mot · GS02MJ500 · 2004-10-05 00:00:00 — Bland det fåtal försök som gjorts med bred lokal förankring kan nämnas områdena Koster/och . Det finns ingen tydlig definition av begreppet lokal eller regional samförvaltning och begreppet har använts i en rad olika betydelser. Gemensamt för dessa modeller är dock någon form av delat ansvar för förvaltningen mellan staten och olika nyttjandegrupper där dessa grupper påverkar och delar kontrollen över utvecklingsinitiativ och de beslut och resurser som påverkar dem. Syftet är att underlätta utformande och genomförande av policy, mål och strategier, vilket stärker legitimiteten för de beslut som fattas. Detta är även ett huvudtema i de regionala skärgårdsprogrammen, och en försöksverksamhet föreslås även i betänkandet Levande skärgård (SOU 2000:67). anser att arbetet med lokal samförvaltning skall utvecklas. Subsidiaritetsprincipen skall följas så långt det är möjligt, vilket innebär att största möjliga makt skall ligga i lokalsamhället om detta är möjligt utan stora negativa konsekvenser. Olika fångstmetoder innebär olika miljöpåverkan. De påverkar också sammansättningen av fiskbestånden. vill att principerna för reglering av olika fångstmetoder skall syfta till en uthållig avkastning från havets rikedomar som havsmiljön värnas. Det tillåtna minimimåttet för fångad fisk skall innebära att varje individ av kommersiella fiskarter ska ha haft möjlighet att leka minst en gång före fångst. Det kräver redskap som släpper igenom fisk, som inte uppfyller minimimåtten. Yngelplatser för dessa fiskarter skall fredas från fiske, vilket också innebär att grunda vatten med mindre än fredas. Lax kan inte längre reproducera sig i de utbyggda älvarna ovanför nedersta kraftverket i respektive älv. Det finns också risk för att sjukdomar sprids om laxen skulle komma upp i de älvar där den inte finns . Det är därför ingen bra idé att försöka återställa laxpopulationerna i de reglerade älvarna. Dock förekommer utsättning av lax för sportfiske på vissa ställen i dessa älvar. I de oreglerade älvarna går vildlaxen upp och leker som . Men den vildlekande laxen hotas av utrotning på grund av förstörda lekvatten och för hårt drivet fiske. Fiskynglen har även drabbats av en dödlig bristsjukdom som kan vara en följd av de ekologiska störningar som orsakas av föroreningarna. För att bevara den vilda laxen märks den odlade laxen genom s.k. fettfeneklippning. Denna kan då vid fångst skiljas från den vilda laxen, som kan släppas tillbaka. Ett stort problem för laxen är de fasta fångstredskap som ofta sitter vid älvmynningen. Fasta fångstredskap borde inte tillåtas vid älvmynningen. Lagstiftningen behöver bli tydligare på denna punkt. I de flesta större älvar i är vattenkraften så utbyggd att det inte längre finns några lämpliga lekområden för lax. I några älvar, exempelvis , Ljusnan och , finns det dock områden kvar dit laxen skulle kunna släppas upp för att leka. Det bör därför finnas förbiflöden vid de kraftverk som ligger mellan dessa lekområden och havet. Situationen är att det på vissa ställen inte finns någon fiskväg förbi kraftverken. Enligt är kraftverken skyldiga att ha ett vattenförbiflöde på för att fisken skall kunna vandra. För att kompensera för den uteblivna möjligheten för laxen att vandra upp i älvarna är kraftverken skyldiga att kompensationsodla fisk, som sedan märks genom fettfeneklippning och sätts ut nedströms kraftverket. Ålen är en av de viktigaste fiskarterna för det kustnära fisket. har unika möjligheter att med en ökad utsättning bidra till återhämtningen av det europeiska ålbeståndet då det här finns stora outnyttjade uppväxtområden. För att ålen skall kunna vandra ut i havet behövs dock vandringsvägar förbi kraftverkens dammar. föreslog föregående att vad som sagts om hinder för vandringsfisk skulle tillkännages för regeringen som mening, men då yrkandet ännu ej behandlats avstår vi här från att upprepa det. Förutsättningarna för yrkesfisket bestäms delvis av det allmänna näringsklimatet. har på näringspolitikens område en rad förslag som förbättrar möjligheterna att starta och driva företag. Det gäller bl.a. regelförenklingar, skattelättnader, sparande och investeringar. Det småskaliga kustfisket och insjöfisket får utvecklingsstöd enligt EU:s nya fiskeprogram för att det inte skall minska eller helt dö ut. Detta förutsätter att fisket verkligen