mot · GS02Sf288 · 2004-10-01 00:00:00 — Dessa konflikter mellan individuell frihet och gruppfrihet hör till de svåraste att lösa i ett öppet samhälle, men de måste lösas, särskilt när individens okränkbara rättigheter och frihet hotas av olika gruppers vilja till kontroll över individen. För oss liberaler står det klart att vi i sådana konfliktsituationer alltid väljer individens sida. Så moderniserades , genom liberalernas kamp mot olika sorters gruppförtryck samt traditioner och kulturella mönster som inskränkte individens frihet. Denna konflikt är inte bara historia. Den finns i varje modernt samhälle och tillspetsas genom invandringen och globaliseringen, ty beteendemönster och kulturtraditioner som är fientliga till individens frihet kolliderar allt oftare med det öppna samhällets normer och livsstilar. liberalerna bejakar mångfalden, men inte till priset av individens frihet och grundläggande rättigheter. Därför säger vi tydligt att inte all kulturell mångfald är bra och att den kulturella mångfalden alltid måste underkastas det fria samhällets spelregler och grundläggande värderingar om individuell frihet och likabehandling samt jämställdheten mellan män och kvinnor. Att bryta utanförskapet är också att arbeta för en förändring av värderingar och traditioner som är oförenliga med det moderna, öppna samhället. Att några individer hålls utanför ett fullt deltagande i samhällslivet av sin egen familj eller grupp får inte accepteras. Därför är det viktigt att förhindra att den egenmakt och den valfrihet som vi förespråkar ska missbrukas av grupper som vill hindra sina medlemmar - vuxna eller barn - från delaktighet i det breda samhällslivet. Detta gäller särskilt kvinnor och barn i traditionella och starkt mansdominerade kulturmönster och familjestrukturer. Ingen får exempelvis använda friskolereformen för att isolera barnen från det övriga samhället eller upprätthålla starkt fördomsfulla föreställningar om andra folk, religioner, homosexuella eller kvinnor. I det liberaler och andra goda krafter byggt genom politisk kamp är det en hederssak att kvinnor har samma rätt att välja livsväg som män och att yttrandefriheten gäller alla. Barnäktenskap faller utanför den människo- och samhällssyn som är grundläggande i ett liberalt . Vad som ovan anförts om behovet att tydligt markera mångfaldens och toleransens gränser bör ge regeringen till känna. Skolan som murbräcka mot utanförskapet Skolan har en central roll i kampen mot utanförskapet. Det är det viktigaste sättet att överföra resurser till utsatta grupper och öka de nya generationernas livschanser och sociala rörlighet. Det är så lika möjligheter kan skapas. Tyvärr befinner sig skolans verklighet långt ifrån dessa för oss liberaler så kära ideal. Det största sveket mot de mest utsatta är en skola som inte fungerar, som inte förmedlar kunskaper, som inte ger redskap för framtiden. Förorternas skolor är oftast misslyckandets skolor. Där reproduceras utanförskapet och nya generationer av förlorare skapas. Detta kan inte accepteras. Därför behövs en ny skola enligt kända idéer om en skola som kombinerar val- och etableringsfriheten med höga krav på kunskapsförmedling, ordning och reda och kvalité. Skolor i utsatta områden borde vara de bästa skolorna. Förbättrade möjligheter att fritt välja skola, extra satsningar på skolor i sociala krisområden och uppbyggnad av så kallade magnetskolor kan locka människor att bosätta sig och bo kvar i utsatta områden. Tydliga krav, mål och utvärderingar behövs också för att skapa en skola där alla kan lyckas. Också extra hjälp för att bearbeta svåra upplevelser ska finnas tillgängligt. Skollagen borde utformas så att elever som behöver hjälp i sin personliga utveckling ska ha rätt till psykologstöd. Vad som ovan anförts om reformeringen av skolan och om skolan som murbräcka mot utanförskapet bör ge regeringen till känna. Bostadspolitik som ger ökade möjligheter för ägande och egenansvar bostadspolitik är en bostadspolitik som syftar