mot · GS02Kr363 · 2004-10-01 00:00:00 — Utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturens betydelse i biståndsarbete.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning om de funktionshindrades delaktighet i kulturlivet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturcheckar.2 begär att regeringen återkommer med ett förslag till ändringar i skattelagstiftningen som syftar till att underlätta sponsring av allmännyttiga ändamål.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om etiska riktlinjer för kultursponsring. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturens inverkan på hälsan. begär att regeringen återkommer med en redogörelse för arbetet inom departementens gemensamma arbetsgrupp för den ideella sektorn. anvisar för med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag under utgiftsområde 17 Kultur medier, trossamfund och fritid enligt uppställning: Anslag (tusental kronor) 28:2 Bidrag till allmän kulturverksamhet (Amatörkulturens centralorganisationer) 28:2 Bidrag till allmän kulturverksamhet (Medel för regeringens disposition) 28:6 Bidrag till Regional musikverksamhet samt regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner 28:7 Bidrag till vissa teater-, dans- och musikändamål (fria grupper) 28:9 Litteraturstöd (En bok för alla) 28:10 Stöd till kulturtidskrifter 28:12 Bidrag till nyhetsinformation och litteratur 28:22 Bidrag till regional arkivverksamhet 28:26 Bidrag till kulturmiljövård 28:28 Centrala museer: Myndigheter - Fri entré -49 000 - Satsning samlingarna 7 000 28:29 Centrala museer: Stiftelser - Fri entré -8 000 - Satsning samlingarna 1 000 28:30 Bidrag till regionala museer - Fri entré barn och unga 15 000 - Satsning samlingarna 8 000 28:32 Bidrag till icke-statliga kulturlokaler 28:39 Stöd till trossamfund (lokalbidrag samt verksamhetsstöd ) 30:2 Bidrag till allmänna samlingslokaler 1Yrkande 1 hänvisat till UU. 2Yrkandena 3 och 4 hänvisade till SkU. Kultur finns där människor finns. Den uppstår i mötet mellan människor och skapas av oss alla gemensamt. Kulturen är ingenting statiskt utan något levande som ständigt är i förändring. Vi är alla medskapare av kulturen men vi är också formade av den. Vårt sätt att tala, vårt sätt att tänka, ja själva språket är präglat av vår kultur. Kulturen ger oss mening i , men den bär också våra historiska rötter och föder visioner för framtiden. Kulturen i dess vidaste betydelse är ogripbar och varken kan eller skall styras av politiska beslut. Men kulturen kan också vara konkret och tydlig. Den kan manifesteras genom konkreta föremål och upplevelser, en konsert, en bok, en möbel, ett TV-program eller en musiklektion är allt exempel på kulturens uttrycksformer i vardagen. Att helt definiera vad kultur är låter sig inte göras. Vi kommer aldrig att finna det exakta svaret. Genom att ständigt ställa frågor och diskutera kulturens väsen kan vi dock berika och utveckla vår syn på kultur och därigenom också vår kulturpolitik. Kulturpolitikens uppgift får aldrig bli att försöka styra kulturens utveckling. Politikens uppgift är i stället att medverka till ett mer dynamiskt kulturliv. Målet är att stödja utan att styra och att ge alla människor möjlighet att delta i ett fritt kulturliv. Med kulturen som mål och medel kan fler människor finna harmoni i tillvaron. Vi presenterar vår syn på kulturens olika områden i flera olika motioner. Här vill vi dock ge en övergripande bild av vår syn på kultur och kulturpolitikens mål och ansvar. 