mot · GS02Sf266 · 2004-09-30 00:00:00 — Denna rättstillämpning har fått stötande konsekvenser, t.ex. att många kvinnor sett sig tvingade att stanna kvar i förhållanden trots misshandel från mannens sida, eftersom en utvisning skulle leda till fruktansvärda konsekvenser för dem i hemlandet. Den starka kritiken, bl.a. i riksdagsmotioner och frågor från i till det ansvariga statsrådet, ledde till att regeringen förelade en proposition i ämnet. Tyvärr begränsade propositionen skyddet för kvinnan till fall när det varit fråga om våld eller för handlingar som innebär allvarlig kränkning. påpekade i en reservation till utskottsbetänkandet att formuleringen kunde komma att få till följd att för hög grad av våld och allvarlig kränkning kunde komma att accepteras och att myndigheterna medgavs ett alltför stort tolkningsutrymme. Det är uppenbart att regeringens försök att genom lagändring åstadkomma en rimligare rättstillämpning misslyckats. redovisade ett regeringsuppdrag att redogöra för praxis vid förlängning av uppehållstillstånd då ett förhållande upphört på grund av våld eller kränkning. kan inte lämna några statistiska uppgifter, men uppskattar att man beviljat fortsatt uppehållstillstånd i 60-70 fall, och att man sannolikt givit avslag i ett större antal fall. har endast 37 överklaganden kunnat identifieras, vilket är anmärkningsvärt eftersom överklagandefrekvensen är . I 13 av ärendena bifölls överklagandet, i resterande 24 fattades avslagsbeslut. redovisar fem exempel på beslut i dessa ärenden. I det urvalet har beviljats fortsatt uppehållstillstånd, med andra ord en synnerligen skev presentation av praxis. anser att regeringen bör förelägga förslag om lagändring för att komma till rätta med de fortsatta missförhållandena med avvisningsbeslut av kvinnor som misshandlats eller kränkts under den tvååriga prövotiden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.4Förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning Den bestämmelse om skydd på grund av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning som infördes i utlänningslagen har utsatts för skarp kritik av bl.a. Det skulle ha varit en betydligt bättre lösning att bredda tolkningen av flyktingbegrepp så att det också innefattar förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning. En sådan tolkning, som stöds av , vinner successivt terräng och etableras i alltfler länder. En särskild skyddsregel för kvinnors asylskäl torde också stå i konflikt med artikel 2 a i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. I den artikeln åtar sig staterna att "avskaffa diskriminering av kvinnor och säkerställa att denna princip genomförs i praktiken genom författningar och andra lämpliga medel". Det torde sannolikt stå i strid med denna artikel att införa en särskild skyddsbestämmelse för kvinnors asylskäl som ger mer begränsade rättigheter än flyktingkonventionen. Det är också viktigt att den som riskerar förföljelse på grund av sin sexuella läggning får skydd enligt . Många länder, t.ex. , , , , , , , , och , ger skydd enligt åt den som riskerar förföljelse på grund av sin sexuella läggning. Det är glädjande att det nu föreligger ett utredningsförslag om att utlänningslagens flyktingbegrepp skall utvidgas att omfatta även förföljelse på grund av kön i enlighet med det synsätt som länge förespråkat. Men det är av avgörande betydelse att det i propositionen klargörs att vissa äldre rättsfall saknar relevans efter lagändringen. Hela syftet med den utvidgade tolkningen av konventionen skulle nämligen förfelas om åberopade skäl av det slag som redovisas i utredningens rättsfallsgenomgång klassificeras som humanitära skäl i den mån de över huvud taget anses berättiga till uppehållstillstånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen har fattat ett vägledande beslut med innebörd att en homosexuell asylsökande måste vara misstänkt eller eftersökt för homosexuella gärningar innan frågan om skyddsbehov kan vara aktuell. Man kräver således att den som