mot · GS02A354 · 2004-10-05 00:00:00 — och har presenterat statistik över de resurser som tillförts landsting och kommuner under de två senaste mandatperioderna. Där konstaterar man att kommunsektorn inte fått några nettotillskott . Dessa uppgifter måste tas på allvar, och vi anser att resurserna är otillräckliga för att garantera en god vård och omsorg. vill göra det möjligt för kommuner och landsting att höja kvaliteten, utöka antalet vårdplatser och rekrytera mer personal. Dessutom måste tillgängligheten öka i sjukvården genom att en nationell vårdgaranti införs. Den nationella vårdgarantins införande förutsätter dock en större mångfald av vårdgivare. Regeringen motarbetar en mångfald av vårdgivare bland annat genom den så kallade stopplagen, som hindrar landstingen att själva bestämma över sin organisation. Vi anser tvärtom att fler alternativa driftsformer i vården är nödvändigt om korta väntetider ska kunna garanteras. Ett gott arbetsklimat kännetecknas av ett stort medinflytande för personal. En av de allra viktigaste faktorerna för den enskilde är att kunna påverka omfattning och förläggning av arbetstider. Ett ökat utrymme av självvalda arbetstider ger också en positiv inverkan på arbetsklimatet och minskar stressfaktorn. Här finns det stora brister framför allt inom den offentliga sektorn. Inom denna sektor är det viktigt att fler verksamheter läggs ut på entreprenad för att visa vägen mot ett friskare arbetsliv. För arbetstagaren är det positivt att utifrån verksamhetens behov och arbetslagets möjligheter kunna förlägga arbetstiden på ett sätt som gör det möjligt att kombinera arbete med exempelvis studier, tid med barnen eller fritidsaktiviteter. Obekväm arbetstid kan exempelvis för småbarnsföräldrar vara tidpunkten för hämtning på daghem, för andra tidig morgon och för ytterligare andra kan det vara kvällar. För att öka individens frihet vill förändra semesterlagen med ett tillägg i 10 §, andra stycket, så att betald semester utöver ska kunna tas ut som arbetstidsförkortning. Distansarbete utförs oftast från hemmet och kan ibland kombineras med en helt fri förläggning av arbetstiden till vilka av dygnets timmar som helst. Genom att ha kontakt med sin arbetsplats via dator har nya möjligheter öppnats för distansarbete. Många föräldrar finner denna kombination vara utmärkt. Då kan man ägna sig åt barnen under deras vakna timmar och arbeta när barnet sover eller befinner sig i skolan. Man minskar också den tid som behöver läggas på resor till och från arbetsplatsen. distansarbetar cirka 200 000 människor i landet. Många fler har arbeten som delvis skulle kunna skötas på distans. Att förändra det dåliga företagsklimatet i och därmed underlätta för fler att starta eget skulle också skapa fler möjligheter för människor att själva kunna styra över sin tid och sin gemenskap med barn och familj. har ett av västvärldens sämsta företagsklimat. Vi ser också positivt på så kallad "job-sharing" där två personer med likartad kompetens delar på ett jobb för att klara till exempel barnomsorgen på ett familjenära sätt. Arbetstidsförläggning som går väl att förena med familjeliv är en angelägenhet för framtidsinriktade arbetsgivare. Regeringen ägnar all kraft på att hitta möjligheter för att få ner de höga ohälsotalen inom det nuvarande sjukförsäkringssystemet. Regeringen tycks tro att arbetsgivarna kan göra mycket mer för att få ner ohälsotalen. Vi kristdemokrater delar inte denna ensidiga syn på problemet. Därmed bestrider vi inte att det finns viss ohälsa som är knuten till arbetsplatsen. När det gäller rena arbetsskador föreslår vi en helt ny arbetsskadeförsäkring. Men det kan också vara andra saker som gör att människor inte mår bra, det kan till exempel ha med relationer på arbetsplatsen att göra. Ett nytt arbete kan därför vara ett sätt att få förnyelse, en ny start som man kan må bra av. Fast anställda har i en mycket stor trygghet. Denna trygghet mister man om man slutar ett arbete. Arbetsmarknadens parter kan dock göra mycket för att en arbetstagare inte ska mista sin trygghet om han eller hon får erbjudande om ett nytt jobb. Från arbetsgivarnas sida kan man erbjuda tjänstledighet om en anställd vill pröva ett nytt arbete. Provanställningar kan också skapa oönskade inlåsningseffekter. Därför bör provanställningar undvikas då det inte finns ett behov från arbetsgivare eller arbetstagare att provanställa. När behov av provanställning finns bör dessa hållas så korta som möjligt. Ett annat exempel på hur