2.1 Den kristdemokratiska kulturpolitikens rötter Kulturen har en självklar plats i den kristdemokratiska ideologin och det är i den kristdemokratiska ideologin som näringen till vår kulturpolitik hämtats. I vår ideologi hämtar vi de tre grundprinciper som utgör basen för vår syn på kulturen och kulturpolitikens ansvar. För det första grundas vår kulturpolitik i den kristdemokratiska människosynen - hennes förutsättningar, behov och uppgift. menar att människan kräver tillfredsställelse av mer än materiella behov för att leva ett gott liv. För att växa och bli hel krävs en immateriell, andlig och kulturell dimension liksom relationer och gemenskap med andra. Att värna om människans immateriella inre liv är därför lika självklart för oss som att garantera hennes materiella behov. Kulturen utgör en avgörande del i människors tillvaro. Genom kulturen kan människor finna mening i tillvaron och utvecklas både som individer och i sina relationer med andra. Att värna kulturen är därför en grundläggande uppgift för politiken. Den kristdemokratiska ideologin handlar också om ansvar och förvaltarskap. menar att vi har en skyldighet att efter bästa förmåga förvalta det som lämnats till oss. Det handlar naturligtvis om att värna jordens materiella tillgångar men också om att bevara det immateriella arv av tankar, värderingar och idéer som lämnats till oss från tidigare generationer. Bevarandet av kulturarvet, såväl det andliga som det materiella, är därför självklart för oss. Det handlar både om de kulturvärden som lämnats till oss från tidigare generationer och om de som tillkommer i vår egen tid. Den tredje princip i den kristdemokratiska ideologin som ligger till grund för vår kulturpolitik handlar om samhällets maktfördelning. Vi menar att all politik måste bygga påsubsidiaritet. Alla beslut skall fattas så nära den enskilda människan som möjligt. Endast i de fall man kan motivera att det är mest effektivt att besluten fattas på en högre nivå skall besluten flyttas dit. Grundprincipen är att högre nivåer skall vara ett stöd för de lägre. Kulturpolitiken skall utifrån detta synsätt utgå ifrån den enskilda människan och hennes behov. Kulturen skall inte styras av beslut uppifrån utan frodas bland de människor som utgör hennes kärna. Med människan i centrum och med aktning för kulturens oersättliga roll för hennes välbefinnande bygger vi den kristdemokratiska kulturpolitiken. 2.2 Kultur för alla överallt antog de kulturpolitiska mål som ligger till grund för den nationella kulturpolitiken. Det andra målet lyder "att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande". Eftersom vi tror att kulturupplevelser har en avgörande betydelse för varje människa blir detta så kallade jämlikhetsmål av särskilt stor betydelse. Alla människor oavsett bakgrund och förutsättningar skall få del av kulturens möjligheter, och då måste alla hinder för människors delaktighet i kulturlivet undanröjas. Kulturen måste finnas överallt och vara tillgänglig för alla. Kulturen skall också genomsyra och befrukta alla sektorer i samhället eftersom kulturen bidrar till välfärd, livskvalitet och utveckling på alla områden. Vårt mål är att det inom alla politikområden skall finnas lyhördhet för kulturens värde för människor. Att värna om kultur för alla överallt innebär också att se till varje enskild människas behov av kultur. Vi är alla skapande människor med kulturella behov, men vi är också alla olika och alla har vi rätt till kulturupplevelser som är anpassade efter våra förutsättningar och intressen. Därför kan kulturpolitik lika väl handla om det lilla barnets sagostund, blockflöjtslektionen i och keramikkursen på studieförbundet som om rockkonserten på idrottsarenan eller teaterföreställningen på . Om kulturpolitiken skall se till varje människas behov av kulturella upplevelser måste den också stödja och uppmuntra såväl till professionalitet och kulturellt yrkesengagemang som till amatörkultur och ideella insatser. Professionella kulturarbetare kan inte ersätta ideella insatser, lika lite som amatörer kan ersätta professionella konstutövare med lång skolning. Men amatörkulturen är en grogrund för professionalitet och den är ett uttryck för den enskilda människans behov av kulturell upplevelse som inte får underskattas. En nationell kulturpolitik måste sträva efter att ge konstnärer och kulturarbetare villkor som gör det möjligt att verka professionellt men också efter att