är homosexuell skall vara diskret och dölja sin läggning. , Juridiska fakultens dekanus vid , , har i en artikel i nr 4/ 2003 karakteriserat ett sådant "diskretionskrav" riktat till homosexuella på följande sätt (s. 749): Forced "normalisation", which can only be addressed once homophobia is seen and articulated by the Courts for what it is and what it does, does not eradicate the inequality faced by lesbians and gay men. On the contrary, it violates a central aspect of their human dignity, disciminates against them on the basis of sexual orientation and lends support to the argument that those who do challenge the norm should be silenced - thereby doing what homophobia and heterosexism have done quite effectively for some time now. This is not a human rights strategy that any government should partake in, least of all one, which, like , professes to take rights and freedoms seriously. (Påtvingad "normalisering", som bara kan studeras när homofobin väl blivit sedd och artikulerad av domstolarna för vad den är och vad den gör, gör inte slut på den ojämlikhet som lesbiska kvinnor och homosexuella män konfronteras med. Tvärtom, den våldför sig på en central del av deras mänskliga värdighet, diskriminerar dem på grund av deras sexuella läggning och ger stöd åt argumentet att de som utmanar skall tystas - och åstadkommer på detta sätt samma sak som homofobin och heterosexismen redan gjort på ett mycket effektivt sätt . Detta är inte en strategi för mänskliga rättigheter som någon regering borde delta i, allra minst en som, i likhet med , påstår sig ta mänskliga rättigheter på allvar.) Detta resonemang stämmer lika bra på den , som även den gör anspråk på att ta mänskliga rättigheter på allvar. Både regeringen och dess myndigheter och bör i fortsättningen avstå från att kränka homosexuella asylsökandes värdighet och diskriminera dem på grund av deras sexuella läggning. Praxis måste därför i grunden ändras på denna punkt i samband med att lagändringen genomförs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det måste göras en omfattande satsning på utbildning av föredragande och beslutsfattare vid och inför ikraftträdandet av den nya lagregleringen. Det finns annars stor risk att den nya lagstiftningen får begränsat genomslag i rättstillämpningen. Så har varit fallet med riktlinjer för utredning och bedömning av kvinnors skyddsbehov. Sådana praktiska detaljer som att den sökande erbjuds välja ett kvinnligt offentligt biträde och att det i de fall där mannen inte känner till de övergrepp hustrun utsatts för inte får förekomma gemensamma beslut i ärendet måste alltid fungera. Enstaka missar beträffande sådana saker kan få förödande konsekvenser. Utbildningsprogrammet bör ta till vara och bygga på erfarenheter och utbildningsmaterial från föregångsländerna på området som , , m.fl. Utbildningssatsningen måste nå alla asylutredare och beslutsfattare. En omfattande utbildningssatsning i enlighet med det anförda måste därför genomföras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Handläggningstiderna i avlägsnandeärenden hos och uppgår i genomsnitt till närmare hos vardera instans. Detta förhållande är fullständigt oacceptabelt, dels på grund av de skador som det orsakar de människor vilka tvingas vänta i oro och sysslolöshet , dels på grund av de stora kostnader som blir följden i mottagningsverksamhet. har detta problem oavbrutet diskuterats och otaliga åtgärder vidtagits för att förkorta handläggningstiderna, dock alltid utan något synligt resultat. återkommande "förmaningar" om högst sex månaders handläggningstid ter sig alltmer som en tom ritual. anser att det nu är hög tid att lösa problemet genom tvingande lagstiftning. Den som väntat än 18 månader på ett lagakraftägande avlägsnandebeslut skall automatiskt beviljas permanent uppehållstillstånd om det inte finns synnerliga skäl, t.ex. att sökanden själv avsiktligt fördröjt ärendet, som talar däremot. bör begära förslag hos regeringen om sådan ändring av utlänningslagen. 