mot · GS02K285 · 2004-09-28 00:00:00 — behöver en genomgripande diskussion om en ny författning. Regeringen beslutade om direktiv för den utredning som ska göra en samlad översyn av regeringsformen. Det ligger i linje med vad har krävt . Den parlamentariska kommittén som ska göra en översyn av regeringsformen ska redovisa sitt förslag först . Vi tar i denna motion upp frågor som vi bedömer inte berörs i eller ligger vid sidan av direktiven. (För en samlad bild av liberalernas författningspolitik, se exempelvis våra motioner från förra , 2003/04:K290 och 2003/04:K289). Hit hör frågor om formerna för författningsöversynen ("författningskonvent"), utvecklad e-demokrati och frågan om EU-parlamentarikernas yttranderätt i . Men det rör också en rad spörsmål som hänger samman med kontroll och granskning av den offentliga makten: Vissa aspekter beträffande kontrollen av regeringens EU-politik, ett öppnare tillsättningsförfarande vid val av riksrevisorer, inrättande av kommunala "konstitutionsutskott", särskilda granskningsnämnder, för att granska kommunledningen ur ett konstitutionellt perspektiv, tillskapande av en oberoende revision, en samordning av ombudsmannaämbetena, ett renodlande av Justitiekanslerns, JK:s, roll till att endast vara regeringens företrädare och en översyn av lagar och regler i syfte att stärka roll som granskare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett konvent eller konventsliknande organ tillkallas vid sidan av och/eller i nära anslutning till den parlamentariskt sammansatta kommittén. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utveckla e-demokratin. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EU-parlamentarikernas yttranderätt i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredning och analys av en skärpning av praxis eller eventuellt tydligare kodifiering av hur synpunkter till regeringen i EU-frågor skall efterföljas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att strama upp rutinerna för verkställande av riksdagsbeslut. beslutar om ett mer öppet tillsättningsförfarande vid val av riksrevisorer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en oberoende revision. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala "konstitutionsutskott". tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en samordning av ombudsmannaämbetena. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn i syfte att renodla Justitiekanslerns roll. tillkännager för riksdagsstyrelsen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av regler och bestämmelser i syfte att stärka roll som granskare. Hur hänger det politiska systemet ihop? Vem bär ansvar för vad? Hur är makten fördelad mellan aktörerna? Hur griper institutionerna in i varandra och hur kommer besluten till? Besked i sådana frågor söker man ofta i grundlagen men är svåra att finna. Konstitutioner kan ge skenbart enkla, men ofullständiga, svar. har den konstitutionella debatten intensifierats. En lång rad förslag till förändringar av grundlagen - mer eller mindre långtgående - har presenterats i det offentliga samtalet både av forskare och praktiskt verksamma politiker. behöver en genomgripande diskussion om en ny författning. Demokratins spelregler måste på nytt sättas under debatt. har förespråkat en översyn av författningen. Därför välkomnar vi regeringens beslut att på nytt låta utreda regeringsformen. Den parlamentariska kommitté som skall svara för detta skall redovisa sitt förslag först . Det finns frågor som inte direkt berörs i eller ligger vid sidan av direktiven. Hit hör frågor om författningskonvent, utvecklad e-demokrati och EU-parlamentarikernas yttranderätt i . Dessa frågor behandlar vi i denna motion. Av avgörande betydelse för en fungerande demokrati är kraften i den politiska kontrollen av makten. Politisk kontroll är ett mångtydigt begrepp. Två huvudvarianter kan urskiljas, dels den som det allmänna utövar genom olika organ - "offentlig kontroll", dels den övervakning