rörligheten på arbetsmarknaden kan underlättas är så kallade arbetsgivarringar. Det innebär att företag bildar nätverk där de kan utbyta erfarenheter, samordna rehabiliteringsinsatser och på olika sätt underlätta för anställda att komma tillbaka till arbetslivet. Ett företag kanske har arbetsuppgifter som kan utföras av någon anställd i ett annat av företagen i arbetsgivarringen, och på detta sätt slipper den anställde att bli sjukskriven. Om man som arbetstagare får möjlighet att bygga upp sin kompetens ökas också rörligheten på arbetsmarknaden. En del av den stress som många människor upplever uppkommer när de inte har nödvändig kompetens för sina arbetsuppgifter. Detta är två skäl till att ett system för individuellt kompetenssparande kan bidra till ökad hälsa. Arbetsgivaren har ansvar för att erforderlig kunskap ges i samband med att ny teknik introduceras. Certifiering av olika slag har medverkat till en omfattande kompetenshöjning på många företag. Arbetstagaren har ett ansvar att se till att anställningsbarheten inte minskar. är det få människor med fast arbete som ser det som ekonomiskt möjligt att ta ledigt för studier. Ett individuellt kompetenssparande ger den enskilde ökade möjligheter att ta ansvar för sitt eget liv och sitt eget lärande. Det ligger naturligtvis i den enskilda människans intresse att genomgå utbildningar som efterfrågas på arbetsmarknaden. Det underlättar också för äldre arbetstagare att konkurrera med yngre människor som har en mer aktuell utbildning, något som visat sig bli allt svårare i dagens arbetsliv. föreslår att arbetstagaren ska kunna avsätta upp till ett basbelopp . Pengarna ska vara avdragsgilla och beskattas först vid uttag. Även arbetsgivaren ska kunna göra skattesubventionerade avsättningar till kompetenssparande. Medlen i det individuella kompetenskontot kan placeras på valfritt sätt. Arbetstagaren bestämmer själv över inriktningen på studier för egenhändigt avsatta medel. Kompetensutveckling i alla former stärker individen för att klara arbetslivets krav. Studier blandat med arbete ger andningshål i tillvaron. Efter det att frågan om individuellt kompetenssparande diskuterats lade en statlig utredning fram sitt förslag . Från och med beslutade också avsätta ca för att finansiera ett individuellt kompetenssparande. kom propositionen som föreslog riktlinjer för ett sådant system. Regeringen aviserade att man efter valet , , skulle återkomma med detaljer och lagförslag för att införa ett individuellt kompetenssparande för ikraftträdande . var enig om vikten av ett sådant system, och den politiska debatten handlade om hur systemet skulle utformas och vilka tekniska lösningar som skulle väljas. Trots riksdagsbeslutet kom inga besked eller ytterligare förslag från regeringens sida eller 2003. Inte i budgetpropositionen redovisas hur regeringen hanterat frågan. Beskedet är att de medel som avsätts för individuell kompetenssparande ska användas till att delfinansiera slopandet av arvs- och gåvoskatten (), stöd till kommuner och landsting för kompetensutveckling av personal inom äldreomsorgen () samt förbättrade studiemedel för äldre (). De föreslagna reformerna är vällovliga åtgärder men har varken något samband med idén om individuellt kompetenssparande eller de riktlinjer som fastslog . Det unika i detta ärende är att så tydligt beslutat om riktlinjer för ett system med individuellt kompetenssparande och angivit en tidsplan för reformens fortsatta hantering. När beslutade om riktlinjerna var det före den tidpunkt då den kompletterande propositionen, enligt regeringen och riksdagsbeslutet, skulle föreläggas . Trots detta och trots den kritik som riktats mot regeringens senfärdighet har inget hänt , tvåår . Och det som händer dåär att regeringen helt verkar skrota tankarna på ett individuellt kompetenssparande. Regeringen bör få i uppdrag att återkomma till med ett nytt förslag till individuellt kompetenssparande. har haft en positiv syn på att a-kassemedel ska kunna användas till arbetstagare som ersätts av en arbetslös person. Ett friår kan användas till mycket, till exempel till att bygga på sin kompetens eller till att starta eget företag. I den utvärdering som () har gjort av regeringens friårsförsök, visar det sig att endast en liten del av friårsvikarierna är personer som varit arbetslösa. Dessutom är det endast en fjärdedel av dem som vikarierar under ett friår som får en fast anställning på arbetsplatsen. Utöver det visar studien att endast en liten del av