mot · GS02MJ369 · 2004-10-01 00:00:00 — För att försäkra sig om att skogen inte utarmas vid avverkning måste bättre instrument till för att tillförsäkra återplantering. En enkel metod att snabbt förhindra "skogsklippare" är att låta återplanteringsgarantin följa skogsfastigheten. Regeringen måste snabbt vidta åtgärder för att förhindra framtida handel av skogsfastigheter där återplanteringsgarantin enligt nuvarande bestämmelser faller i samband med försäljning. Ett annat allvarligt problem är den skada på späda tallar och lövträd som förorsakas av älgar och annat vilt. Återplantering av tall är exempelvis hotad. För att komma tillrätta med problematiken krävs samförståndslösningar mellan alla inblandade intressenter med bistånd av skogsvårdsstyrelserna. liberalernas skogspolitik utvecklas vidare i motionen "En liberal jordbruks-, skogs- och fiskepolitik". Skyddet av hotade arter utgör en viktig del i bevarandet av biologisk mångfald. Rovdjurspolitiken handlar om en klassiskt liberal miljöfråga nämligen naturvården. För liberalerna är rovdjursfrågan därför mycket angelägen och viktig. Synen på våra rovdjur - och då särskilt vargen - är en kontroversiell och omdebatterad fråga. Anledningen till detta är delvis därför att det är vargen som löper störst risk att utrotas, men också därför att vargen är det rovdjur som skapar störst rädsla bland människor. Rovdjurens farlighet för människor har debatterats flitigt. Oavsett vilken inställning den enskilde individen har i frågan, är det självklart att denna rädsla måste mötas med respekt och tas på största allvar. får vi inte låta myter från sagorna prägla vargdebatten, det finns inga dokumenterade fall från modern tid då varg skadat människor i . borde skrämma oss betydligt mer men gör det tydligen inte. Det är av avgörande betydelse att vi finner lämpliga metoder att möta oro, skapa vägar för snabba kontakter med myndigheter och att vi ökar kunskapen om rovdjuren. Den grundläggande inställningen hos en överväldigande majoritet svenskar är att rovdjuren utgör en central och viktig tillgång i vår svenska fauna. Till exempel anser att varg ska finnas i och att det ska finnas fler . Intresset för våra stora rovdjursarter har ocksåökat. Detta märks i det antal rovdjurscentra som etablerats i på några av de platser där rovdjuren framför allt lever. Erfarenheten visar tydligt att ökad information och kunskap om rovdjuren förbättrar möjligheterna för rovdjur och människor att leva i mer fredlig samexistens. Vi tycker också att det är viktigt att detta arbete bedrivs i de regionala rovdjursgrupperna som växer fram och i det nationella rovdjursrådet. Det är mycket viktigt, för att inte säga avgörande för den fortsatta utvecklingen, att gå från informationsöverföring till att de blir effektiva, fungerande forum där åsikter förs fram, tas emot, diskuteras och får konkreta resultat. En kontroversiell aspekt rörande vargfrågan är hur många vargar det krävs för att säkra överlevnad. Just nu fokuseras debatten på hur och när vi ska kunna skjuta rovdjuren, när den största utmaningen är hur vi ska bevara dem. Den långsiktiga lösningen måste bygga på att vi lär oss samexistera med rovdjuren, och dåäven med vargen. Självklart ska vi arbeta för att förebygga och minimera angreppen av varg på tamdjur, dels av respekt för den oro, det merarbete och de kostnader som det orsakar tamdjursnäringen och jägarkåren, dels för att öka acceptansen för rovdjuren. med små och sårbara rovdjursstammar måste fokus ligga på skadeförebyggande åtgärder och snabb och full ersättning för de skador som ändå uppstår. anser att vi bör komma bort från antalsfokusering och istället fokusera på att vi ska ha en livskraftig och jaktbar stam. Vi vet att vargpopulationens genetiska framtid är osäker. Eftersom inaveln redan är så pass hög anser liberalerna att ett nytillskott av gener behövs. En annan kontroversiell fråga när det gäller vargen är vilken typ av jakt som ska få bedrivas i syfte att förebygga skador av vilt, så kallad