som bedrivs inom det politiska systemet för att uppdragsgivare skall kunna lita på sina uppdragstagare och få klart för sig vad de åstadkommer - "demokratisk kontroll". Demokratisk kontroll kan, som professor framhåller i skriften "Huru skall statsverket granskas? - som arena för genomlysning och kontroll" (Ds 2002:58), anta olika skepnader. Först och främst finns det förstås olika nivåer. Folkets övervakning av baseras i stor utsträckning på massmediernas rapportering, medan de senare leden i kedjan - övervakning av myndigheterna och myndigheternas inre kontroller - i större och gradvis växande utsträckning bygger på olika former av redovisning, rapportering och revision. Det hindrar inte att massmediernas bevakning spelar stor roll också för senare former av kontroll. En hel del tillsyn är, som framhåller, högst flegmatisk och skärps först när det kommer larmsignaler om att något är på tok. En annan distinktion handlar om arten av övervakning. Kontrollbegreppet är påfallande mångtydigt. Spänner man ut det i en riktning stöter man på ett antal former av systematisk efterhandsgranskning som går under sådana namn som uppföljning, utvärdering, revision, översyn eller policyanalys. Spänner man ut det i en annan riktning täcker det istället ett fält som rymmer både uppsikt och styrning. I dagligt tal betyder kontroll därmed lite av varje. har tecknen på missförhållanden i den offentliga maktutövningen varit många. Regeringen struntar helt sonika i att verkställa många av beslut. Regeringen bedriver stundom en EU-politik i strid med vilja. Utnämningsmakten missbrukas (till denna fråga återkommer i en annan motion). I flera kommuner har skandaler avslöjats där missbruk av skattebetalarnas pengar kunnat konstateras. Förklaringarna är flera. En viktig orsak är att ett parti, Socialdemokraterna, inte bara självt utan också av många andra har uppfattats ha monopol på makten. Ett långt, nästan oavbrutet, innehav av regeringsmakten såväl i riket som i många kommuner och landsting har lett till mönster och beteenden som är skadliga för ett fungerande, vitalt demokratiskt styrelseskick. riskerar att förvandlas till en "enpartidemokrati". Den risken kan undanröjas enbart om får ett regimskifte på alla beslutsplan. Men kontrollen av den offentliga maktutövningen måste också skärpas kraftigt. "har en i internationellt perspektiv svag kontrollmakt", konstaterade den förvaltningspolitiska kommissionen 1997. Ett annat väsentligt skäl till missförhållandena är att mekanismerna för granskning av vårt styrelseskick är för svaga. Därtill kommer att inslaget av maktdelning är för begränsat. Den offentliga makten måste delas på fler instanser som kan kontrollerna och vakta på varandra. Sammankalla ett konvent vid sidan av den parlamentariska kommittén En av demokratins största utmaningar just nu är att minska avståndet mellan väljare och valda. En ny svensk författning måste bygga på ett brett deltagande i hela det svenska samhället. I arbetet med att ta fram grundlagen bör därför nya, mindre traditionella metoder prövas. har därför tidigare föreslagit att ett svenskt författningskonvent skulle inkallas för att arbeta fram ett förslag till ny grundlag. Konventet tänktes bestå av representanter från olika delar av landet, inte enbart eller kanske ens främst från de etablerade politiska partierna. Föreningar och organisationer av skilda slag skulle, exempelvis, bjudas in att skicka delegater till konventet. En förebild i närtid är det tillvägagångssätt som Europeiska unionen valde för att utarbeta ett nytt konstitutionellt fördrag. Förslaget har tagits fram av ett europeiskt konvent med bred representation från de olika medlemsländerna. Arbetetsklimatet i konventet har beskrivits som konstruktivt och fruktbart. I direktiven till den kommande författningsutredningen (dir. 2004:96) har regeringen framhållit att kommittén "har en viktig uppgift i att skapa debatt och stimulera det offentliga samtalet om författningspolitiska