till att ge alla människor mer makt över tillvaron. Bostadspolitiken har en central roll för hur egenmakten ska stärkas i problemtyngda områden. Proportionerna mellan de olika boende- och ägarformerna skall påverkas av efterfrågan. Att vissa människor vill bo i hyresrätt kan inte vara ett argument för att hindra andra människor att bo i bostadsrätt. liberalerna anser att måste besluta om en tillbakagång till det regelverk som gällde för ombildande av bostadsrätt tidigare, det vill säga att det räcker med att av de boende säger ja till ett ombildande. Vi vill också upphäva lagen om allmännyttiga bostadsföretag som stoppar ombildning av hyresrätter till bostadsrätter. Vi menar att bostadskonsumenter skall ges möjlighet att köpa ägarlägenheter även i . Möjligheten att äga sin bostad måste ges till fler. Det leder till mer integration, snarare än till ökad segregation. Ägarlägenheter kan förändra och utveckla miljonprogramsområdena. Möjligheten att äga sin bostad förutsätter att det finns finansieringssystem som möjliggör för fler att finansiera sitt ägande. Statens roll som del av finansieringssystemet måste utredas. Även finansieringssystemens effekter behöver utredas, inte minst i ett internationellt perspektiv, där andra länder uppvisar olika former av lånesystem som bidrar till en större överblick över den kalkylerade ränterisken genom långsiktiga lån. Vi vill också stimulera till ansvarstagande och delaktighet i hyresbostadsområden genom att underlätta självförvaltningsmöjilgheter och gemensamhetsansvar för boendemiljön. Detta ska, precis som inom bostadsrättsföreningar, vara kopplat till lägre hyror och/eller andra kvaliteter. De kostnadsbesparingar som hyresgästernas arbetsinsatser ger upphov till inom fastigheten ska komma dessa till del. Trygghet i stället för osäkerhet och våld Utanförskapets är också otrygghetens . Vi inledde denna motion med en kort berättelse om utanförskapets verklighet tagen från i . Inställda bussturer, byggjobbare som slås ned, poliser och brandmän som inte går säkra, skadegörelse i miljonklass, misshandel, gängbråk och kriminalitet, ja, allt detta och mycket mer håller på att utvecklas till ett av de stora hoten mot vårt samhällsliv i allmänhet och mot möjligheten att vinna kampen mot utanförskapet i synnerhet. Otrygga miljöer gör att de som kan flytta därifrån gör det så fort första tillfälle ges. De som stannar är nästan uteslutande de som inte kan flytta, de mest utslagna, maktlösa och resignerade. Detta negativa urval är ett stort problem i kampen mot utanförskapet, ty de mest utsatta områdena tärs kontinuerligt på de människor som skulle kunna göra en avgörande insats, om de stannade, för att vända på utanförskapets negativa spiral. Därför är fungerande, gärna attraktiva skolor så viktiga. Men ännu viktigare är den känsla av trygghet som behövs för att utan rädsla kunna gå ut och ta en promenad, eller starta en verksamhet, eller låta barnen leka på en offentlig plats. Vi har en allvarlig otrygghetskris i utanförskapets som bara kan lösas genom att de berörda själva i nära samarbete med polisen tar sig an uppgiften att återskapa en trygg miljö. För det behövs betydande polisiära insatser och det förutsätter fler poliser. Det är vad förorternas hederliga invånare ropar efter. vill göra stora satsningar på att reparera den nedrustning av polisen som socialdemokratin har gjort sig skyldig till. Och vi ska prioritera de mest utsatta områdena i vår kamp för ett tryggare . I princip borde varje socialt riksområde ha tillgång till närpoliser. Polisen ska finnas mitt bland människorna i deras vardag och inte fungera som en främmande insatsstyrka som bara dyker upp när våldet har visat sitt fula tryne. Vad som ovan anförts om behovet av att föra en resolut kamp mot otryggheten och förstärka polisens närvaro i utanförskapets bör ge regeringen till känna. Förstärkt kamp mot diskriminering i stället för kvotering och grupptänkande All diskriminering måste bekämpas på ett kraftfullt sätt. Såär