stärka den levande amatörkultur som finns i landet. De olika nivåerna är beroende av och skall stödja varandra. Skall kulturpolitiken verka för en kultur för alla överallt krävs att vi även ser utanför vårt lands gränser. bidrar till utveckling i andra länder genom bistånd. En stad i spillror behöver materiellt bistånd, men en trasig människa behöver mer än mat för att bli hel. Kultur kan därför utgöra ett immateriellt bistånd, något som bör uppmärksammas i den svenska biståndspolitiken. På kort sikt kan det röra sig om en stunds skratt eller njutning, medan det på kan handla om uppbyggande av kulturella institutioner och infrastrukturer. Det fria ordet har stor betydelse för att ett samhälle skall kunna växa i och bevara demokratin. Möjligheten till kommunikation genom böcker och tidningar bör vara viktiga kulturella inslag i en biståndssatsning med yttrandefrihet och demokrati som mål. 2.3 Helhet och långsiktighet En viktig uppgift för kulturpolitiken är att verka med förståelse för de kulturella verksamheternas natur. menar att nyckelord i detta arbete är lyhördhet, långsiktighet och helhetssyn. En orkester som tvingas lägga ner sin verksamhet på grund av tillfälliga besparingar återuppstår inte med automatik när medlen kommer tillbaka. Ett museum som skall vårda ett fysiskt kulturarv skall inte behöva se delar av samlingen bokstavligen ätas upp av skadeinsekter för att medelstilldelningen inte räckte till ett visst år. Engångssatsningar kan i vissa fall vara välbehövliga injektioner, men erfarenheter måste tas till vara och användas i det långsiktiga arbetet. Vi anser att den socialdemokratiska regeringen ofta, på område efter område, låter tillfälliga prioriteringar styra och att den gör satsningar utan att se till långsiktighetens betydelse. En höjning av ett anslag som sedan tas tillbaka året efter skapar enbart otrygghet och försvårar möjligheten till långsiktiga satsningar. 2.4 Kultur ger hälsa Vi har framför allt fokuserat på kulturens betydelse för människors psykiska välbefinnande. Många undersökningar har dock pekat på kulturens betydelse även för den fysiska hälsan. Människor som regelbundet tillägnar sig konstnärliga upplevelser lever och mår bättre än de som inte gör det. Att få tillgång till konstnärlig aktivitet kan till och med påskynda tillfrisknandet hos människor och minska användandet av mediciner på sjukhus. Detta har bland annat tagit fasta på i sin utredning Hälsa på lika villkor, SOU 2000:91. I denna går att läsa: Positivt engagemang och deltagande i kulturella aktiviteter är främjande för hälsan. Att möta nya upplevelser, delta i skapande verksamhet, läsa böcker, få social och kulturell stimulans - allt handlar om att få nya perspektiv och också få nya redskap att tolka sig själv. Direkta kulturaktiviteter i vården har gett positiva resultat för patienternas hälsa. Kulturen som både en skapande och läkande kraft är underskattad. Betydelsen av kultur både för den allmänna folkhälsan och i direkta vårdsituationer blir alltmer uppmärksammad. Många sjukhus och andra vårdinrättningar intresserar sig numera för kulturens möjligheter att påverka patienternas hälsa. Såväl den nära kulturen, i form av böcker, konst och musik, som den yttre sjukhusmiljön, i form av arkitektur och inredning, påverkar patienter och personal. De flesta konstformer manar till kommunikation och eftertanke vilket verkar stimulerande för alla människor som befinner sig i sjukhusmiljön. Konsten kan inbjuda till samtal i en påfrestande situation eller verka lugnande i en stressad miljö. En sjukhusclown som lockar till skratt kan vara ett väl motiverat kulturmedel, likaså en musikterapeut i ångestdämpande verksamhet. Det är därför av stor vikt att även vi som beslutsfattare tar dessa nya erfarenheter till oss och låter dem påverka våra politiska ställningstaganden. Insatser för kultur i vården får inte bli en satsning som enbart görs för de kronor som eventuellt blir över. Vi utvecklar vår syn