frågor och om det svenska folkstyret. Kommittén bör därför bedriva sitt arbete under stor öppenhet och stimulera en författningspolitisk diskussion i hela det svenska samhället." Dessutom poängteras att kommittén "är oförhindrad att arbeta med referens- och arbetsgrupper". Den tonvikt som läggs i direktiven vid öppenhet gentemot det omgivande samhället är viktig. Men tanken är ofullgången i regeringens direktiv. Givet hur regeringen nu har tänkt att utredningsarbetet ska läggas upp, bör idén om öppenhet, referens- och arbetsgrupper fullföljas genom att ett konvent eller konventsliknande organ tillkallas vid sidan av och/eller i nära anslutning till den parlamentariskt sammansatta kommittén. Konventet skulle kunna göra viktiga inspel till kommitténs arbete. När de traditionella deltagandeformerna (möten, demonstrationer, namninsamlingar med mera) tappar mark krävs nya metoder för att manifestera politiska åsikter och kanalisera politiskt engagemang. Den nya informationstekniken har fått ett stort genomslag inom näringslivet, massmedierna, utbildningen och forskningen. I politiska sammanhang utnyttjas dock knappast dess fulla potential - . Informationstekniken kan inte ersätta de etablerade kanalerna men utgör ett värdefullt komplement, inte minst när det gäller att locka nya grupper, särskilt ungdomar, till politiken. I det moderna samhället är tid en bristvara. Med hjälp av ny teknik får fler människor, som inte annars skulle ha haft den möjligheten, utrymme att delta i den politiska processen. Avståndet mellan väljare och valda krymper. Inte bara partierna, utan också offentliga myndigheter och institutioner måste ta till sig informationstekniken. Det borde i kommunerna exempelvis vara självklart att protokoll från kommunfullmäktiges sammanträden, och gärna också förberedande promemorior och partipositioner, läggs ut på Internet. liberalerna välkomnar också lokala initiativ att mer direkt använda Internet som ett kommunikationsmedel i en opinionsbildnings- och beslutsfattandeprocess. Det är till exempel fullt möjligt att genomföra lokala opinionsmätningar, inom ett visst område i en kommun, för att inom detta territorium utröna medborgarnas uppfattning om en ny detaljplan. liberalerna delar revisorers uppfattning om att en rad åtgärder måste vidtas för att utveckla rättsinformationssystemet; att systemet förses med ett märkningssystem så att det går att följa regelverket från lag via förordning till tillämpningsföreskrifter, att regeringen utformar ett system för att ange vilken eller vilka lagar regeringen grundar sina förordningar på, att regeringen utformar en ordning för hur kommunala författningar inom olika lagstiftningsområden ska kunna ingå i rättsinformationssystemet samt att regeringen utarbetar förslag till hur EG-rätten ska kopplas till rättsinformationssystemet. Vi menar att dessa åtgärder är angelägna för att göra beslut lättare tillgängliga för medborgarna, vilket i sin tur stärker demokratin. En sak som särskilt bör uppmärksammas är personuppgiftslagens konsekvenser för möjligheterna till samhällsinformation på Internet. Vissa kommuner har en ytterst restriktiv tolkning av personuppgiftslagen, och de vägrar därför att ens publicera namnen på kommunfullmäktigeledamöterna på kommunens hemsida såvitt inte dessa uttryckligen lämnat sitt tillstånd. För oss liberaler är det en orimlig tanke att någon skulle kunna utöva ett förtroendeuppdrag anonymt. Regeringen bör därför ge Datainspektionen i uppdrag att aktualisera denna fråga med eller annan lämplig part. Ge EU-parlamentarikerna yttranderätt i Den moderna demokratin förverkligas på en rad nivåer - europeisk, nationell och lokal/regional. EU-samarbetet är nödvändigt för att vi ska kunna lösa de problem som vi delar med andra folk och stater. Det låga deltagandet, både i och utomlands, i valen till är dock mycket oroande och kan skada legitimitet. är en organisation med både över- och mellanstatliga inslag. Det är därför angeläget