det inte . Vi behöver en ny ordning som ersätter dagens splittrade, ineffektiva och inskränkta lagstiftning. På samma sätt måste splittringen i en mångfald diskrimineringsombudsmän upphöra. Därför föreslår liberalerna en samlad, generell, effektiv och rättssäker lagstiftning mot alla typer av diskriminering. Vi vill också att påföljden av diskrimineringen ska skärpas betydligt, inte minst i form av substantiella skadestånd. är vi motståndare till att använda diskrimineringen (s k positiv särbehandling) för att bekämpa diskriminering. Kvoter och gruppreferenser ska undvikas. Vi fortsätter att tro på de idéer som stora medborgarrättskämpar som trodde på: Att varje individ ska bedömas som individ, på grund av sina färdigheter och talanger, och inte för att man tillhör en grupp eller har en viss hudfärg, religion eller ursprung. Den drömmen kommer vi att fortsätta kämpa för. Vad som ovan anförts om behovet av skärpa kampen mot diskrimineringen och avvisa kvoteringstänkandet bör ge regeringen till känna. satsas i kampen mot utanförskapet För att bryta utanförskapet fordras en förändring av politiken och ett nytt perspektiv som betonar egenmaktens och arbetets avgörande betydelse för att ge dem som lever i våra mest utsatta områden - de vi kallar sociala riksområden - en verklig chans att ta sig ur den situation de befinner sig i. Detta fordrar resurser och därför satsar i kampen mot utanförskapet. Hälften ska gå till att möjliggöra framväxten av en rörelse för egenmakt i utanförskapets . Den resterande hälften ska gå till att förverkliga den jobb- och utvecklingsgaranti som ska ge dem som har slagits ut ur arbetsmarknaden en verklig möjlighet att åter göra en samhällsinsats och komma tillbaka till arbetslivet. Vad som ovan anförts om satsningar motsvarande i kampen mot utanförskapet bör ge regeringen till känna. Flera solidaritetsbanker skapas. Dessa utlåningskontor ska på förmånliga villkor låna ut och förmedla de ekonomiska och kunskapsmässiga resurser som utanförskapets behöver för att mobilisera de krafter som inifrån kan bryta utanförskapet. Dessa bankers huvuduppgift ska vara att kanalisera finansiella resurser till våra mest utsatta områden i form av riskkapital till projekt syftande till att utveckla lokala initiativ av ekonomisk eller social betydelse för områdets utveckling. Det kan gälla etableringen av nya skolor eller lokalt förvaltad äldreomsorg, barnomsorg, hälsocentraler, arbetsförmedlingar, arbetscentra, träningscentra och språkinstitut. Det kan också gälla att ge garantier för att underlätta omvandlingen av hyresrätter till bostadsrätter eller låna till olika lokala företagsinitiativ. Också företag och stiftelser som vill investera i sociala krisområden kan delfinansiera sina projekt med hjälp av solidaritetsbankerna. Bankerna ska också fungera som kunskapsbanker, med rådgivning, vägledning och träning angående olika projekt som möjliggör egenmakten och den lokala utvecklingen. Bankernas lån ska vara räntefria när det gäller lokala initiativ, men dessa ska underkastas en strikt bedömning av respektive projekts möjligheter att återbetala det lånade kapitalet och helt kunna stå på egna ben på maximalt . Externa investerare ska kunna låna till maximalt hälften av det investerade beloppet och betala en ränta som motsvarar hälften av den gällande affärsräntan. Projektets verkliga betydelse för det berörda områdets utveckling ska vara det avgörande för att godkänna dessa lån till externa investerare. Bankens eller bankernas konkreta organisation ska tillåta olika aktörer och gärna uppmuntra till samarbete mellan det offentliga, det privata näringslivet och den ideella sektorn. Det finns många relevanta internationella exempel som bör studieras närmare för att finna bästa modellen att kanalisera resurser till socialt utsatta områden. Det viktiga är den professionella förvaltningen av de medel som destineras till denna frigörande solidaritet med de mest utsatta. Vad som ovan anförts om skapandet av