är hållbart. För svenska fiskare har tillgången till fiskevatten blivit kraftigt reglerad genom avtal med EU, och . Vissa menar att , i de förhandlingar som föregick utläggandet av ekonomiska zoner 1977, gav bort en alltför stor del av sitt Nordsjöfiske. Trängseln i ökade, vilket medförde att västkusttrålare sökte sig till fiske i . Genom de baltiska staternas tillträde till EU:s fiskevatten har trängseln blivit stor även på vissa platser i . Svenska fiskeintressen måste bevakas internationellt, så att inte ytterligare försämringar sker. Länders andel av totalkvoter för olika fiskeslag är i huvudsak fastställda utifrån infiskningen , och andelarna kvarstår sedan. Denna s.k. relativa balans mellan länderna kan i praktiken inte rubbas, då det skulle innebära att om ett lands kvot ökade, skulle ett annat vara tvunget att minska sin. anser att bör arbeta internationellt för en bevakning av tillgången till fiskevatten i och en ökning av tillgången till fiskevatten i och . Förlorade fiskegarn, s.k. spökgarn, fortsätter att fiska . Beräkningar har visat att dessa fångar lika mycket fisk som den fångst som landas. Detta är ett stort problem som måste lösas. I dessa spökgarn fastnar även vajrar och annat skräp som kan utgöra en fara för fisket. har haft för arbetet med spökgarn, men finns inga pengar avsatta. Vid tillfälliga avbrott i fisket, t.ex. på grund av väderlekssituationen eller båthaveri, kan yrkesfiskare få arbetslöshetsersättning. Möjlighet därtill finns även vid stillaliggande på grund av uppfiskad kvot och om möjlighet att gå ut på annan typ av fiske saknas. Dessa fiskare borde i stället kunna ges i uppdrag att dragga upp s.k. spökgarn i . De har förutom båtar såväl utrustning och kunskap som den erfarenhet som krävs för detta. anser därför att fiskare skall ha möjlighet att fiska upp dessa garn mot statlig ersättning. Som ett resultat av varierande fångstmängder varierar fiskares inkomster kraftigt . Denna inkomstvariation är ett stort problem för yrkesfiskarna. För att kompensera detta torde det vara rimligt, att fiskare ges möjlighet till avsättningar mellan olika år enligt samma modell som finns inom skogsbruket, det s.k. skogskontot. föreslår att regeringen inför ett fiskekonto för yrkesfiskarna. När fiskare behöver byta fartyg måste de skattemässigt kunna resultatreglera mellan olika beskattningsår. Här har svenska fiskare ett sämre utgångsläge än kollegor i och , där skatteregleringarna är betydligt mer fördelaktiga ur periodiseringssynpunkt. Därmed blir finansieringen mer fördelaktig. För den svenska fiskaren innebär reglerna att fiskaren ofta tvingas att skatta av hela, eller stora delar av, vinsten under pågående verksamhet. I många fall leder detta till alltför snabba ersättningsanskaffningar eller inköp av tillfälliga ersättningsfartyg. menar att s.k. negativa saldon för inventarietillgångar måste tillåtas. Dessa saldon står då kvar efter försäljning och skall utjämnas genom ersättningsinvestering. Om så inte sker, återförs det negativa saldot till beskattning. Det svenska fisket verkar på en internationell marknad. På en och samma marknad finns aktörer från flera länder, bl.a. och . De fiskar på samma vatten, säljer på samma marknad, gör inköp av förnödenheter och drivmedel på samma ställen och lämnar båtar för reparation och underhåll på samma varv. Skattevillkoren för svenska fiskare är däremot klart mindre fördelaktiga än för deras nordiska kollegor. bristande tillträde till fiskevatten i innebär i sig en konkurrensnackdel mot och , vilket ytterligare förvärras av dessa länders bättre skatteavdrag för yrkesfiskare. Utredningen om yrkesfiskets konkurrenssituation kom med sitt betänkande . Sedan har förslaget beretts i men förslaget om införande av ett yrkesfiskaravdrag har ännu inte fått klartecken från . , som ju ocksåär EU-medlem, stöder sina fiskare. bör, på liknande sätt, stödja sina yrkesfiskare. anser att det är angeläget att det förslag till yrkesfiskaravdrag, som föreslogs i SOU 1999:3 om yrkesfiskets konkurrenssituation, införs så snabbt som möjligt. ligger ärendet hos . bereddes ärendet fortfarande hos kommissionen, och yrkade på att regeringen borde påskynda frågan. Frågan bereds fortfarande. Regeringen bör verka för att påskynda yrkesfiskaravdragets införande. Dumpade farliga ämnen, t.ex. senapsgas, i behållare som sakta fräts sönder följer med