att frågor som behandlas i EU också debatteras i på ett helt annat sätt . föreslår att de svenska ledamöterna av får möjlighet att delta i debatter i den svenska som rör EU-politik - således att ledamöterna ges yttranderätt i . Detta vore ett sätt att också i praktiken knyta ihop beslutsfattare på olika nivåer. I har de holländska EU-parlamentarikerna möjlighet att delta i särskilda debatter i det egna nationella parlamentet. Skärp kontrollen av regeringens EU-politik Regeringen måste hållas i stramare tyglar i Europapolitiken. Det visar inte minst regeringens parlamentariskt oförankrade utspel i författningsdebatten inom EU om en vald ordförande för . Regeringen valde att framföra sitt stöd för den modellen trots att stöd saknades i . Därigenom drev regeringen i en viktig fråga i praktiken en EU-politik i direkt strid med . Det föranledde skarp kritik från i utskottets granskningsbetänkande (2002/03:KU30) och (2003/04:KU20). I sistnämnda betänkande har KU även uttalat kritik mot utrikesminister för att hon inte tydligare upplyst om innehållet i ett brev om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken från henne och tre andra utrikesministrar i EU. arbetsformer för hantering av EU-frågorna är föremål för behandling i . har under utredningsprocessen bland annat poängterat nödvändigheten av att fackutskotten ges ökad tyngd och vidgat ansvar. Dessutom har understrukit vikten av att den subsidiaritetskontroll som de nationella parlamenten ska genomföra enligt EU:s nya konstitutionella fördrag ges en effektiv och rationell utformning. ståndpunkter i övrigt rörande EU-frågornas hantering i framgår av vår Europamotion. I fråga om hur synpunkter till regeringen ska efterföljas, konstaterades i granskningsbetänkande följande (2002/03:KU30, s. 32): "I riksdagsstyrelsens förslag inför 2000-talet konstaterades att praxis har utvecklats så att det inte anses tillräckligt att regeringen inte gör något som står i strid med synpunkter utan i stället agerar i enlighet med nämndens råd och ståndpunkter, och att - i likhet med riksdagsstyrelsen senare - ansåg att denna praxis bör bestå." Redan den formuleringen ger, enligt uppfattning, klart besked om att råd till regeringen ska följas. Ändå kan det vara så att formuleringarna på denna punkt kan behöva skärpas och tydligare kodifieras. Denna fråga bör bli föremål för ytterligare analys och utredning. Skärp tonen mot regeringens trots av riksdagsbeslut beslöt en enig riksdag, på initiativ av skatteutskottet, att uppdra åt regeringen att senast återkomma med ett förslag som eliminerade den så kallade pomperipossaeffekten som drabbade många småföretagare. Den så kallade pomperipossaeffekten uppstod, enligt då gällande skatteregler, bland annat när en företagare sålde sitt bolag och fick betalt i aktier som senare blev värdelösa. Företagaren tvingades då betala skatt på en vinst som inte längre fanns. Ingen regeringsproposition nådde före augusti månads utgång. Först lämnades ett förslag som kunde behandlas i . Regeringens, främst finansminister , agerande anmäldes på liberalt initiativ till granskning i konstitutionsutskott. I sitt granskningsbetänkande gav också ett enigt utskott finansministern en skarp tillrättavisning för sin handläggning av ärendet. Frågan om den så kallade pomperipossaeffekten är tyvärr ingen isolerad företeelse. Regeringen trotsar gång på gång beslut. Av regeringens egen redogörelse till över de skrivelser som hade avgivit, framgick att 155 riksdagsbeslut ännu inte hade verkställts. Hela 29 av dessa beslut var eller ännu äldre. måste skärpa tonen mot det trots av riksdagsbeslut som regeringen ägnar sig åt. Regeringen måste ges i uppdrag att strama upp sina rutiner för verkställandet av beslut. I två betänkanden skärpte , på bland annat förslag, den dittillsvarande synen på hur riksdagsbeslut ska följas. Utskottet underströk exempelvis att regeringen, om den inte avser att verkställa ett beslut inom en tidsram som har ställt upp, måste