solidaritetsbanker i syfte att förmedla de resurser som behövs i kampen för egenmakten och mot utanförskapet bör ge regeringen till känna. Ett pengsystem förstärker egenmakten En omställningspeng ska ge individen möjlighet att på ett avgörande sätt påverka utformningen av de arbetsmarknadsrelaterade och resursförstärkande insatser som han eller hon har rätt till efter behov. Vad det gäller språkinlärningen och flyktingarnas kommunintroduktion ska en introduktionspeng ge samma möjlighet. Pengsystemet ska vara en del av den jobb- och utvecklingsgaranti som presenteras nedan och den ska organiseras så att tydliga krav ställs för att undvika missbruk. Denna möjlighet för individen att påverka både utformning och leverantör av de tjänster han eller hon behöver borde leda till ett välbehövligt tryck på såväl nya som redan etablerade aktörer att bli mer effektiva och individanpassade. Detta behövs eftersom resultaten av dagens myndighetsstyrda arbetsmarknadsåtgärder är mycket otillfredsställande och samma sak gäller insatserna för nya flyktingars och invandrares introduktion till det svenska samhället. Svenska för invandrare (sfi) är ett typexempel för den ineffektivitet som ett pengsystem borde kunna råda bot på. Endast mellan av eleverna lämnar sfi-undervisningen med godkänt betyg efter tre till studier. En viktig orsak till de svaga resultaten är just bristen på valfrihet och att utbildningen inte är individualiserad. finns det sfi-klasser i landet där akademiker läser tillsammans med analfabeter. Att något så orimligt kan förekomma beror uteslutande på den brist på bestämmanderätt och valmöjligheter som de berörda har i ett system som verkar mera gjort för att tillfredsställa myndighetsbehoven än brukarnas behov. Detta måste givetvis förändras från grunden genom att ge de berörda den makt som de behöver för att utforma sin egen väg in i . Vad som ovan anförts om förstärkningen av individens egenmakt genom ett pengsystem för såväl arbetsmarknadsrelaterade som resursförstärkande insatser, inklusive språkinlärning och flyktingarnas kommunintroduktion, bör ge regeringen till känna. Valfriheten och mångfalden ökas Vi vill uppmuntra till konkurrens och nyetablering inom den sociala och arbetsmarknadsrelaterade servicesektorn. Det ska i princip råda fri etableringsrätt inom dessa områden och statens uppgift ska endast vara att garantera kvalitén i servicen och se till att reglerna för användningen av pengsystemet följs. Här ska finnas plats för det privata näringslivet men också för konkurrerande kommunala verksamheter, ideella organisationer, kooperationen och överhuvud taget civil samverkan. Alla dessa aktörer ska erbjudas likvärdiga villkor och sedan ska medborgarnas fria val avgöra vilka verksamheter som behövs och vilka som försvinner. Denna fria konkurrens mellan olika aktörer och alternativ är dessutom bästa sättet att skapa en verklig mångfald. Solidaritetsbankerna ska spela en viktig roll i framväxten av ett mångfacetterat utbud av möjligheter i utanförskapets , särskilt baserade på lokala projekt drivna av de människor som lever mitt i utanförskapet. Vad som ovan anförts om åtgärder för att öka valfriheten och mångfalden genom att uppmuntra till konkurrens och nyetablering inom den sociala och arbetsmarknadsrelaterade servicesektorn bör ge regeringen till känna. AMS och läggs ner Ams och symboliserar den gamla misslyckade politiken. Deras existens och särskilt AMS monopol på de arbetsmarknadsrelaterade insatserna är viktiga hinder mot en effektiv integration. Därför ska båda dessa institutioner läggas ner. AMS successivt, inom ramen för en process där nya aktörer träder fram och utbudet på alternativ ökar. Däremot ska läggas ner. De resurser som så sparas ska hjälpa till att finansiera solidaritetsbankerna. Vad som ovan anförts om nedläggningen av AMS och bör ge regeringen till känna. En jobb- och utvecklingsgaranti införs Alla dem som kan arbeta men står utanför arbetsmarknaden och inte omfattas av arbetslöshetsförsäkringen