fångsten vid fiske och utgör en stor hälsorisk för fiskare. Särskilt stort är detta problem i södra , men även är drabbat genom dumpad ammunition som innehåller stora mängder farliga ämnen. Staten menar att statlig ersättning täcker nästan all kostnad för sanering av senapsgas och hänvisar till att sådana olyckor är mycket sällsynta. Fiskarna anser inte att skyddet är fullgott, varför nya diskussioner bör tas upp mellan fiskare och staten. Yrkesfiskarna menar att man också skall kunna erhålla ersättning för förlorad fångst samt skador på fiskeredskap och annan materiel. har länge krävt en översyn av skyddet för fiskare vid olyckor med kemiska stridsmedel. Det är angeläget att de svenska yrkesfiskarna får ersättning för de kostnader som kan uppstå i samband med olyckor med farliga ämnen. redovisade för regeringen en översyn av ersättningssystem för kostnader i samband med skador på fiskefartyg till följd av dumpat kemiskt militärt material eller miljöfarliga kemiska ämnen. förslag bereds inom . Fisket är en bransch med stort behov av föryngring. Den tekniska utvecklingen gör att även redan verksamma fiskare behöver en relevant teoretisk och praktisk utbildning, en utbildning där krav på kunskap och förståelse för det ekologiska systemet och miljöpåverkan är en viktig del. Utbildningsinsatser behövs även för nu verksamma fiskare. får inte personer som läser till nautisk examen tillgodoräkna sig praktik från fiskefartyg i sin utbildning, utan endast eventuell praktik inom handelsflottan. En harmonisering av regler bör ske så att praktik på fiskefartyg jämställs med praktik i handelsflottan vid nautisk utbildning. anser det viktigt att det finns en gymnasieutbildning med inriktning på fiske för att trygga nyrekryteringen och den framtida försörjningen inom fiskenäringen. En sådan utbildning med riksintagning skall finnas. Utbildningen skall motsvara de krav som EU ställer. Den fisketekniska gymnasieutbildningen skall bl.a. leda fram till behörighet för fartygsbefäl klass VIII och maskinbefäl klass VI samt till certifikat för VHF (ROC), brandskydd, räddningsfarkoster, beredskapsbåtar samt grundläggande hälso- och sjukvård. I utbildningen skall fiskefartygsförlagd utbildning ingå. Det är också viktigt att erbjuda fördjupade kunskaper för olika specialiseringar inom fiskenäringen. föreslår vidare att fisketeknisk yrkeshögskoleutbildning etableras för att tillgodose näringens behov av välutbildad arbetskraft. Härigenom kan också det för näringen så viktiga forsknings- och utvecklingsarbetet initieras och spridas. förslag angående yrkeshögskola och forskning presenteras i separata motioner. Den svenska förädlingsindustrin är beroende av både mindre och större företag. De mindre förädlingsindustrierna bevarar den svenska kustbygden levande och främjar det småskaliga fiskets fortbestånd. förslag på näringspolitikens område skulle ge förbättringar på området. För många småföretagare är det svårt att känna till och efterleva ett alltför omfattande regelverk. Därför bör en sådan företagare vid första kontakt med myndighet i samband med start av verksamhet kunna få upplysning om samtliga tillstånd och avgifter som behövs för verksamheten, även om någon del tillhör någon annan myndighet. Det råder även ett behov av yrkesutbildad personal inom fiskeberedningsindustrin. politik för lärlingsutbildning innebär att möjligheterna till sådan yrkesutbildning förbättras. Sälar är ett problem för yrkesfiskarna genom att de orsakar skador på redskap och fångst. Sälskadorna är i vissa områden så omfattande att det har medfört stora svårigheter för yrkesfiskarnas verksamhet. Problemet är särskilt stort i och . På är det framför allt fisket med ålryssjor som är utsatt för sälskador. har gråsälsbeståndet ökat kraftigt, vilket medfört ökade skador. Det pågår arbete med att ta fram sälsäkra redskap. Än så länge sker det dock med begränsad framgång vad gäller de för kustfisket så viktiga rörliga fiskeredskapen. Viktigt är också att få fram mer artselektiva fångstredskap. När det gäller ålryssjor tror forskare att det är bifångsten som lockar sälen. Det stora skarvbeståndet orsakar också omfattande skador för yrkesfiskarna. Tillstånd för skyddsjakt kan beviljas av , men det sker mycket restriktivt. Till följd av att skarven numera är skyddad i hela har skarvbestånden expanderat kraftigt såväl antalsmässigt som