mot · GS02MJ332 · 2004-09-22 00:00:00 — Ett strikt och fullständigt säkerhetssystem måste vara lika för alla producenter i alla led i livsmedelskedjan inom hela unionen. Då innebär det inga handelshinder och ingen skillnad i konkurrenskraft mellan företagen. Alla behåller sin frihet att konkurrera med smak, form och traditioner. Från liberalt håll är det dock självklart att kravet på att samtliga livsmedel måste vara säkra inte får medföra att den traditionella och regionala matkulturen i går förlorad. Dessa produkter måste även fortsättningsvis få framställas på sedvanligt maner - även om detta innebär att hela inte kan efterlevas under tillverkningen eller tillagningen. Detta förutsätter emellertid ett certifierings- eller licensieringsförfarande samt att produkterna tydligt märks. På detta sätt garanteras mångfalden inom EU som valet är den enskilde konsumentens. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket vi har yrkat på i motion 2003/04:MJ432 yrkande 13. Arbetet med en skärpt syn på livsmedelssäkerhet kan inte stanna vid EU:s gränser utan måste också drivas internationellt. Inom EU är det t.ex. förbjudet att använda tillväxthormoner i kött- och mjölkproduktionen. EU har också infört förbud mot import av kött från djur som getts hormoner. WTO har tillbakavisat EU:s importförbud därför att detta skulle sakna vetenskaplig grund, och EU har uppmanats att bevisa att en sådan finns. WTO medger inte att konsumenters oro får utgöra grund för standarder i internationell handel med livsmedel. anser att också WTO bör vidta åtgärder som syftar till att ett ökat konsumentskydd får en framskjuten plats. EU måste fortsätta kämpa för att konsumenthälsan och inte livsmedelsindustrin sätts i centrum. har länge arbetat för att EU bör införa en basnivå för livsmedelssäkerheten och det är med glädje som vi ser att flera av de frågor som vi arbetat med nu börjar få genomslag. Detta gäller t.ex. kraven på en gemensam livsmedels- och djurskyddskontroll i alla 25 medlemsländer. Man kan också konstatera att EU redan till stor del tagit till sig de svenska erfarenheterna av begränsning av t.ex. antibiotikaanvändningen i fodermedel. Det är viktigt att ett strikt och fullständigt säkerhetssystem måste vara lika för alla producenter i alla led i livsmedelskedjan inom hela unionen. Då innebär det inga handelshinder och ingen skillnad i konkurrenskraft mellan företagen, utan alla får samma basförutsättningar. I vissa fall kan man om folkhälsan så kräver acceptera att enskilda länder fortsätter med strängare lagstiftning än vad som är EU-norm, t.ex. när det gäller salmonella. Salmonellan blev en het fråga under medlemskapsförhandlingar med EU. lyckades få igenom sina krav på att livsmedel, levande djur och foder som förs in i skall vara fria från smittan. Inom EU förändrar man nu salmonellalagstiftningen så att det i hela unionen kommer att införas ett kontrollsystem som mer liknar det svenska. Även om flera steg i rätt riktning har tagits inom dessa områden är det viktigt även i fortsättningen att prioriterar dessa frågor inom EU-samarbetet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket vi har yrkat på i motion 2003/04:MJ432 yrkande 12. Den inrättade europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) bör vara en god förutsättning för att arbetet med livsmedelssäkerhetsfrågorna får den tyngd de kräver. Det är viktigt att arbetar inom EU för att myndigheten får de resurser och det mandat som behövs. EFSA tillkom delvis som en följd av . Det är uppenbart att problemen kring BSE pekar på brister i vår förmåga att upptäcka livsmedelsrelaterade sjukdomar och att göra rätt riskbedömningar inom livsmedelsproduktion. Regeringen bör vara pådrivande för att EFSA ska hitta och korrigera denna typ av systemfel. Myndigheten har dock inte fått det fulla ansvar som vi anser att den borde ha när det gäller kontroll och möjligheter att föreslå sanktioner. Rättssystemet är i princip en nationell angelägenhet, även på livsmedelsområdet, men det finns fall då det är nödvändigt att ha sanktionsmöjligheter på EU-nivå. Det handlar till exempel om när ett livsmedelsproblem som drabbar konsumenterna