meddela om dröjsmålet, och skälen därtill, inom den angivna tidsramen. Likaledes poängterade utskottet att information från regeringen till måste ske på ett sådant sätt att den är tillgänglig för samtliga riksdagsledamöter. Det räcker inte att regeringen för att den ska anses ha fullgjort sin informationsplikt enbart informerar exempelvis berört riksdagsutskotts ordförande (2002/03:KU29, s. 20 f). Året därpå upprepade sina synpunkter. Utskottet förklarade också att det avsåg att genomföra en särskild utvärdering under nu innevarande av tillkännagivanden till regeringen och tillkännagivandenas roll i förhållandet mellan och regeringen. "I ett sådant sammanhang kan göras undersökningar i fråga om t.ex. utvecklingen när det gäller antalet tillkännagivanden, innebörden av tillkännagivandena, hur regeringen följer tillkännagivandena och regeringsskiftenas betydelse för efterkommandet av tillkännagivandena. Hanteringen av enstaka tillkännagivanden, som tillkännagivandet om individuell kompetensutveckling, kan undersökas särskilt", förklarade utskottet (bet. 2003/04:KU21, s. 21). välkomnar utskottets granskningsinitiativ. måste med kritiska ögon noggrant granska hur regeringen framöver följer det skärpta regelverk som har slagit fast. Det kan inte uteslutas att ytterligare skärpningar kan komma att bli nödvändiga framöver. den nya status och integritet infördes den nya . Därigenom får vårt land, precis som flertalet normala västerländska demokratier, en oberoende statlig revision som självständigt ska granska förvaltningen av statens medel. Det var en efterlängtad reform, som vi liberaler hade varit starkt pådrivande för. Utformningen av den nya bar kompromissens prägel. I motsats till ståndpunkt inrättades exempelvis en styrelse för . Konstruktionen skulle, enligt mening, kunna skapa onödiga misstankar om att styrelsens politiskt tillsatta ledamöter försökte "politisera" revisorernas granskningsarbete. Det är nu väsentligt att samtliga politiska partier och inblandade parter ser till att vårda reformen och därigenom ge den nya myndigheten möjlighet till konsolidering. Riksrevisorernas oberoende, som var en av grundtankarna i reformen och är garanterat i grundlagen, måste värnas också i praktiken. Ett sätt att ytterligare värna status och integritet har med förfarandet vid utnämning av riksrevisorer att göra. När de tre första riksrevisorerna skulle utses valde konstitutionsutskott, som har att bereda ärendet, att sköta processen i stort sett helt bakom stängda dörrar. Den offentliga insynen, fram till dess att fattade sitt beslut, var i det närmaste obefintlig. Det är en ordning som behöver ses över. Legitimiteten i utnämningsprocessen skulle förstärkas med ökad öppenhet. Öppenheten i valförfarandet bör öka. Även om de exakta formerna måste diskuteras är det till exempel inte orimligt att tjänsten som riksrevisor annonseras ut brett och att hugade kandidater därför kan ansöka om jobbet. Stärk den kommunala revisionen Revisionen i landets kommuner måste förnyas och förändras. Kommunerna står för en avgörande del av den offentliga välfärden i form av skola, vård och omsorg. Det är verksamheter som står den enskilda människan mycket nära. Det är angeläget att det även sker en noggrann granskning av även hur kommunernas resurser används. Medborgarna har rätt att få valuta för sina skattepengar. Därför bör en oberoende, professionell revision inrättas. En oberoende revision kan byggas upp med den nya statliga som förebild. Revisorernas fristående ställning och skydd mot potentiella politiska påtryckningar bör regleras i lag. En utredning borde tillsättas för att lämna förslag på hur en oberoende revision närmare ska se ut. Granskningen i kommunerna får dock inte stanna vid den revision som oberoende kommunala revisorer bör utföra. Det behövs också bättre forum för "konstitutionell" granskning av ledande kommunala politikers göranden och låtanden. Följer kommunstyrelsen kommunfullmäktiges beslut? Överskrider