mot · GR02T16 · 2004-04-28 00:00:00 — med anledning av prop. 2003/04:106 Lag om sjöfartsskydd tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att kroppsvisitering utan misstanke om brott inte skall tillåtas av dem som befinner sig ombord på fartyg eller inom en hamnanläggning vid skyddsnivå 1. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att det på skyddsnivå 1 inte skall vara tillåtet med kontroller av sjömännens rum, utan att misstanke om brott föreligger. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att kontroller av fordon m.m. endast får ske efter misstanke om brott och att de skall utföras av en myndighet (polis, tull eller kustbevakning). tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att regeringen bör verka för övergångsregler eller använda sig av möjligheten att undanta hamnar från regelverket. tillkännager för regeringen som sin mening om vad som i motionen anförs om att staten bör ta ett betydligt större ansvar för kostnaderna som uppstår för att genomföra sjöfartsskyddet. I regeringens proposition 2003/04:106 lämnas förslag till en lag om sjöfartsskydd. Reglerna om sjöfartsskydd syftar till att skydda sjöfartssektorn mot grova våldsbrott, bl.a. terrorism. Reglerna är en direkt följd av händelserna i och innebär att rederier, fartyg och hamnanläggningar skall samarbeta i syfte att upptäcka och bedöma hot i form av brottsliga handlingar mot sjöfartssektorn. Händelserna har förändrat samhället markant. I paniken och hysterin som följde har åtgärder vidtagits och nya lagar och förordningar snabbt arbetats fram. Dessa har fått oväntade och negativa följder för grupper av människor. De begränsar också den enskilda människan och gör vårt samhälle mer slutet och kontrollerande. menar att en sådan utveckling måste hejdas. I jakten på terrorister, eller för att förebygga brott, får inte rättssäkerheten för den enskilda människan offras. Förslaget till sjöfartsskydd innehåller delar som inte kan acceptera. Det är kopplat till frågan om vilket samhälle vi vill ha . Vi är inte emot säkerhetsregler, men kontrollerna måste genomföras på ett sådant sätt att den personliga integriteten bibehålls. Åtgärderna måste dessutom stå i proportion till det förväntade resultatet. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, bl.a. mot kroppsvisitering. Begränsningar i detta avseende får, enligt 12 § samma kapitel, göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen av friheten får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen. I förslaget till sjöfartsskydd, 13 §, vill regeringen för att förebygga brott införa möjlighet att kroppsvisitera alla som uppehåller sig på fartyg eller inom en hamnanläggning, utan att misstanke om brott föreligger. I likhet med många remissinstanser vänder vi oss mot detta. Vid skyddsnivå 1, dvs. normalläge, finns ingen orsak att genomföra sådana integritetskränkande kontroller. EU-förordningen innehåller inte heller något krav att utan hotindikationer genomföra kroppsbesiktningar. Det finns även en risk för att kroppsvisitation utförs i andra syften än för upprätthållandet av sjöfartsskydd. Någon möjlighet att ifrågasätta ett sådant ingripande finns då inte. Det finns inget skäl som gör det möjligt att begränsa sjömännens, stuveriarbetarnas och andra personers grundlagsstadgade skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp utan att det föreligger misstanke om brott. Detta ska ge regeringen tillkänna. I lagtexten, 13 §, föreslår regeringen vidare att rum ska få undersökas för att förebygga brott. Detta kommer att drabba sjömännen extra hårt eftersom de under tjänstgöringen ombord har sitt hem ombord på fartygen. Förslaget att utan misstanke om brott undersöka sjömännens rum är alldeles för långtgående och visar ytterst lite respekt för mänskliga rättigheter. Detta förfarande kan jämföras med husrannsakan där det nu behövs åklagarbeslut för att gå in i någons hem. Sjömännens hem ombord måste betraktas med respekt. På skyddsnivå 1 bör det inte finnas någon möjlighet till kontroller av sjömännens rum om inte misstanke om brott föreligger. Detta ska ges regeringen tillkänna. Det måste vidare ses som en myndighetsuppgift att utföra kontroller i enlighet med vad som skrivs i skyddsplanerna. Hamnarna tar sin del av ansvaret och sätter upp fysiska stängsel, kameror m.m. Men att rent slumpmässigt utsätta människor, bilar, lastbilar och för genomsökningar utan att veta vad man letar efter är ingen uppgift för en hamn. Kontrollerna måste ske efter misstanke om brott och utföras av en myndighet (polis, tull eller kustbevakning). Detta ska ges regeringen tillkänna. Tidsbristen kräver övergångs-/undantagsregler Det faktum att hamnanläggningar kommer att stängslas in kommer med stor sannolikhet att väcka motstånd. Det krävs att man närmare definierar vad som menas med hamnanläggning och hur den avgränsas rent geografiskt. Hamnarna i kan se mycket olika ut och det kan bli stora protester från allmänheten om människor kommer att utestängas från ankarplatser, rekreationsområden och promenadstråk. Det är i många fall inte så lätt att avgränsa förbjudna områden. Det föreligger en för utredning, analys, lagstiftning och färdigställandet av skyddsplaner innan de nya reglerna träder i kraft och tillämpas. är hamnarna skyldiga att följa regelverket och kan straffas för överträdelser. Det är svårt för hamnarna att göra en bedömning av vilka konkreta krav som kommer att gälla för den egna anläggningen. Det finns risk för att hamnarna inte hinner göra alla förändringar på den korta tid som står till förfogande och därmed hotas hamnens internationella trafik. Tidsbristen kan också leda till att hamnarna gör oöverlagda överinvesteringar för att inte riskera att straffas för överträdelser. Önskvärt vore att det gick att utverka någon form av övergångsregler som gjorde det möjligt för hamnarna att få lite på sig att genomföra de förändringar som krävs. Det kan också lösas genom att staten använder sig av möjligheten att undanta hamnar från bestämmelserna. Om det inte går att införa någon form av övergångsregler bör staten använda sig generöst av denna undantagsregel tills vidare. Detta ska ges regeringen tillkänna. Kostnaderna för genomförandet av sjöfartsskyddet kommer att drabba de mindre hamnarna hårt. De har ofta inte de säkerhetsarrangemang som redan är genomförda i de större hamnarna. Det är stor risk för att de inte klarar kostnaderna utan tvingas lägga ned. Vissa hamnar går med underskott. När sedan avgifter ska erläggas för samhälleliga kostnader för genomförandet av tillsyn och uppföljning finns det risk för en snedvridning av konkurrensen gentemot andra transportslag som inte har dessa kostnader (det saknas också en redogörelse för var dessa avgifter kommer att hamna). De föreslagna åtgärderna är av nationellt intresse; därför måste staten ta en betydligt större del av de kostnader som uppstår. Det måste vara en övergripande samhällsuppgift att skydda befolkningen och inte belasta hamnarna med denna extra kostnad. En stat har också enligt de internationella reglerna möjlighet att undanta hamnanläggningar med få anlöp i internationell trafik från tillämpningen av regelverket. Detta bör användas i förekommande fall. Staten bör delta i finansieringen på ett större och mer ansvarsfullt sätt än vad som föreslagits. Detta ska ges regeringen tillkänna.