6.6Visumkrav som medel att utestänga flyktingar från och EU Visumkrav riktade mot länder där det pågår krig eller omfattande kränkningar mot mänskliga rättigheter är en viktig del av EU:s utestängningspolitik mot flyktingar och andra skyddsbehövande. Regeringen bör inom EU verka för att korta ner listan över visumpliktiga länder och för att visumkrav inte används för att stänga ute flyktingar och kortsluta . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den praxis som tillämpar beträffande besöksvisum innebär en betydligt restriktivare hållning mot sökande från länder, från vilka det tidigare varit vanligt med s.k. avhopp. Det är dock orimligt att straffa helt andra människor på grund av att landsmän, som beviljats besöksvisum, utnyttjat sin mänskliga rättighet att söka asyl. Det är i själva verket ett indirekt angrepp på asylrätten. Det bidrar dessutom till att ge dåligt rykte internationellt när internationella gäster hindras från att delta i vetenskapliga eller andra sammankomster som arrangeras i . I förlängningen kan komma att få svårigheter att få stå som värd för den typen av arrangemang. har uttalat sig för en liberalare praxis dock utan någon effekt. Regeringen bör utfärda tydliga riktlinjer för handläggning av ärenden som gäller besöksvisum för att den skall genomsyras av en inställning som grundas på icke-diskriminering och humanitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. EU-ländernas regeringar har under både unilateralt och inom ramen för EU-samarbetet strävat efter att konstruera mekanismer för att utestänga asylsökande från EU-territoriet. Resultatet har blivit att det är i det närmaste omöjligt att ta sig till EU för att söka asyl för den som inte har möjlighet att få fram betydande penningsummor till människosmugglare. Därför har alltfler börjat diskutera möjligheten att beskickningar får utfärda visum till skyddsbehövande antingen när dessa befinner sig i hemlandet eller i tredje land. Flera stater, både EU-medlemmar och andra, har redan infört olika varianter av denna möjlighet. har tillsammans med vid Danska Centret för Mänskliga Rättigheter gjort en studie i detta ämne för Europeiska kommissionen som publicerades . De menar att de sex EU-länder som redan tillämpar systemet bör utveckla det ytterligare och delge övriga medlemsstater och forskare information om hur det fungerar. De föreslår också att de övriga medlemsstaterna inför liknande system, som dock endast kan och får utgöra ett komplement till det traditionella sättet att söka asyl. Det finns flera svåra praktiska problem med asylvisum. Några sådana är t.ex. avsaknad av en svensk ambassad i flyktingens hemland, risker för den asylsökande att besöka ambassaden, som ofta kan stå under bevakning, problem med sekretessen gentemot lokalanställd personal vid ambassaden, rädsla att berätta om sina asylskäl medan man finns kvar i sitt hemland, svårigheter att skaffa medicinsk bevisning om eventuella tortyrskador, frånvaro av möjlighet till advokathjälp m.m. Regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag om en procedur för utfärdande av asylvisum. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att beröva en människa friheten är en ur integritetssynpunkt oerhört ingripande åtgärd som alltid måste vara grundad på preciserade och väl avgränsade förutsättningar och vara den absolut sista utvägen. Frihetsberövandet blir givetvis ännu mer traumatiskt för den som flytt från sitt land för att söka en i ett främmande land. Utifrån dessa utgångspunkter kan inte den nuvarande regleringen i utlänningslagen av förutsättningarna för förvar godtas. De är nämligen mycket vaga och ger stort utrymme för godtycke från tillämpande myndigheter. Det kan heller inte vara acceptabelt att det inte finns någon tidsbegränsning av förvar om det föreligger synnerliga skäl. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppgift att se över 6 kap. 2 och 4 §§ utlänningslagen utifrån de tidigare angivna utgångspunkterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är nödvändigt att det vid behov förordnas offentligt biträde i s.k. Dublinärenden, något som praktiskt taget aldrig sker. De alltmer stegrade beviskraven i asylärendena har som konsekvens bl.a. fått att alltfler asylsökande behöver psykiatrisk vård. skriver i en PM att kostnaden för sluten psykiatrisk vård av asylsökande varit fortsatt hög . Enligt kommer situationen att bli ohållbar om behovet av psykiatrisk behandling inom sjukvården även fortsättningsvis kommer att vara högt. Det finns ett grundläggande och oerhört allvarligt systemfel i den nuvarande handläggningen av asylärenden. och använder sig av språktester som av vetenskaplig expertis utdömts som humbug, för att fastställa vilket land en asylsökande kommer ifrån. högsta instans i asylärenden har fullkomligt dömt ut en s.k. språkanalys gjord av ett av de företag brukar anlita. Förmågan hos beslutsfattarna hos och att "se" kvinnors och homosexuellas flyktingskäl är generellt utomordentligt dålig. Enligt solklara förarbetsuttalanden till utlänningslagen är självmordsrisk ett tillräckligt skäl för beviljande av uppehållstillstånd av humanitära skäl. vägrar dock konsekvent att tillämpa gällande lag i denna fråga. Först har man hittat på olika tilläggskrav, bl.a. krav på misslyckade tjänliga försök, krav på koppling till psykisk sjukdom eller allvarlig psykisk störning osv. har man nått den punkt så att inte ens den som uppfyller egenhändigt påhittade tilläggskrav får uppehållstillstånd. Barnavdelningen vid har den 19/7 2004 tillställt studien: "Depressiv devitalisering. Ett tillstånd av livshotande funktionsbortfall hos asylsökande flyktingbarn." Den grundas på studier av vårdade barn från asylsökande familjer, som söker asyl i på grund av outhärdliga och traumatiserande livsförhållanden i sina hemländer och som varit inlagda för akut/tung barnpsykiatrisk heldygnsvård på Barnavdelningen , . Det konstateras i studien att det i materialet inte föreligger något tydligt samband mellan asyltidens längd, antalet avslag och utveckling av devitalisering. Massiva traumatiseringar av barnet och modern före flykten och brister i asylmottagandet i ligger sannolikt bakom uppkomsten av den psykiska ohälsan, inte långa handläggningstider i sig och/eller möjligheten att göra nya ansökningar. Dessa allvarliga missförhållanden visar hur nödvändigt det är att nu genomföra den reform av process- och instansordningen i utlänningsärenden, som beslutats av men som regeringen så länge förhalat. 7Förändringar av FN:s flyktingkommissariats (UNHCR) finansiering och mandat UNHCR:s verksamhet finansieras genom årliga bidrag från medlemsstaterna. Detta är en ur många aspekter olycklig ordning. Organisationen får svårigheter med sin planering eftersom finansieringen blir osäker och fluktuerande. Dessutom kan UNHCR riskera att drabbas av tunghäfta när det är påkallat att framföra kritik mot någon av de viktigaste bidragsgivarna, t.ex. . Därför bör regeringen i FN verka för att UNHCR skall finansieras via FN:s budget. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. UNHCR:s mandat omfattar bara flyktingar som passerat en nationsgräns. utgör de s.k. internflyktingarna en mycket stor del av alla flyktingar. Rapporter visar att kvinnor som flyr undan s.k. hedersrelaterat våld ofta tar sin tillflykt till fängelser i området för att undvika att utsättas för s.k. hedersmord. På grund av risken och seriositeten av hoten kan de tvingas att tillbringa resten av sina liv i fängelset - oskyldigt dömda till livstids straff för att de är kvinnor. Dessa kvinnor kan inte fly till något annat land för att omfattas av UNHCR:s skydd. Visserligen gör UNHCR viktiga humanitära insatser för internflyktingar, men det är viktigt att mandatet utvidgas så att organisationen t.ex. får möjlighet att vid behov hjälpa internflyktingar att lämna sitt hemland. Regeringen bör i alla lämpliga sammanhang verka för en sådan utvidgning av UNHCR:s mandat. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.