Den lärlingsutbildning som föreslås innebär att den som inte är akademiskt intresserad nekas en attraktiv utbildning. I sitt förakt för hantverk och arbete med händerna glömmer regeringen att alla ungdomar inte vill eller behöver gå på . Resultatet lär bli fortsatt utslagning ur gymnasieskolan. vill skapa ett slagkraftigt alternativ till gymnasieutbildning i form av en huvudsakligen arbetsplatsförlagd utbildning, alltså en lärlingsutbildning. vill därför att de nuvarande yrkesutbildningarna omformas med målet att i högre grad involvera det lokala näringslivet, hantverksföreningar och det fria kulturlivet. Det fordras ett likvärdigt förhållande mellan skolan och företaget. Därför är det viktigt att de ekonomiska villkoren för bägge parter är rimliga. Huvudmannaskapet kan alltid skifta, men eleverna bär med sig finansieringen till den som av godkänts för att bedriva lärlingsutbildning. Genom att eleverna tidigt i utbildningen kommer ut i arbetslivet får de en möjlighet att känna om de yrken som de utbildar sig för passar dem. Eleverna får en helhetsbild och en direkt återkoppling till de kunskaper som förvärvas i skolan. kan intresset för kärnämnen väckas hos elever som är skoltrötta, när de upptäcker att kunskaper i svenska och engelska är nödvändiga för att kommunicera med kunder, kollegor och för att läsa manualer, eller att matematik behövs för att programmera maskinerna i verkstaden. För de elever som vill komplettera sin utbildning för att nå högskolebehörighet skall det finnas rätt att göra så. 5.9 Infärgning av kärnämnena Hur ämnesundervisningen bäst bör utformas är det ytterst tveksamt om regeringen är i stånd att avgöra. Säkert är att den pedagogiska utvecklingen går emot infärgning att låta undervisning i kärnämnena influeras av respektive programs inriktning. Regeringen lägger sig alltså i den pedagogiska friheten i och med förslaget. Det är ett kraftfullt slag i luften eftersom det redan försiggår infärgning och en utveckling av metoden runt om på många av landets skolor. 5.10 Längre sammanhållna kurser Det är inte betygssystemet som skapar stress och brist på helhetssyn i gymnasiet, utan att många kurser är för korta och att fördjupning inte premieras när man söker till universitet. Stress har alltid funnits och kommer alltid att finnas så länge antalet platser på attraktiva universitet inte räcker till. Det visar inte minst till skolan som publicerades . Antalet betygstillfällen kommer inte att minska med regeringens förslag, i stället finns en uppenbar risk att elever kommer att välja bort fördjupningar och svårare kurser. Det är bra att de korta kurserna generellt blir längre, men motsägelsefullt att de kurser regeringen anser vara nödvändiga för varje gymnasist inte behöver möta kraven på sammanhållning och fördjupning. 5.11 Lokala kurser måste kvalitetssäkras Det finns många lokala kurser som håller mycket hög kvalitet och ger eleverna kunskap och stimulans. Tyvärr har bristen på kvalitetssäkring lett till att det kan finnas kurser som inte möter de krav elever och skolfinansiärer har rätt att kräva. Hela skolan oavsett vilka kurser den har, eller vilken huvudman som driver den måste bli föremål för en större kvalitetssäkring än . utbildningsinspektion är en god början, men kvalitetsgranskning måste ske oftare och mer ingående än . Det har gått efter friskolereformens införande. Friskolorna har vitaliserat . Tack vare friskolornas intåg har utbudet och mångfalden i Skolsverige ökat. För lärare och skolledare har nytänkande premierats. Möjligheten att välja arbetsgivare har bidragit till att läraryrket ter sig mer attraktivt för många. För kommunerna har det ställts krav på omprövning. Inte minst i glesbygd har vissa kommuner förmått använda detta till att öka inflyttning och behålla en del mindre skolor. Detta har skapat en mer dynamisk utbildningsmiljö och ökad närhet för eleverna. Andra kommuner har sorgligt nog valt att motarbeta förnyelse och mångfald. I många röda kommuner har värnanden om den egna kommunorganisationen möjligheten att förnya skolan. Den stora och grundläggande skillnaden mellan kommunerna handlar om att vissa politiskt definierat sin roll visavi barnen i kommunen och andra till den kommunala organisationen. Det vi vill uppnå är att bästa skola lyckas oavsett driftsform. Upphöjs den kommunala driftsformen till ett mål i sig räcker det ju med att man just bara arrangerar skolverksamheten i kommunens regi. Men flertalet är nog ense om att skolpolitikens mål ytterst är att eleverna lär sig och trivs i skolan. Friskolorna har också haft betydelse för företagandet. Med friskolereformen gavs ökade möjligheter till industriutbildningar som blivit mycket populära. Skolentreprenörer har bidragit till att människor som inte drivit egen verksamhet gått från att vara anställda till att bli företagare eller del i ett kooperativ. har friskolor lyckats bättre än de likriktande kommunala skolorna i integrationshänseende. Problem med arbetsmiljö och mobbning tillåts inte fortgå i skolor som prövas på en konkurrensutsatt marknad. 