skyddsjakt. Eftersom vargen utgör en fara framförallt för renar, tamdjur och jakthundar har det sedan långt tid rests krav på att det ska ges möjlighet att bedriva jakt på den vargstam som existerar. Vi anser dock att vi har ett ansvar för att möjliggöra att vargstammen tillåts växa och avstyrker därför annan jakt än nödvärnsjakt när det gäller varg. I enstaka fall kan dock skyddsjakt vara nödvändig. Viktigt att påpeka i sammanhanget är dock att skyddsjakt, liksom all annan jakt, måste bedrivas på ett etiskt försvarbart sätt. Nödvärnsjakten - rätten att försvara sig och de sina vid fara - är självklar, men utformningen av reglerna bör ses över. Om vi ska kunna öka förståelsen för rovdjurspolitiken kan vi inte ha ett regelverk som är svårtolkat och otydligt utformat. är det uppenbart att det behövs en kraftfull satsning för att motverka den tjuvjakt som just nu kanske är det allvarligaste hotet mot vår vargstam. är två personer dömda för grovt jaktbrott. Utredningar läggs ned och tips till polisen bearbetas inte. Forskarna anser att 50-60 vargar kan ha dödats illegalt . Såväl regering som riksdag har här ett stort ansvar för att en förändring kommer till stånd. tog miljö- och jordbruksutskottet initiativ till en samlad översyn av reglerna bl a i 28 § jaktförordningen, när det gäller att ingripa för att avvärja angrepp av stora rovdjur på tamdjur. Ökade insatser för att förebygga rovdjursangrepp bör göras och samhällets bidrag bör om det visar sig nödvändigt öka. Det har skapats betydligt bättre möjligheter att skydda betande tamdjur med vargsäkra elstängsel. Dessutom bör informationen om förebyggande åtgärder förbättras och åtgärder bör börja genomföras så snart tecken finns på en kommande expansion in i nya områden. anser vidare att ska ha det övergripande ansvaret vad gäller att besluta i skyddsjaktsfrågor samt att staten ska ge bidrag och ersättning för skador förorsakade av vilt. Det oreserverade rovdjurshatet - som endast uttrycks av ett fåtal svenskar - tillhör en förgången tid, då kunskaperna om de stora rovdjuren var små och då förlusten av en ko eller några får kunde innebära att svälten stod för dörren. har vi bättre kunskaper, en helt annan ekonomisk situation och mycket goda möjligheter att värna de vilda rovdjuren. Men då krävs saklig diskussion, korrekt och snabb information, lokal förankring och dialog, snabba kontaktvägar mellan lokal-regional och riksnivå, resurser till förebyggande åtgärder och ersättningar och ett tydligt och lättolkat regelverk. Vi lever i ett kemikaliesamhälle. Det innebär i grunden mycket gott i form av mediciner, säkrare mat och nya material. Men till skillnad från i många andra sammanhang kan vi när det gäller kemikaliepolitiken aldrig acceptera att ta det onda med det goda. Här måste säkerhet för människor och miljö alltid ha huvudprioritet. Ambitionen att skapa en hälsosam miljö utan störande miljögifter kräver stora insatser från samhällets samtliga aktörer. Huvudansvaret för att förhindra spridning av farliga kemiska ämnen måste ligga hos användare och tillverkare av dessa. Statens viktigaste ansvar är förutom Kemikalieinspektionens granskande verksamhet att säkerställa en kvalificerad forskning inom området. Korrekt vetenskaplig information utgör en av de viktigaste grundstenarna i arbetet med att tidigt identifiera hot. Kemikaliepolitiken ska utgå från följande övergripande beslutsprinciper: att försiktighetsprincipen följs, att förorenaren betalar och att utredningsansvaret ligger hos användare/producent vad avser riskutvärdering av kemiska ämnen (det senare ska inte bara gälla nya kemiska ämnen). Inom EU pågår nu ett intensivt arbete kring ett nytt regelverk avseende kemikaliepolitiken (REACH). Det förslag som kommissionen presenterade för en bred remiss innehåller dels en samordning av tidigare lagstiftning, dels också flera grundläggande förändringar systemet för att reglera kemikalier. De viktigaste är: Ett tydligt ansvar ska läggas på industrin när det gäller att bedöma