de friårslediga använder året för kompetensutveckling eller för att starta eget företag och att de som gör det troligen skulle göra det även om friåret inte funnits. Som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd måste därför regeringens friår, så som det har utformats, ses som ett misslyckande. Det har visat sig att många av dem som utnyttjar möjligheten att ta ett friår är kvinnor mellan i den offentliga sektorn, en grupp med mycket höga ohälsotal. Bland dem som inte beviljats sökt friårsledighet är det som istället blir sjukskrivna på minst halvtid. Eftersom urvalet av vilka som beviljas och inte beviljas ledighet är i det närmaste slumpmässigt, kan man, om trenden från försöksverksamheten håller i sig, anta att friåret inte heller är en hälsoreform som väsentligt skulle bidra till att minska ohälsan. anser dock att friårsverksamheten kan fylla en roll som en av flera arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Därför bör försöksverksamheten med friår fortsätta. Men det ska ske inom befintlig ram för arbetslöshetsersättningen, och det ska ställas krav på att friårsvikariatet ges till en person som är långtidsarbetslös. Varje människa har ansvar för sitt eget liv men också för andra. Alla måste ställa frågan vad som är viktigt i livet och tillåta svaret på frågan att forma tillvaron. Man måste ta vara på livet så att man orkar arbetslivet ut. En människa som upplever stress måste fråga sig om stressen kommer inifrån henne själv eller utifrån omvärlden. Är det arbetsliv eller privatliv som utgör största stressfaktorn? Alla måste ta ansvar för sin egen hälsa. För att skapa balans i tillvaron måste man våga säga nej till vissa saker. När yrkeslivet tenderar att bli alltmer gränslöst gäller det att skapa egna gränser för sig själv och för andra. Viktiga åtgärder för att skapa en hög trivselnivå i livet är att främja balansen mellan arbete och fritid, vårda relationer med släkt och vänner, främja medmänsklighet, tillit, tolerans, trygghet och arbetsglädje på arbetsplatsen, framföra klagomål till den det berör, utföra arbetet så att man kan vara stolt över det, se till att man har en arbetsbeskrivning som man förstår, vara delaktig på arbetsplatsen och komma med förbättringsförslag, ta tid för sammanhängande återhämtning med tillfälle till miljöbyte och vila. Det är viktigt att påtala arbetsgivarens ansvar med att skapa ett arbetsliv där människor kan behålla hälsa och arbetsglädje trots snabba förändringar och högt tempo. Om personalen har goda arbetsvillkor och känner delaktighet i verksamheten blir personalrekrytering ett mindre problem. Tillväxt och lönsamhet kan baseras på personalens välbefinnande och medinflytande. De är bekymmersamt att konstatera att sjukskrivningar och utbrändhet är störst inom den offentliga sektorn. Arbetet måste organiseras så att människor inte slits ut. Strävan måste vara hela människor i ett helt företag. Viktiga åtgärder är att främja medmänsklighet, tillit, tolerans, trygghet och arbetsglädje på arbetsplatsen, ställa rimliga krav och ge varje arbetstagare en tydlig arbetsbeskrivning, införa flexibel förläggning av arbetstid utifrån verksamhetens behov och de anställdas önskemål, informera om rutiner när det gäller framförandet av klagomål, uppmuntra och bevilja tjänstledighet för både mammor och pappor, för vård av barn, gör anställda delaktiga och ta vara på deras idéer för att utveckla verksamheten, uppmuntra och belöna goda arbetsinsatser och goda idéer, hålla utvecklingssamtal med varje anställd och nyttja samtalen som underlag för kompetensutveckling. Förutom den enskildes ansvar och arbetsgivarens ansvar är det också politikernas ansvar att skapa ett uthålligt och gott arbetsliv. Politikens uppgift är där att använda sig av aktuell forskning som underlag för sina beslut och skapa goda förutsättningar för ett sunt företagande med sunda arbetstagare. Politikens uppgift är att ge goda förutsättningar för ett sunt företagande, ge goda förutsättningar för ett friskt arbetsliv såväl i offentlig som i privat sektor, ge goda möjligheter för ökad rörlighet och god trygghet i arbetslivet, ge goda förutsättningar för folkhälsoarbetet, möjliggöra vinstdelningssystem för arbetslivet, ge goda förutsättningar för kompetensutveckling i arbetet. Det är ett oerhört lidande som arbetsrelaterad ohälsa orsakar för enskilda individer . Långtidssjukskrivningarna har ökat markant. Därför är det viktigt för samhället att belöna hälsofrämjande insatser i arbetslivet. Det