kommunalråden sina befogenheter? Hur fungerar den politiska styrningen av tjänstemännen? Besvaras motioner och interpellationer inom rimlig tid? På den nationella nivån utförs denna granskning av konstitutionsutskott. menar att det är dags att pröva motsvarande ordning också på nivå. Låt oss inrätta kommunala "konstitutionsutskott", särskilda granskningsnämnder, med uppgift att granska kommunledningen just ur ett konstitutionellt perspektiv. De kommunala konstitutionsutskotten bör bestå av förtroendevalda, allmänt erkända för sin integritet, civilkurage och självständighet. Utskotten bör kunna ha befogenheter liknande dem som konstitutionsutskott har. Fullmäktigeledamöter ska, på eget initiativ eller efter initiativ från en kommunmedborgare, kunna anmäla vad de betecknar som missförhållanden till granskning i det kommunala . Utskottet ska ha rätt att kalla ledande politiker till offentliga utfrågningar och förhör, öppna för såväl allmänhet som massmedier; politikerna ska vara skyldiga att komma. Utskottet ska kunna "pricka" exempelvis ett kommunalråd som har utfört sitt arbete i strid med gällande regler. En oberoende, professionell revision och en tuff "konstitu-tionell" granskning som utförs av förtroendevalda står inte i motsatsställning till varandra. Det vi har lärt oss, eller åtminstone borde ha lärt oss, av de kommunala "affärer" som inträffade för är att inte har för mycket granskning utanför lite. Den utredning som enligt vår mening bör tillsättas för att komma med förslag på hur en självständig, professionell revision kan skapas, bör således också ges i uppdrag att lämna förslag på en förstärkt förtroendemannarevision i enligt med tankarna om kommunala "konstitutionsutskott." När genom författning fick sin första justitieombudsman (JO), var detta en världsnyhet. JO skulle vara den valda folkförsamlingens ombud för att tillse att vad hade beslutat genom lagar och författningar verkligen efterlevdes av domare och ämbetsmän. har vi fått en hel flora av ombudsmän: 1980, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering 1986, 1993, 1994 och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning 1999. Med ämbetsansvarets avskaffande minskade JO:s makt, och med införandet av en rad nya ombudsmän har ombudsmannafunktionen sjunkit ned till att bli ett ämbetsverk bland andra. Ombudsmannaidén har försvagats och tunnats ut. I många fall har det dessutom blivit en effektfull åtgärd för politiker att peka på när egentligen svårare och mera kostnadskrävande insatser varit av nöden. Ombudsmannainstitutionen bör nu tydliggöras och förenklas. Ingripanden mot statliga och kommunala ämbetsmän och myndigheter bör samordnas under . Övriga ombudsmän, i första hand de fyra diskrimineringsombudsmännen, bör slås samman till ett ombudsmannaämbete. Hit kan då föras eventuella nya ombudsmannauppgifter. Stor återhållsamhet bör dock iakttas när det gäller att införa sådana. Med sådana åtgärder skulle de enskilda medborgarnas möjligheter öka och JO kanske återfå något av sin forna status. Det sammanslagna ombudsmannaämbetet skulle få större kraft. Regeringen tillsatte, efter uppmaning, en utredning - den så kallade - som bland annat ska ses över hur ombudsmannaämbetena ska organiseras . Det är viktigt att kommitténs arbete bedrivs skyndsamt och med den tydliga inriktning att genom en stärkt samordning vinna ökad slagkraft åt ombudsmannainstitutionerna. Till Justitiekanslerns, JK:s, åligganden hör att företräda statens intressen gentemot enskilda, men också, att i vissa ärenden, företräda den enskildes intressen gentemot staten. Dessa dubbla lojaliteter framkallar osäkerhet hos den enskilde medborgaren. Denne upplever att JK:s uppgift att tillvarata den enskildes intresse inte sällan påverkas av denna dubbla lojalitet till den enskildes nackdel. Oavsett om denna förmodan är riktig eller inte, finns det starka skäl att ur rättssäkerhetssynpunkt undanröja orsakerna till att sådana misstankar kan uppstå.