ska ges en jobb- och utvecklingsgaranti. Detta ska också omfatta nyanlända flyktingar och invandrare i behov av offentligt ekonomiskt bistånd. Arbete är nyckeln till integration. Absolut avgörande för att nå makten över sin egen vardag är givetvis arbete. Att kunna försörja sig själv och sina nära med det egna arbetet ger självrespekt. Ett aktivt arbetsliv är nyckeln för lyckad integration i hela samhällslivet. Permanent arbetslöshet är lika med permanent utanförskap. Därför är det viktigt att inte passivt se hur alltfler och under allt hamnar utanför arbetslivet. Därför vill grundligt reformera samhällsekonomin så att fler jobb skapas. måste vi ta itu med det långvariga utanförskapet som redan finns i landet. Det handlar om tiotusentals arbetskapabla personer som har stått utanför arbetsmarknaden. Vägen tillbaka dit kan bli lång för många av dem. För att börja denna process av aktivering, som ska leda till ett fullvärdigt deltagande i arbetsmarknaden, vill vi införa en jobb- och utvecklingsgaranti för alla som kan arbeta men som har slagits ut ur arbetsmarknaden eller som riskerar att slåss ut, som fallet är med många nya flyktingar och invandrare samt många unga svenskar. Jobb- och utvecklingsgarantin ska förvaltas av olika aktörer - företag, frivilligorganisationer, personalkooperativ, de boende själva - som bildar konkurrerande arbets- och utvecklingscentra. Garantin består av två delar, som kombineras i varierande grad beroende på individens behov. En del består av samhällsnyttigt arbete, exempelvis som extra assistenter på skolan, hjälp till för äldre, extra resurspersoner för handikappade, vuxna som nattvandrar på stan eller i det egna området o s v. Den andra delen är en utvecklingsdel, bestående av exempelvis språkinlärning, informationsförmedling, yrkesorienterade kurser och jobbsökande verksamhet. Detta moment är viktigt för att förbättra den arbetslöses möjligheter att gå vidare till ett vanligt arbete, som är det egentliga målet med jobb- och utvecklingsgarantin. Garantin kan också utformas som instegsjobb, där ett lönebidrag till arbetsgivaren underlättar övergången till den öppna arbetsmarknaden. Jobb- och utvecklingsgarantin är med andra ord en form av övergångssysselsättning, som ska slussa den arbetslöse till den öppna arbetsmarknaden. Ersättningen till den enskilde ska ligga något högre än socialbidraget och anpassas till försörjningsbördan. Den som utan godtagbar anledning vägrar att medverka i jobb- och utvecklingsgarantin kan inte räkna med att få ekonomiskt bistånd från det offentliga. Genom jobb- och utvecklingsgarantin får den arbetssökande större valfrihet genom att han/hon kan vända sig till olika aktörer, som alla har samma möjligheter som dagens statliga arbetsförmedlingar. En viktig del i detta förslag är att den enskildes ställning, i den utsatta situation som råder när han eller hon är arbetslös, ska stärkas. Vad som ovan anförts om införandet av en jobb- och utvecklingsgaranti som också ska omfatta nyanlända flyktingar och invandrare som behöver offentligt bistånd bör ge regeringen till känna. Socialbidraget inte till för arbetsföra personer Arbetsföra personer som söker offentligt ekonomiskt bistånd på grund av brist på arbete ska omfattas av jobb- och aktivitetsgarantin och få en motprestationsvillkorad dagersättning som är högre än nuvarande socialbidrag. En stor andel invandrade och infödda svenskar är fast i bidragsberoende. Detta gäller särskilt för nyare anlända flyktingar och invandrare. Huvudorsaken till att någon fastnar i bidragsberoende är oftast bristen på arbete och svårigheten att ta sig in på arbetsmarknaden. Men bidragssystemen som sådana bidrar också till att det är mycket svårt att ta sig ur beroendet. Det finns en snabb tillvänjningseffekt. Den som blir van vid att bli försörjd av andra kommer att se detta som ett naturligt förhållande. Tesen "jobb istället för bidrag" är först och främst riktad mot det samhälle som i praktiken tvingar människor att bli