gagnar först och främst individen och möjliggör som aktiv i arbetslivet. Det är också bra för samhällsekonomin. När arbetsrelaterad ohälsa inträffar är det viktigt med tidiga aktiva insatser och rehabilitering så att man snabbt kan komma tillbaka till arbetslivet. Målet ska vara färre och kortare sjukfall. Vi anser att ökade resurser måste tillföras sjukvården för att köer ska kunna kortas. Verkligheten är dock att sjukskrivningskostnaderna ökar lavinartat som allt mindre resurser går till rehabilitering. Vi vill införa en ny friskförsäkring, en samordnad rehabiliteringsförsäkring, i linje med utredning Rehabilitering till arbete (SOU 2000:78). anser att tyngdpunkten för rehabiliteringsansvaret ska flyttas från de fyra nuvarande offentliga sektorerna (landstingens hälso- och sjukvård, kommunens socialstjänst, statens arbetsförmedling och försäkringskassa) till en offentlig huvudaktör som har motsvarande ansvar men olika mål och medel. Arbetsgivaren har en central betydelse för att se till att arbetet utformas så att det i sig har en hälsofrämjande och förebyggande effekt. Även individen äger självfallet ett ansvar att skapa en så hälsosam arbetsplats som möjligt. 2005 satsar närmare 2,8 miljarder på rehabiliteringsförsäkringen, och utökar satsningen 2006-2007. anser att denna satsning kan leda till stora vinster för den offentliga sektorn. Förslaget utvecklas i en särskild motion. anser också att det är viktigt att man i olika sammanhang börjar fokusera på individens arbetsförmåga snarare än arbetsoförmåga. För att stärka detta synsätt och se till individuella möjligheter bör man helt slopa de fasta stegen i sjukersättningen som är 25, 50, . Det innebär att en person som arbetar till och får ersättning till inte kan öka arbetsinsatsen även om det enligt dennes läkare skulle vara möjligt. Dagens system tar inte till vara den individuella förmågan. Systemet uppmuntrar heller inte till ökad arbetsinsats om det inte ryms inom ramen för de fasta stegen. Detta är helt fel. Istället bör största möjliga flexibilitet finnas genom att ersättningen individanpassas mellan . Detta ska ske för att underlätta för en arbetstagare att kunna komma tillbaka till sitt arbete i den takt hon/han kan och förmår. måste självfallet arbeta på ett aktivt sätt med såväl fysisk som psykisk ohälsa. Verket bör fungera som en närvarande och uppsökande samarbetspartner för de företag, organisationer och offentliga förvaltningar som vill ha råd och stöd i arbetet med fysisk och psykisk ohälsa. Arbetet med arbetsrelaterad stress bör ske med det breda perspektiv som angivits i denna motion. Det förebyggande arbetets betydelse kan inte överskattas. Det är varje arbetsgivares skyldighet att genomföra "systematiskt arbetsmiljöarbete" på varje arbetsplats. Hela personalen ska involveras i arbetet. Det ger en ökad medvetenhet om hur ett hälsofrämjande arbetsliv kan skapas så att människor trivs och mår bra. 5.13Drogers inverkan i arbetslivet Det finns en bred uppslutning kring målet att arbetslivet och arbetsplatserna skall vara drogfria. Alkohol och andra droger på jobbet är en säkerhetsrisk för omgivningen och kan inte accepteras. Droger försämrar även arbetsprestationen, som inte bara drabbar arbetsgivaren utan även den som missbrukar. På många arbetsplatser finns en väl fungerande verksamhet för att fånga upp arbetskamrater med alkohol- och drogproblem. Detta koncept bör spridas till fler arbetsplatser. Alkoholmissbruket är ett av vårt lands största sociala och medicinska problem. har anslutit sig till WHO:s mål att alkoholkonsumtionen ska minska med . Tyvärr visar det sig att alkoholkonsumtion inte varit så hög som den är . Alkoholkonsumtionen bara ökar och har ökat . har samhällets kostnad för alkoholkonsumtionen ökat med och beräknas att uppgå till hela . Stat, landsting och kommuner ska föregå med gott exempel när det gäller att avglorifiera alkoholkonsumtionen. Vidare är det rimligt att slå fast att allmänna medel ska användas restriktivt. Representation med alkohol ska därför ske med måtta och enbart vid särskilda tillfällen. Folkhälsoarbete måste bedrivas på alla nivåer i samhället; nationellt, regionalt och framför allt lokalt. Kommuner och landsting har ett viktigt uppdrag att arbeta förebyggande. Goda exempel finns som visar att kommuner som har satsat utifrån ett friskhetsperspektiv och har avsatt resurser till friskvård har minskat antalet sjukdagar per anställd trots att kommunerna i övrigt bevittnar en ökning av sjukfrånvaron.