och hantera risker med kemikalier. Ansvaret läggs främst på tillverkare och importörer. Industrin ska lämna riskbedömningar av cirka 30 000 ämnen . Kemikalier som produceras i stora mängder eller har vissa egenskaper prioriteras. Genom riskbedömningarna ska kunskapen öka om de kemikalier som redan finns på marknaden. Kemikalier med vissa farliga egenskaper ska inte få användas utan särskilt tillstånd. En ny självständig europeisk myndighet ska administrera kemikaliesystemet i samarbete med kommissionen och medlemsländernas myndigheter. Förslagen pekar i en riktning som innebär kraftigt höjda ambitioner och krav vad det gäller dokumentationen kring kemikalier och riskbedömningen av dessa. anser att inriktningen av dessa förslag är bra och helt i linje med vår syn om producenternas ansvar. Därför bör vara aktivt pådrivande i detta arbete. I det nuvarande förslaget finns lägre krav på reaktionsintermediärer (kemikalier som endast finns för att tillverka andra kemikalier). Detta är naturligtvis rimligt vad avser slutna processer men inte i de fall då intermediären t.ex. transporteras mellan olika produktionsplatser och därmed utgör en potentiell fara vid transporter. Vidare ingår inte pesticider och läkemedel, det senare är endast acceptabelt om man inom Europeiska läkemedelsmyndigheten () får i uppdrag att ta fram regler för miljöbedömning av läkemedelssubstanser. Den viktigaste kritiken mot förslaget är dock att man måste inarbeta tydligare skrivningar om vikten av försiktighets- och substitutionsprincipen samt att man i större utsträckning måste införa tidsramar för när tillståndsprövning av de mest farliga kemikalierna ska genomföras. Det är viktigt att regelverket utformas på ett så smidigt och obyråkratiskt sätt som möjligt både för att minska kostnaderna för tillverkarna och för att påskynda arbetet. Vidare bör man överväga att samordna delar av regelverken med andra liknande arbeten som sker internationellt t.ex. GHS (Classification and Labelling). är positivt till förslagen om att det räcker med en registrering per substans. Detta minskar både mängden arbete och mängden försöksdjur som behövs för studierna. vill också lyfta fram att man inte hårdtolkar regelverket på ett sådant sätt att det ställer till problem för kemiska produkter utvunna från råvaror med en naturlig variation i sammansättningen. Detta gäller produkter baserade på råvaror från gruv- och skogsindustrin men det gäller framför allt framtida produkter där man använder industrigrödor istället för syntetiskt framställda produkter t.ex. inom oljeindustrin. En för strikt tolkning av lagstiftningen som inte tillåter en viss variation beroende på var råvaran odlats, säsongsvariationer etc. skulle vara klart kontraproduktivt och missgynna en önskad utveckling på detta område. Det arbete som görs inom EU är bra men det är viktigt att man fortsätter med det gemensamma arbetet. Speciellt måste detta avse att ta fram strategier och åtgärder för att minska spridningen av farliga kemiska ämnen samt en snabbare utfasning av kemikalier som är farliga för miljö och människors hälsa. Ett sådant område är den miljöpåverkan som fås av bottenfärger för båtar. Här bör verka för en snabbare utfasning av miljöpåverkande bottenfärger. har beslut fattats om att förbjuda ett av de mest skadliga ämnena - tributyltenn. föreslår vi inget direkt ytterligare totalförbud men i takt med att alternativa bottenfärger utvecklas bör ytterligare produkter totalförbjudas. Framför allt bör man i så fall inrikta sig mot bottenfärger som har ett "steady state" kopparläckage på Cu/cm2 och dygn samt färger som innehåller svårnedbrytbara miljötoxiska organiska föreningar. Rapporterna om läkemedelsrester i vatten fortsätter att komma in. Det är uppenbart att detta kan vara ett framtida miljö- och hälsoproblem. Regeringen bör starta ett systematiskt arbete kring vilka åtgärder som behövs för att minska dessa risker. Här finns ett batteri av åtgärder som bör övervägas från krav på biologiskt