på kultur och hälsa i motionen Kultur i vården. anser att staten har ett särskilt ansvar för att kulturen skall nå ut till alla överallt. Därför måste det offentliga ta ett särskilt ansvar för de grupper i samhället som har svårt att göra sina röster hörda och vars kulturella upplevelser är beroende av offentligt stöd. 3.1 Barns kultur och kultur för barn FN:s konvention om barns rättigheter som undertecknade 1989 ställer krav vad gäller barns och ungdomars kulturella rättigheter. Här garanteras barn och ungdomar en kulturell identitet och här formuleras i klartext barns rätt till vila och fritid, lek och rekreation - det vill säga rätten att vara barn. Det finns många tecken på att barns delaktighet i kulturella aktiviteter har stor betydelse för deras emotionella och sociala utveckling. Forskning visar att barn som regelbundet ägnar sig år någon kulturell verksamhet får större förmåga att känna igen och uttrycka sina känslor. Förmågan att kunna känna igen och definiera sina egna känslor är avgörande för att förstå andras känslor, att känna empati, och därigenom utvecklas barnets kommunikativa kompetens. När vi skall utveckla en kulturpolitik för barn är det lätt att fokusera alltför starkt på kultur för barn, alltså kultur som är formulerad av vuxna för barn. Det är de vuxna som sätter dagordningen och som styr barnens skapande. Vi glömmer lätt barnens egna kulturella uttryck, barns kultur. Det lilla barnet har en naturlig fallenhet för att uttrycka sig genom berättelser och teckningar, genom sång och dans. Barnens egen kultur måste tas till vara. Barn som ges möjlighet att utveckla sin egen kultur stärker sin fantasi och självkänsla. Barn måste under uppväxten ges möjlighet att ta del av och delta i olika kulturella aktiviteter. Vi måste kombinera barns eget skapande med ett rikt utbud av kulturella aktiviteter för barn. Därför säger vi nej till regeringens generella satsning på fritt inträde till de statliga museerna och vill i stället införa fritt inträde för barn och ungdomar upp till i samtliga statliga och regionala museer. Då når vi ut med satsningen till hela landet och koncentrerar den till att gälla en av kulturpolitikens prioriterade grupper, barn och unga. Vi vill skapa en politik som ger föräldrar mer tid med sina barn och därigenom större möjligheter för dem att tillsammans med sina barn dela kulturella upplevelser. Skolan och förskoleverksamheten är vid sidan om familjen en självklar utgångspunkt för att göra kulturen tillgänglig för de flesta barn. Kulturen måste få en plats i skolans vardag och får inte enbart bli tillfälliga kulturevenemang utan koppling till den övriga verksamheten. Det finns tecken som tyder på att kulturaktiviteterna minskat i skolorna under de ekonomiskt svåra åren . Det är viktigt att skolorna inser möjligheterna med ett aktivt kulturliv i skolan och då inte ser det som en ekonomisk belastning. Samhällets insatser för kultur till barn och ungdom har ökat , men mer kan och bör göras. är positiva till den aktionsgrupp för barnkultur som tillsatts och vi hoppas att den kommer att presentera många intressanta förslag för att utveckla kulturen för och av barn. är inte ett homogent samhälle och har kanske aldrig heller varit det. I vårt land har det alltid funnits många grupper av människor från olika länder och med olika kulturer, människor som på olika sätt påverkat och influerat den svenska kulturen. med ett alltmer globalt samhälle är denna påverkan tydligare . Invandringen till vårt land ger oss fantastiska möjligheter att se och ta till oss nya kulturella uttryck och sedvänjor. Det finns ett fyrtiotal så kallade nationella minoritetsgrupper i . Med begreppet nationell minoritet avses ett folk som har historisk hemortsrätt i och som talar ett annat språk än det officiella i landet. I finns det fem nationella minoriteter med egna språk som är lagfästa som minoritetsspråk, samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Alla grupperna har en