bidragstagare, men i andra hand riktas den också mot de individer som kommit att se bidragsmottagandet som något naturligt, en livsstil. Avskaffandet av möjligheten att få socialbidrag genom att i stället få tillgång till den försörjning som jobb- och utvecklingsgarantin ger är ett rakt och enkelt sätt att bryta det passiva bidragsmottagandet och återställa balansen mellan rättigheter och skyldigheter. Vad som ovan anförts om avskaffandet av rätten att söka socialbidrag för arbetsföra personer bör ge regeringen till känna. Ett nytt sysselsättningsmål införs - minst 60 procents sysselsättning överallt Det mål om 80 procents sysselsättning som regeringen satt upp räcker inte så länge det finns stora områden där sysselsättningen är mycket lägre. I 15 av de 24 förortsområden som ingick i den s k Storstadssatsningen hade bara runt hälften eller ännu färre av de i arbetsför ålder () arbete 2001. Exempel på dessa områden är , , , , , , , , Södra innerstan (), , , , , och . Den statistik som vi har fått från SCB ger en ännu mer bekymmersam bild. Den gäller hela landet och visar att 2002 fanns det 231 närområden (industriområden och dylikt inte inräknade) där sysselsättningen låg för befolkningen i arbetsför ålder (). Läget i de flesta av dessa områden förvärras dessutom mycket snabbt vid en lågkonjunktur. All tidigare erfarenhet säger att det är i dessa områden som förvärvsfrekvensen faller brant när den faller i allmänhet. Det är därför av stor vikt att vi agerar kraftfullt och för att hantera situationen. liberalerna vill därför införa ett sysselsättningsmål som går ut på att av alla i arbetsför ålder i varje bostadsområde ska ha ett arbete (studentområden och dylikt exkluderas givetvis). Områden där färre än arbetar ska förklaras som prioriterade sociala krisområden. Vi liberaler vill inte dölja utanförskapets verklighet, tvärtom. Vi säger som det är, men inte för att stämpla och stigmatisera utan för att med all kraft ge oss in i kampen mot utanförskapet. De sociala krisområdena ska därför få företräde vad det gäller solidaritetsbankernas insatser samt satsningar på skola och trygghet. Vad som ovan anförts om ett nytt sysselsättningsmål på av den arbetsföra befolkningen () överallt och förklaringen av de bostadsområden som ligger under det målet som prioriterade sociala krisområden bör ge regeringen till känna. Skolan ska bli murbräckan mot utanförskapet En bra skola, som är anpassad efter den enskilde elevens förutsättningar, är den bästa vägen att skapa ett mer jämlikt samhälle. Den som får med sig en god utbildning har alla möjligheter att klara sig på den moderna arbetsmarknaden. Den som inte får det har däremot begränsade möjligheter att hävda sig i ett arbetsliv som ställer allt högre krav på den enskilde arbetstagarens kunskapsnivå. En bra skola är därmed den mest effektiva murbräckan i arbetet mot utanförskapet. Krav och tydliga mål är avgörande verktyg för en välfungerande skola. Studier visar att skolan i brister när det gäller att vara tydlig och berätta vilka krav och förväntningar det finns på eleverna. Resultatet blir att eleverna inte känner sig delaktiga och saknar kunskap om vad som krävs av dem. Denna otydlighet är särskilt skadlig för elever och föräldrar med en annan kulturell bakgrund. Ofta uppstår en kommunikativ och värderingsmässig kortslutning mellan skolan och hemmet som inte alls gynnar en framgångsrik skolgång för barnet. Skolor i olika bostadsområden har oerhört olika förutsättningar. Naturligtvis sätter det sina spår i en skola när av eleverna har ett annat modersmål än svenska. Det behövs ofta undervisning i mindre grupper, fler speciallärare och mer resurser för elevvård. Det har inte alltid varit så att dessa skolor har fått kompensation för sina större utgifter. Detta vill vi ändra på. Resurserna måste fördelas så att det verkligen blir ett rejält tillskott till de skolor som har många barn med stora behov av stöd. Också extra hjälp för att bearbeta svåra upplevelser ska finnas tillgängligt.