nedbrytbara läkemedel till kapacitet på reningsverken att omhänderta dessa ämnen. Vi anser också att regeringen bör tydliggöra att i de diskussioner om val av läkemedel t.ex. landstingens och regionernas rekommendationslistor samt apotekens utbyte av läkemedel mot likvärdiga billigare kopior miljöhänsyn bör vara en del av övervägandet och att produkter som är bra för miljön inte ska bytas ut mot sämre alternativ. Testning av kemikalier kräver ofta att försök görs på djur. Mycket av detta arbete har utvecklats kring arbetet med hälsoeffekter på människor. Det är viktigt att främja en utveckling av nya metoder på detta område. Dels för att minska användningen av försöksdjur, dels för att hitta metoder som är relevanta för att studera kemikaliers miljötoxiska effekter. Ekosystemtoxikologi är här ett viktigt område att utveckla. Grunden för att nå en hållbar utveckling är att hitta en balans så att det vi producerar återanvänds eller återvinns och ger minsta skada för natur, miljö och människa. Målsättningen är att vi genom ny teknik lär oss producera så lite avfall som möjligt. Kloka lösningar på produkter som använder t.ex. mindre förpackningar är viktigt. kommer ett modernt samhälle alltid att producera en viss mängd avfall, och av den anledningen måste omhändertagandet av avfall bli bättre. Avfallspolitiken ska främst syfta till att minimera mängden avfall. Det avfall som ändå uppstår ska i första hand återanvändas, i andra hand ska material återvinnas, i tredje hand ska energi utvinnas ur avfallet. Endast om detta inte är möjligt ska avfallet deponeras. Grundprincipen ska vara att avfall ska tas om hand så nära källan som möjligt. Beslut kring hur återvinning sker (energi- eller materialåtervinning) bör baseras på en helhetsbedömning. I denna bör ingå transporter, miljöeffekter av återvinningsmetoden, energivinster mellan återvinning och nyproduktion, alternativ till den energi som återvinns via sopförbränning, etc. I ett land som måste man anpassa metoderna efter de mycket olika förhållanden som råder i olika delar av landet. Därför bör den regionala beslutsnivån få ett stort ansvar att tillsammans med utforma den regionala strategin för återvinning. Gör det lättare för den enskilde att återvinna En nödvändig förutsättning för om kretsloppssamhället ska bli verklighet är att det finns ett engagemang från den enskilda medborgaren. Allmänhetens positiva inställning till källsortering måste därför värnas. Ekonomiska incitament måste upprättas och skärpas. För att hushållen, företagen och den kommunala verksamheten ska kunna anpassa sitt beteende måste de praktiska möjligheterna till källsortering finnas. Det är viktigt att ställa höga krav på dem som är ansvariga för insamlingsverksamheten. För att enskilda ska motiveras att göra de extra ansträngningar och acceptera de kostnader som följer av återvinningssystemet, krävs i längden synliga miljöresultat som ocksåär ekonomiskt och socialt hållbara. Det är därför angeläget att det finns verkligt fungerande marknader för material som kan återvinnas och återanvändas. Vidare måste insamlingssystemen fungera på ett för kunden smidigt sätt. För att detta ska ske måste bl.a. uppdrag att ta fram en vägledning för vad som ska ingå i det lokala samrådet mellan producenter och kommuner kring insamlingsverksamheten verkställas. Regeringen bör återkomma med en avrapportering av detta arbete . Om ingen märkbar förbättring har skett gentemot nuläget ska regeringen återkomma med nya förslag . vill också betona vikten av att med hjälp av olika ekonomiska styrmedel minska den totala volymen material som flödar runt i kretsloppet. Detta kan uppnås genom att man arbetar med differentierade avgifter från nolltaxa och uppåt på avfallet. Speciellt viktigt är differentierade taxor med avseende på sorterat respektive osorterat avfall för såväl hushåll som industri. Det är också viktigt att avgiften kopplas till mängden lämnat avfall så att uppkomsten av sopor verkligen minskar. För att få tillbaka mer avfall