lång tradition i och de har trots att de befunnit sig i minoritet bevarat sitt språk och sina kulturella särdrag. Det är av stor vikt såväl för minoritetsgrupperna som för den svenska kulturen att deras kultur bevaras. Möten med andra kulturer, särskilt de som utvecklats i symbios med den svenska, berikar den svenska kulturen. Eftersom språken är avgörande för att definiera de nationella minoriteterna är det lätt att insatserna för att bevara kulturerna enbart riktar in sig på just språket. Ytterligare en anledning till detta kan vara att det västerländska samhället är en skriftkultur, och för oss är bevarandet av kulturen i mångt och mycket ett bevarande av språket. Det är därför av avgörande betydelse att de insatser som görs för minoritetskulturerna även kommer andra kulturyttringar till del. För vissa minoritetsgrupper kan bevarandet av till exempel danser eller sånger vara minst lika viktigt som det skrivna språket. Funktionshindrade är på många sätt en utsatt grupp i samhället, och möjligheterna att få del av det samhället har att erbjuda är ofta begränsad. När det gäller delaktigheten i kulturlivet kan det ofta vara den rent fysiska otillgängligheten som förhindrar delaktigheten. En konsertlokal utan hörselslinga eller ett museum utan hiss kan ibland göra det omöjligt för den funktionshindrade att få del av en kulturupplevelse. Vi anser att samhället på ett tydligare sätt måste uppmärksamma de problem som finns och undanröja hindren för funktionshindrades möjlighet att delta i kulturlivet. Det måste vara ett krav att alla kulturinstitutioner medvetet arbetar med denna problematik och anpassar sin verksamhet för dessa grupper. Som exempel kan nämnas reliefer för synskadade bredvid montrarna i utställningen. Även inom filmens område görs viktiga insatser för att möjliggöra att hörselskadade kan se biofilm. För att stärka de funktionshindrades delaktighet i kulturlivet ökar vi bidragen till kulturlokaler. Det är resurser som kan användas bland annat till handikappanpassning. Det är anmärkningsvärt att när regeringen gjorde en utvärdering av det så kallade jämlikhetsmålet i kulturpolitiken klarades de funktionshindrades situation av på fyra rader. Inga brister eller problem nämndes. Vi anser att bör få i uppgift att utreda de funktionshindrades delaktighet i och tillgänglighet till kulturlivet. Det är en undersökning som kan ligga till grund för statliga insatser för att öka de funktionshindrades delaktighet i kulturlivet. 4 Vårt gemensamma kulturansvar I enlighet med den kristdemokratiska förvaltarskapstanken anser vi att alla har ett ansvar för kulturen. Det gäller för varje individ men även för samhällets olika nivåer. Det är inte enbart det offentliga som skall ta ansvar för ett levande kulturliv utan även den privata och den ideella sektorn. Det offentliga har ett särskilt ansvar för att kulturen skall nå ut till alla, för att bekosta kulturens huvudinstitutioner och för att skapa en fungerande lagstiftning. Kulturen måste få genomsyra hela samhället. Eftersom alla sektorer är en del av samhället har de också ett gemensamt ansvar för en levande kultur. Att staten tar ett nationellt ansvar för kulturpolitiken innebär att den säkerställer verksamheter av nationellt intresse, t ex nationalscener och ansvarsmuseer. I det nationella intresset ligger också att verka för ett levande kulturliv i hela landet. För detta byggs en kulturell infrastruktur med regionala stödjepunkter. Statligt stöd ges därefter både i form av verksamheter och ekonomiska medel. Även om stöd kommer centralt ifrån är det viktigt att besluten och utvecklingen av verksamheten får ske lokalt. Besluten skall fattas så nära människorna som möjligt. Vi ser därför med spänning fram emot en utvärdering av de försök som pågår med regional bidragsfördelning. Det är dock viktigt att det offentliga stödet från stat och region samordnas även vad gäller mål och inriktning så att inte kulturskaparna tvingas dra åt olika håll