geografiskt. Skarvar livnär sig nästan uteslutande på fisk. Skarven utgör ett problem i , bl.a. i skärgården och de , liksom i flera mellanstora sjöar. Förutom att ta fisken skadar skarvarna också fiskeredskap i form av garn och fasta nätredskap. Det finns alltså ett behov av mer kraftfulla åtgärder gentemot säl och skarv än vad regeringen velat föreslå. Enligt skall säl- och skarvbestånden regleras genom ansvarsfull viltförvaltning utifrån jaktetiska principer och med tydliga regler i form av tider och andra villkor. Därigenom skall bestånden hållas på en sådan nivå att skadorna för yrkesfisket sänks till en acceptabel nivå. I avvaktan på långsiktiga åtgärder bör storleken på skadeersättningarna höjas så att ersättningen kommer på en rimligare nivå. Vattenbruket har en betydande tillväxtpotential men är ringa i i en internationell jämförelse. Den svenska produktionen är ca , kraftbolagens kompensationsodling oräknad. Den totala världsproduktionen uppgår till och växer snabbt. FAO beräknar att vattenbruksproduktionen passerar den totala världsproduktionen av kött . Det svenska vattenbruket sysselsätter ca 1 000 personer, varav ungefär hälften arbetar med odling för direkt konsumtion och resten med odling för utsättning. De viktigaste fiskslagen i det svenska vattenbruket är regnbågslax, ål, , sötvattenskräftor och blåmusslor. Förhoppningar finns om att kunna odla både gös och torsk i större omfattning än vad som sker . Vattenbruk innebär ett mer resurseffektivt sätt att göra människoföda av havets och vattendragens resurser. foderfisk ger torsk i odling men endast torsk i havet. Vattenbrukets potential som näring i behöver lyftas fram tydligare. Inte minst bör vattenbrukets roll för fritidsfisket påtalas. En stor del av sportfisket som bedrivs i förutsätter fiskodling för utsättning. Vattenbruket kan medföra stor påverkan av vattenmiljön, men miljöeffekterna kan kontrolleras och behärskas genom kontinuerlig övervakning och rätt dosering av föda. Ett problem är att finna lämpliga platser för vattenbruk. Kommunerna bör därför i sina översiktsplaner ange områden lämpliga för fiskodling, så att beredskap finns. Hälsotillsynen av fisken kan bli relativt kostsam för en liten vattenbrukare men är nödvändig för en hög klassning av fisken, vilket i sin tur ökar utvecklingsmöjligheterna. Ingen fisk får säljas vidare levande, om den inte har hälsokontrollerats. Konsekvenserna av ett sjukdomsutbrott blir omfattande och medför stor risk för konkurs för småföretagare på grund av det långa stillestånd i verksamheten som blir följden. Det är ett stort problem att forskningen ännu inte har tillräckliga kunskaper om sjukdomar hos fiskar, vare sig vilda eller odlade. Det har medfört att vattenbrukare nekats tillstånd på motsägande och varierande grunder med omfattande konsekvenser för den enskilda brukaren. För att få en bättre vetenskaplig grund för myndigheters beslut krävs alltså mer resurser till forskningen. Vid en expansion av vattenbruket måste tillgången till fiskmjöl säkras på ett sätt som inte ökar det s.k. industrifisket. Regeringen bör ge i uppdrag åt exempelvis SLU att i samarbete med berörda näringar genomföra forskning om alternativ till utfodring med fiskmjöl inom kyckling- och svinproduktion. För att skapa goda förutsättningar för investeringar i vattenbruk är det nödvändigt med långsiktiga spelregler. Det behövs därför klarare regler och en enklare tillståndsgivningsprocess. Tillstånd bör vara relaterade till utsläpp av närsalter i stället för den nuvarande ordningen där tillstånd är relaterat till produktionsmängd. Det är glädjande att det antal kilo fosfor som släpps ut per producerad fisk inom svenskt vattenbruk stadigt minskar. Handredskapsfisket har varit fritt på och i . På ostkusten och i de fem största insjöarna frisläpptes det tidigare reglerade handredskapsfisket på enskilt vatten 1985. Syftet var att ge ökade rekreationsmöjligheter för den fritidsfiskande allmänheten. Det goda syftet har missbrukats, till exempel i form av otillåtet trollingfiske och fiske för försäljning. Otillåtet fiske resulterar även i att fiskevården försvåras. Denna situation skulle kunna förbättras genom att införa möjligheten att i vissa områden inrätta fiskevårdsområden med möjlighet till försäljning av fiskekort. anser att det fria handredskapsfisket bör finnas kvar inom huvuddelen av det område