kan det finnas anledning att möta konsumenterna med bättre ekonomiska incitament. Det är viktigt att inse att vi lever i en global marknad. Detta faktum gäller självfallet återvinningen av avfall. Ett stort antal konsumentförpackningar återvinns inte eftersom de producerats utanför det svenska återvinningssystemet. Vi anser att den bästa lösningen skulle vara att EU kom överens om ett gemensamt system för t.ex. återvinning av aluminiumburkar. Om en bra lösning på EU-nivå inte uppnås bör man överväga att lägga ett större ansvar på försäljnings- och distributionsleden för återvinningen. Affärer som saluför förpackningar som inte ingår i retursystemen ska med vårt förslag kunna åläggas att erlägga en avgift till retursystemet för att man där tar emot förpackningarna. Den privata införseln av alkohol ger upphov till en ansenlig mängd förpackningar, vilket gör att återvinningsmålet på t.ex. för glas inte är baserat på den totala mängden. Återvinningsmålet för dessa förpackningsslag måste därför justeras upp för att ambitionsnivån inte ska sänkas och dessa förpackningar hamna på deponi. Hänsyn måste även tas till materialbolagens merkostnad för insamling och behandling av dessa privat införda material. Regeringen måste nu skyndsamt komma med ett förslag på hur finansieringen av återvinningen av det privat importerade glaset löses. Avfallsförbränning utgör ett specialfall inom energiproduktionsområdet då den är befriad från både energiskatt och koldioxidavgift. Dessutom ingår inte avfallsförbränningsanlägningarna i det nuvarande systemet med handel med utsläppsrätter vad avser koldioxid. Detta ger förbränning av osorterat avfall en gynnad situation, som om man betraktar avfallshierarkin inte är rimlig från en miljösynpunkt. har länge föreslagit att man inför en avgift på förbränning av osorterat avfall. Detta för att vi anser att avgifterna i avfallshanteringen ska ge incitament för att följa avfallshierarkin: återvinning, sortering, förbränning och deponi. Regeringen kommer trots flera utredningar tyvärr inte fram med ett förslag på skatt på förbränning av osorterat avfall. föreslår därför en utformning av denna skatt som bygger på andelen fossilt material i avfallet. Detta är naturligtvis inte den enda tänkbara utformningen av avgiften. Vi anser att man får en viss harmonisering med andra avgifter som rör energiproduktion om man baserar avgiften på mängden fossilt material i normalt blandat avfall. Viktigt är dock att avgiften är betydligt lägre än deponiskatten. Baserat på Svenska Renhållningsverksföreningens (RVF) uppskattning av emissionsfaktorer från blandat avfall och en koldioxidavgift på /kg koldioxid innebär detta en avgift på per ton sopor. Deponiskatten är per ton avfall och för att markera avfallshierarkin föreslår vi därför en höjning till av avgiften för deponi. Detta skulle ge en förbränningsavgift på ca och en ökning av deponiskatten på . Vi anser att det är mycket oroande att rapporter visar att det finns en kraftig variation i kommunernas insatser inom insamlingen av farligt avfall från hushållen. Regeringen bör här sätta mätbara miljömål för hur stor fraktion av hushållens farliga avfall som ska omhändertas. Vidare bör regeringen ge länsstyrelserna ett tydligt uppdrag att följa upp kommunernas arbete med hur farligt avfall hanteras. Regeringen bör återkomma med en uppföljning av vad de vidtagna åtgärderna har haft för effekt. Det är viktigt att kommunernas monopol vad avser avfallshantering från verksamheter försvinner. Uppföljningen av att farligt avfall tas om hand på ett korrekt sätt bör kunna ligga inom den vanliga miljötillsynen av verksamheten. anser därför att man bör ta bort bestämmelsen i 15 kap. 10 § , som reglerar kommunernas rätt att föreskriva att transporter, återvinning eller bortskaffande av farligt avfall ska ske genom kommunens försorg. För att nå målet om avfallsreduktion är det viktigt att producentansvaret utformas så att det uppmuntrar till minskad mängd avfall, till produkter som är