6.2 Rättvisande beräkningsunderlag och förutsägbarhet Centrala frågor har lyfts ur överenskommelsen som ligger till grund för propositionen och kommer att hanteras separat i . Utanför propositionen ligger gymnasiefriskolornas situation, vilket torde vara en central fråga att finna en lösning på. En friskola får olika ersättning för elever från olika kommuner. Det finns skolor som har elever från upp till 50 kommuner med olika ersättningsnivåer. Skolan får själv beräkna snittet för eleversättningen och anpassa sig efter detta. Kommuner med låg ersättning åker snålskjuts på dem med högre. Bidrag betalas inte sällan ut , vilket skadar likviditeten och försvårar planering. Att på dagens vis ha kontakt med ett stort antal kommuner är krångligt och kräver betydande personalinsatser, som borde kunna läggas på att utveckla skolan istället. Det är dessutom rättsosäkert. Friskolorna har små möjligheter att förutse framtiden eller veta om kommunernas beräkningsunderlag för ersättningsnivåerna är rimliga. Dessa problem kvarstår med samarbetspartiernas förslag. Ersättningsnivån till de fristående skolorna kan underlätta eller helt slå undan benen för redan etablerad verksamhet. Det är också ett sätt att uppmuntra friskoleetableringar eller att omöjliggöra alternativ i den egna kommunen. När friskolereformen infördes fick alla friskolor rätt till kommunala bidrag och etableringsfrihet infördes. togs det procentuella schablonbidraget bort och istället skulle kommunerna lämna bidrag till friskolorna enligt samma principer som gällde för de kommunala skolorna. Systemet fungerar inte på ett sådant sätt att de fristående gymnasierna ges förutsättningar att verka på samma villkor som de kommunala. Många kommuner hade ännu inte slutligt fastställt de bidragsbelopp som skulle gälla och andra krävde tillbaka medel från skolor därför att kommunen anser att det bidrag som betalats översteg kommunens budgeterade kostnader. Vissa kommuner använder ersättningssystemet som medel för att konkurrera ut de fristående gymnasierna. Systemet fungerar heller inte när innehållet i det program det fristående gymnasiet anordnar egentligen inte alls är detsamma som i det kommunala program som bestämmer bidragets storlek. Vi vill i avvaktan på en statligt finansierad nationell skolpeng att den så kallade riksprislistan skall återinföras. En riksprislista bestämmer lägsta acceptabla nivå för respektive program och inriktning som hemkommunen är skyldig att betala, i fall skolan och kommunen inte kommer överens om ersättningsbeloppet. Genom riksprislistan garanteras i stället eleverna att skolorna har en långsiktighet. Rättssäkerheten för de fristående skolorna stärks också med en riksprislista, eftersom det vid tvister om beräkningsgrunder finns en av staten fastställd norm att utgå från. Vid tvister antyds ofta att den kommunala genomsnittsberäkningen kan ha dolda brister. Riksprislistan möjliggör friskoleetableringar i kommuner där den erbjudna kommunala ersättningen är så låg att fristående utövare inte anser sig kunna garantera en tillräcklig kvalitet. 6.3 Ge eleverna på individuella programmet samma möjlighet Friskolor har inneburit en vitamininjektion i det svenska skolväsendet. Många elever har funnit en skola de trivs med och utvecklas av tack vare en större mångfald av skolor att välja mellan. Det som passar den ene passar inte nödvändigtvis den andre. För elever på det individuella programmet är detta än mer sant. De har av olika anledningar inte nått kunskapsmål och behöver något annat för att komma tillrätta med sin inlärning än mer av samma skola som de redan genomlidit i nio dryga år. För oss moderater är det självklart att även dessa elever skall ha möjlighet att gå i friskola. Den diversifiering som erbjuds genom att friskolor görs valbara för elever på det individuella programmet gagnar eleverna. Friskolorna har visat sig vara ett tillskott för grundskoleelever som till exempel behövt alternativ pedagogik och det finns ingen anledning att utestänga eleverna på det individuella programmet från den möjligheten.