för att få del av det offentliga stödet. I det statliga stödet till kulturen ingår även en reducerad moms. Den så kallade kulturmomsen på omfattar bland annat teater och konsertbiljetter, inträde på museer, böcker, biobiljetter med mera. Problemet är att reglerna inte är enhetliga. Vissa delar av kulturlivet beskattas med full moms men inte andra, den så kallade dansbandsmomsen är ett omtalat exempel. gjorde ett tillkännagivande till regeringen om en översyn med syfte att skapa en mer sammanhållen kulturmoms. Detta har resulterat i en översyn som skall vara färdig . Vi ser fram emot att då få behandla frågan i och hoppas att utredningen kommer med ett förslag som innebär att reglerna för kulturmoms blir mer enhetliga. Kulturpolitiken måste främja alla samhällets delar att ta aktiv del i det svenska kulturlivet. Näringslivet har såväl behov som ansvar som sträcker sig utanför den rent affärsmässiga verksamheten. Kulturlivet har i sin tur behov av vidgade möjligheter att utöva och sprida sin konst både inom och utom etablerade institutioner. Genom ett samarbete med det privata näringslivet kan kulturen nå ut till nya grupper och näringslivet får en möjlighet att ta ett visst samhällsansvar. Vi anser därför att möjligheterna för privata aktörer att ta ett ekonomiskt ansvar för kulturen måste förbättras. Ett långsiktigt samarbete mellan kultur och näringsliv, som bygger på respekt och som inte inskränker den konstnärliga friheten, kan ge vidgade möjligheter både i form av bättre finanser och nya arbetsformer. Det är också ett sätt att uppfylla det kulturpolitiska målet att nå nya grupper. Den privata finansieringen till exempel via sponsring skall dock oftast vara ett komplement till och inte en ersättning för statliga insatser. Kunskapen om kulturens betydelse för människors hälsa bör komma företagen till del. Det bör också bli möjligt för företag att bidra till sina anställdas kulturella upplevelser genom skapandet av ett system med kulturcheckar. Kulturcheckarna skall vara en skattebefriad löneförmån från arbetsgivaren till löntagaren och den skall inte heller belasta företaget med skatter eller sociala avgifter. De skattemässiga villkoren skall alltså vara desamma som när företag subventionerar motionsaktiviteter för personalen. Kulturchecken skall vara ett betalningsmedel som kan användas för inköp av till exempel böcker, konst, teater, konserter, opera, balett, museibesök med mera. Kulturchecken kan skötas och organiseras av en stiftelse där det ingår utvalda institutioner och organisationer inom kulturlivet som även ansvarar för att teckna avtal med de intressenter vars verksamhet eller produkter kan köpas med kulturchecken. Kulturchecken skulle ge fler människor möjlighet att få del av olika kulturupplevelser vilket har positiva effekter på hälsan. Att sponsra kulturverksamhet är en möjlighet för företag att ta ökat samhällsansvar, något som bör uppmuntras. Om kultursponsringen skall bli mer omfattande förutsätter det att reglerna blir tydliga och förutsägbara. Såär inte fallet . Lagen är så otydlig att lokala skattemyndigheter gör egna tolkningar av när avdragsrätten för sponsring skall gälla. Föreningen och näringsliv har gjort en jämförande studie om avdragsrätten för kultursponsring i ett antal europeiska länder. Den största skillnaden menar utredarna är inställningen till så kallade direkta och indirekta motprestationer. I görs en mycket tydlig distinktion mellan dessa två. Om ett företag vill sponsra exempelvis en kulturinstitution måste institutionen ge direkta motprestationer i form av till exempel inträdesbiljetter och lokalutlåning som motsvarar exakt den summa som företaget betalat för att företaget skall få dra av kostnaden vid beskattning. Indirekta vinster för företaget som att dess namn förknippas med institutionen, så kallad imageskapande eller goodwill, får inte inräknas. Var gränserna går är naturligtvis i många fall svårt att avgöra vilket skapar en stor osäkerhet.