lätta att återanvända och till produkter vilkas komponenter lätt kan separeras för att återanvändas. Producentansvaret bör därför utvärderas noggrant och vidareutvecklas. Dagens producentansvar kräver kvantitativa och mätbara mål som är tidsbestämda och successivt skärps. Då det viktiga är att få en acceptans av kretsloppstänkandet bör en samhällsekonomisk analys av systemet med producentansvar mynna ut i eventuella justeringar i avgifter och regelverk så att kostnader motsvaras av miljövinster. bör ges i uppdrag att se över detta. Vi menar vidare att det finns anledning att utöka producentansvaret till att omfatta fler produkter. Det individuella ansvaret för olika producenter ska, enligt vår mening, så långt som möjligt stimuleras. Ett sätt att åstadkomma detta är att införa kretsloppsförsäkringar för en rad produkter, exempelvis bilar, datorer, elektroniska produkter och vitvaror. En kretsloppsförsäkring tecknas av den enskilde producenten med ett försäkringsbolag som tar ansvaret för att produkten återvinns enligt gällande lagar och regleringar. Försäkringsbolagen kommer troligen att premiera företag och produkter med låga omhändertagandekostnader och hög återvinningsgrad, vilket därmed ger den enskilde producenten incitament att tillverka just sådana produkter. Försäkringen måste vara sådan att försäkringsbolaget tar hela kostnaden för produkten - både återvinning och eventuell deponering. Vi anser att det är dags att ta steget fullt ut och införa försäkringssystemet för någon produktgrupp. anser att man också måste tydliggöra producentansvaret vad det gäller anläggningar och tekniska installationer. Även här ser vi att försäkringslösningar kan vara ett bra alternativ. Det är viktigt att det finns resurser för att montera ner t.ex. vindkraftverk eller mobilmaster. En försäkringslösning skulle här ge en garanti för att sådana resurser finns, och regeringen borde utreda hur sådana krav kan ställas för dessa anläggningar. Som ett led i en ny generation av miljöpolicy på EU-nivå har IPP-begreppet (integrerad produkt-policy) lanserats. Syftet är att minska miljöpåverkan från alla aktiviteter längs produktkedjan - ett slags livscykelanalys - alltifrån utvinning av råvaror, själva produktionen, påverkan under användningen samt effekterna från omhändertagandet och återvinningen av avfallet. Målet är att gå till ett system präglat av resurseffektivitet, avfallsminimering, kontrollerad användning av farliga ämnen samt återställande och utökning av naturkapitalet. För att IPP ska kunna bli en verklighet krävs att priserna på varor och tjänster i mycket större utsträckning reflekterar principen om att förorenaren betalar, dvs miljökostnaderna måste vägas in i produktpriset. Regeringen bör mer aktivt verka för ett övergripande ramverk för integreringen av olika miljöaspekter genom att tillämpa ett strikt livscykeltänkande. Regeringen bör därför i EU driva frågan att Europeiska kommissionen lägger fram ett nytt direktiv om IPP. En liberal miljöpolitik grundar sig på tanken att de miljöbeslut som fattas ska vara baserade på en rationell grund. Detta innebär att miljöforskning för oss är av allra största vikt. Den liberala forskningspolitiken på detta område skiljer sig inte från de grundpelare vi har på andra forskningsområden. Vi tror att det är av stor vikt att stärka den enskilda forskarens fria ställning. Det är endast då man vågar komma med obehagliga sanningar. Detta är ett av skälen till att vi vill öka fakultetsanslagen till våra universitet. Detta hindrar dock inte att det behövs tillfälliga punktinsatser och utredningar. Detta är skälet till att vill göra en förstärkning av konto 26:1 Formas. Denna satsning bör vara riktad mot framtagandet av alternativa bränslen framför allt vad avser stöd till samverkan mellan företag och akademi. anser att Formas roll inom forskningsfinansieringen bör utvärderas. Detta forskningsråd inkluderar ett antal i sig helt olika forskningsfält, bostäder, miljö, livsmedel och jordbruksproduktion.