där fritt fiske råder. Men inom vissa begränsade områden, där fiskebestånden väsentligen kan anses uppehålla sig inom vissa avgränsade områden och där konfliktsituationer ofta uppkommer, kan det vara befogat att reglera fritidsfiskarnas tillträde till fiskevattnen. Försök bör göras med ett par områden på ostkusten och i de . vill därför på försök skapa en möjlighet för vattenägare att kunna bilda lokala fiskevårdsområden för att begränsa utomståendes handredskapsfiske även vid kusterna och de . Detta får inte leda till att allmänhetens möjligheter till fritidsfiske vid kusterna och de avsevärt försämras. Utredningen (SOU 2001:82) konstaterar att det fria handredskapsfisket alltsedan det infördes utgjort en källa till irritation för skärgårdsbefolknignen framför allt på ostkusten. Vidare skriver utredaren: Möjligheterna att genom upplåtelser få intäkter från sportfisket försvann och därmed lokalt genererade medel för bl.a. fiskevårdsinsatser och fiskeutveckling. Generellt blev motivationen för det lokala fiskevårdsarbetet minimal då man förlorade kontrollen över sina vatten. blir de negativa effekterna av fiskereformen allt mer tydliga. Att ej bofasta och framför allt utländska intressenter expolaterar och tjänar pengar på den fria sportfiskeresursen märks allt oftare, vilket ökar irritationen hos den bofasta befolkningen. Denna irritation verkar starkt hämmande för och drabbar även de seriösa entreprenörer med lokal anknytning som , bl.a. via av länsstyrelserna initierade projekt, utvecklar fisketurismen. vision är att vattendragen åter skall bli miljöer för vandrande fiskarter som lax, laxöring och ål. Vi vill understryka den brist på strömmande vatten som råder. Många arter som är beroende av biotopen strömmande vatten återfinns bland hotade arter. I flertalet större vattendrag spärrar fördämningar för vattenkraft vägen för lax och öring. Även om det finns förbiflöden är det inte ovanligt att fisk skadas vid passagen. Kraftverksinnehavarna är därför i många fall skyldiga att kompensationsodla fisk, som sedan märks och sätts ut nedströms kraftverket. Gamla dammar och rester från flottningsperioden utgör dessutom stora miljöhinder som måste undanröjas. Enligt mening bör det finnas förbiflöde vid alla kraftverk. Det innebär att de utbyggda älvarna, i de fall det inte redan finns, bör förses med erforderliga laxtrappor och vandringsvägar för ål. Det överfiske som skett i södra efter vild östersjölax har kraftigt decimerat bestånden. Resultatet har blivit att medelvikten på det fåtal vilda laxar som kommer upp i födelseälvarna blir allt lägre. skedde en något bättre uppgång av vildlax i Norrlandsälvarna tack vare att de finska fiskerimyndigheterna förordade ett betydligt minskat kustfiske på finsk sida. Men åren efter visar nu att vildlaxen minskar igen. menar att laxen skall ges möjlighet att kunna reproducera sig i större utsträckning i de svenska älvarna. Det är framför allt sportfisket i Norrlandsälvarna som skulle gynnas av en sådan utveckling, men även yrkesfisket skulle ha glädje av en större stam av östersjölax. kan med stöd av fiskerilagstiftningen inrätta fredningsområden där fiske helt eller delvis är förbjudet. finns ca 200 sådana fredningsområden. anser att vattenägarens fritidsfiske för husbehov i normalfallet bör vara tillåtet i områden som är fredade från fritidsfiske. Däremot bör fritidsfiske med stöd av allmän rätt inskränkas i dessa områden. När det gäller inskränkningar i fritidsfisket vill således göra en distinktion mellan vattenägares och övriga fritidsfiskares rättigheter. Fisketurism utgör ett relativt nytt turistområde där det finns möjligheter till företagande. Tack vare våra rena vatten och en god fiskhälsa finns förutsättningar att utveckla sportfisket som turistgren i . Fisketurismen är en näring som är beroende av tillgång på rika fiskbestånd i en naturlig och attraktiv miljö. För att utveckla fisketurismens möjligheter bör det införas en möjlighet till fiskevårdsområden i vissa områden där det nu råder fritt fiske (se ovan). bedriver av landets ca 300 fisketurismföretag sitt fiske i havet. Det är angeläget att möjligheterna till entreprenörskap inom fisketurism förbättras i dessa områden. Det är viktigt med en balanserad utveckling där turismen kan utvecklas som ett komplement till fisket i kustsamhällen och i skärgården. von der Esch (kd) Skånberg (kd)