uppstår i ett land och landets egna myndigheter uppenbarligen saknar förmåga eller vilja att ta itu med frågan. Vi anser därför att skall verka för ett breddat mandat för den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket vi har yrkat på i motion 2003/04:MJ432 yrkande 14. Livsmedelssäkerhet på nationell nivå Även om har en hög livsmedelsstandard finns det ingen anledning att slå sig till ro med rådande ordning. Framför allt vad avser livsmedelskontrollen krävs en ökad insats och samordning. De återkommande utbrotten av salmonella talar exempelvis sitt tydliga språk - antalet inhemska fall av salmonella har ökat från 6,7 fall per 100 000 invånare till 9,1 fall per 100 000 invånare . Slarv och dålig kunskap blir dyrt inte bara för samhället och konsumenterna utan också i hög grad för producenterna. Den svenska livsmedelskontrollen behöver skärpas och bli mer likvärdig över hela landet. Detta är inte bara en fråga om konsumentskydd utan också en rättvisefråga mellan företagarna i branschen, som måste ha samma regler och krav på sig oberoende av i vilken kommun de verkar. Allt annat snedvrider konkurrensen. Därför ökar anslagen till livsmedelskontrollen. Det finns flera rapporter som visar en stor brist på samordning och övervakning av livsmedelssäkerheten i . har ansvaret för regelverk och kontroll av foder, för gödselhanteringsråd och ansvaret för djuromsorg. Kemikalieinspektionen är medansvarig för de kemiska substanser som används i odlingarna och har en stödfunktion. Vid slakteridörren övergår djuret till livsmedel och då tar vid. Regeringen borde initiera ett arbete för en översyn över de olika myndigheternas roller vad avser åtgärder för säkra livsmedel. Detta dels som ett led för att stärka arbetet med livsmedelssäkerhet, dels som en del av en effektivare myndighetsutövning. Det är t.ex. inte rimligt att både och skall behöva ha experter kring hur man övervakar produktionssäkerhet, den ena myndigheten för foder och den andra för livsmedelsproduktion. föreslår i sin motion kring de areella näringarna en förändring i myndighetsstrukturen som bland annat infattar en sådan tydligare roll för för säkerheten vad gäller hela livsmedelskedjan från jord till bord. är formellt ansvarigt för livsmedlet fram till konsumenten, i samarbete med . Men har bara kontrollansvaret för de allra största anläggningarna, totalt cirka 600 stycken. Alla andra företag inom livsmedelskedjan skall kontrolleras av kommunerna, vilket givetvis gör att en del starka kommuner har en utmärkt tillsyn medan en tredjedel av landets kommuner mer eller mindre har "noll koll". har en nivå på livsmedelskontrollen som torde vara bland de allra svagaste i den utvecklade delen av världen. Detta sätter inte bara säkerheten ur spel utan det nuvarande systemet gynnar den slarviga men missgynnar den skötsamma. anser att det fulla ansvaret på nationell nivå för säker mat - från jord till bord - skall ligga på en myndighet. Myndigheten bör arbeta utifrån den övergripande målsättningen om god folkhälsa och rimligt trygga konsumenter som kan fatta egna välgrundade beslut. Det betyder en kontroll av alla inblandade parter, strikta egenkontrollprogram och en identisk kontroll över hela landet. Att samordna systemen är inte detsamma som att alla parter måste eller bör sitta på samma plats. Självklart måste ett samlat kontrollsystem ha en lokal/regional organisation, då lokal- och personkännedom är viktigt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket vi har yrkat på i motion 2003/04:MJ432 yrkande 15. Det är i det allra sista ledet i livsmedelskedjan som det avgörs om den mat vi äter är sund och fräsch. Det är varje enskild person som arbetar i butiken, på restaurangen eller i skolköket som avgör vilken kylnivå det skall vara i disken, hur köttkvarnen diskas och så vidare i en oändlig räcka av små detaljer, som leder fram till huruvida den mat vi köper har god kvalitet eller ej. För de allra flesta konsumenter är det inte möjligt att avgöra om butiken de går till följer alla nödvändiga åtgärder för att hålla livsmedlen i gott skick. föreslår därför att tar fram enkla metoder för att konsumenten skall få tydlig information om det hygieniska tillståndet bakom kulisserna på alla de ställen där vi köper och äter vår dagliga mat. Ett exempel på ett sådant system är den danska smajlmärkningen, där resultatet av den lokala hygienkontrollen i t.ex. restauranger presenteras för allmänheten i form av dekaler som anslås vid entrédörren. Regeringen borde få i uppdrag att utreda hur ett bra system skall utformas för att ge allmänheten möjlighet till information om myndigheternas åsikt om det hygieniska tillståndet på den restaurang eller den matbutik man står i begrepp att besöka. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket vi har yrkat på i motion 2003/04:MJ432 yrkande 16. Det finns klara samband mellan maten och folkhälsan. Exempelvis har problemet med svenskarnas ökande medelvikt blivit allt mer uppmärksammat, och sambandet mellan övervikt och ett antal allvarliga sjukdomar är väl belagt. Det finns alltså all anledning att känna oro över det folkhälsoproblem som fetman utgör. Ansvaret för den egna hälsan ligger framför allt på individen själv. Samhällets viktigaste ansvar ligger i att på ett tydligt sätt informera om t.ex. behovet av kost och motion, inte minst till barn och ungdomar. Samhället skall också ansvara för att det finns relevant forskning och att den kunskap som denna forskning genererar når allmänheten. Vidare är det viktigt att det finns en fungerande vård för dem som lider av sjuklig fetma. Ofta finns här mycket svåra problem som individen inte kan lösa utan professionell hjälp. motsätter sig däremot att staten skulle använda prisinstrumentet för att styra vad vi äter. Det är inte bara oklokt ur en praktisk politisk synvinkel utan omyndigförklarar också det svenska folket. Från praktisk synpunkt vet vi att prisdifferentiering som på sina håll föreslås leder till svåra gränsdragningar, byråkrati för handlarna och därmed högre generella kostnader för konsumenterna. Det är heller knappast priset som gör att människor väljer bort billiga rotfrukter till förmån för t.ex. fetare halvfabrikat. De förslag om t.ex. högre moms eller särskilda punktskatter på fett, socker eller dylikt är utslag av en klåfingrig förmyndarattityd där staten ska lägga individens liv till rätta i minsta detalj. I stället för pekpinnar ska den ökande övervikten mötas med ökad kunskap och en tilltro till individens förmåga att ta ansvar. Generell information och allmänt folkhälsoarbete kan kombineras med individuell rådgivning, inte minst inom hälso- och sjukvården. Det bör t.ex. vara självklart att informera gravida kvinnor med havandeskapsdiabetes om att de har en ökad risk för diabetes typ II. God information ska ges till föräldrar på barnavårdscentralerna. Skolhälsovården har en viktig roll i kontakten med barn och ungdomar. Det är också viktigt att innehållsdeklarationerna på livsmedel, inte minst halv- och helfabrikat, ger tillfredsställande information om energivärde, fetthalt och sockerhalt så att konsumenterna kan göra ett informerat val. Allra viktigast i denna informationskedja är kanske de eldsjälar som bland annat finns inom akademin och sjukvården. Ofta är det dock t.ex. för forskare svårt att ägna allt för stor del av sin tjänst till populariserad information till allmänheten, då det sällan finns anslag eller medel till detta. bör inom befintliga budgetramar därför ges befogenhet att bevilja projektbidrag eller stipendier för frivilligorganisationers och enskildas folkbildningsarbete om frågor kring kost och folkhälsa. som övervikten ökar finns paradoxalt nog också ett annat folkhälsoproblem i vårt land: undernäring. En alarmerande hög andel av våra äldre får otillräcklig föda. Enligt tre studier genomförda av bland äldre som får vård och omsorg förekommer undernäring hos mellan beroende på boendeform. Utvecklingen inom vården och omsorgen av de äldre pekar på att förekomsten av undernäring bland de äldre kan komma att öka om inte kommunerna uppmärksammar problemet. Det får aldrig godtas att människor på grund av omgivningens okunskap eller slentrian inte erbjuds tillräckligt näringsrik kost inom äldreomsorgen. utvecklar denna fråga närmare i vår äldrepolitiska motion.