mot · GS02Fi248 · 2004-09-22 00:00:00 — 4Sverige efter folkomröstningen om EMU4 4.1Riksbankens ställning och styrning5 5.2.1Utvidgningen av området för beslut med kvalificerad 5.6Unionens finanser och ekonomisk-politiska samordning12 5.7Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa13 5.7.2EU:s roll i världen14 5.7.4Den gemensamma utrikes- och försvarspolitiken15 begär att regeringen tar initiativ till undantag för från EMU:s tredje steg i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning om ställning, den demokratiska styrningen och insynen i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förslaget till konstitutionellt fördrag ställs under prövning i en folkomröstning.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall stödja initiativet om översyn av Euratomfördraget. 1Yrkande 3 hänvisat till KU. förespråkar internationell politisk samverkan. Samarbete och överenskommelser mellan stater om gemensamma och gränsöverskridande samhällsproblem som miljöförstöring, kapitalets internationellt samordnade angrepp på arbetsrätt och sociala rättigheter, människohandel, prostitution, narkotika och undergrävande av mänskliga rättigheter är en absolut nödvändighet. Denna samverkan kan och måste ske i former som respekterar och stärker demokratin i stället för att urholka den. EU är inte . Endast omkring hälften av EU:s stater är medlemmar i den Europeiska unionen. Även om EU dominerar Europadebatten vill vi betona att det finns andra viktiga europeiska organisationer. Vi återkommer till området bl.a. i vår motion om . Utvecklingen av EU rör sig i en mycket bestämd riktning. I samband med tillkomst doldes inte att motivet var att utveckla EU till en federal statsbildning. I skrevs också målen om ett gemensamt försvar och en gemensam valuta in, två områden som utgör grunden när man definierar en stat. Att EU måste kunna agera och konkurrera politiskt, ekonomiskt och militärt på världsarenan var ett budskap som framfördes av dåtidens ledande EU-företrädare. De jämförde sig gärna med och frammanade bilden av att målet var att bli lika starkt och mäktigt som jätten i väster. På toppmötet i syntes EU:s militära ambitioner tydligt, och utvecklingen på detta område har gått oerhört snabbt. Exempel på detta finns i genom förslaget till solidaritetsklausul och gemensamma försvarsgarantier. Det lär bara vara en tidsfråga innan EU självständigt visar de militära musklerna så som anstår en sammanslutning med superstatsambitioner. Den har haft få invändningar mot denna utveckling. I har kapitalets frihet i praktiken gjorts till överordnad princip och dess beslutsstrukturer innebär en inskränkning av demokratin. Mellanstatliga överenskommelser ersätts alltmer av överstatliga majoritetsbeslut och folkets möjlighet att utkräva ansvar blir alltmer illusorisk, såväl reellt som formellt. handlar i förlängningen egentligen bara om att säkra genomförandet av en viss politik. Det handlar bl.a. om det överordnade prisstabilitetsmålet, begränsningarna för finanspolitiken med och restriktioner på den offentliga sektorns möjligheter att låna. Det är inte neutralt, objektivt eller uttryck för något slags gemensamt samhällsintresse att sätta mål om prisstabilitet före exempelvis ökad sysselsättning, ett mål som dessutom blir styrande och sätter ramar för den ekonomiska politiken i vid mening. innebär att viktiga delar av den ekonomiska politiken inte går att förändra via väljarnas önskemål i val till nationella parlament. För att genomföra en förändring måste alla länder vara överens , vilket självfallet gör det mycket svårt att få till stånd en förändring. På detta sätt har man i realiteten dragit undan viktiga delar av den ekonomiska politiken från folkligt och demokratiskt avgörande. motsatte sig medlemskap i . Skälen för vårt ställningstagande är fortfarande giltiga. Vi respekterar resultatet i folkomröstningen, men har inte skäl att ändra vår principiella ståndpunkt. Sedan folkomröstningen om medlemskap i , där nej-sidans argument beskrevs som skräckpropaganda av ja-anhängarna, har mycket av det vi befarade skulle hända faktiskt skett. Avregleringar, skattesänkningar, privatiseringar och avskaffande av handelshinder inom en gemensam marknad är prioriterat, medan social trygghet, folkhälsa, miljöskydd och arbetsrätt betraktas som problem eftersom de kan minska kapitalets frihet. Genom Amsterdam- och Nicefördragen har EU:s makt stärkts och ytterligare steg kommer att tas med det som kallas en ny grundlag för EU. Parallellt med detta pågår processen att förverkliga målet att EU ska ha en gemensam marknad för tjänster med det s.k. tjänstedirektivet, som i nuvarande utformning bl.a. innebär en stor risk för direkta försämringar i arbetsrätt, kollektivavtal och den offentliga sektorn. Vi återkommer till tjänstedirektivet i andra motioner. Det är en illusion att tro att EU i avgörande delar kan reformeras inifrån till dess den omvandlats till ett demokratiskt samarbete där kapitalets intressen pressas tillbaka. Den nyliberala politiken och tendensen till överstatligt stormaktsbygge är inbyggda i EU-strukturerna. kan vi se att motsättningarna inom EU ökar. Länder agerar i eget intresse och tar upp sakpolitik i mer principiella sammanhang. Länder nonchalerar gemensamma ekonomiska regler. Det uppstår strider om EU:s långtidsbudget och stabilitetspakten. Det finns motsättningar om att länder som har låga skatter för företag får höga belopp i strukturstöd. Vissa länder inför övergångsregler för arbetskraft från nya länder. Det finns djup utrikespolitisk oenighet, exempelvis rörande kriget mot . Det knakar i fogarna. Motsättningarna kommer troligen att öka i omfattning ju fler länder som blir medlemmar i unionen och ju fler områden som blir föremål för majoritetsbeslut. Detta kan bära med sig fröet till en process där EU upplöses i sin nuvarande form. Vårt mål är att EU:s odemokratiska beslutsformer och fördragsfästa kapitalism ska ersättas med en alleuropeisk samverkan grundad på demokratiska principer. EU måste upplösas för att ett i grunden annorlunda europeiskt samarbete ska kunna byggas. En viktig del i en sådan process kan vara att länder väljer att lämna unionen. 4Sverige efter folkomröstningen om EMU När väljare sade ja till medlemskap i den Europeiska unionen fanns inget formellt undantag i det framförhandlade avtalet när det gällde medlemskap i valutaunionen. De partier som pläderade för ett ja deklarerade dock att skulle ta ställning senare till denna fråga. Detta antecknades ensidigt av i ett protokoll till avtalet. Folkomröstningen om att byta kronan mot euron gav ett entydigt resultat, väljarna sade nej. Enligt publicerade undersökningar har motståndet ingalunda försvagats. Alla partier har lovat att respektera folkomröstningens resultat och har därmed ett gemensamt ansvar att förvalta resultatet på bästa sätt. Folkomröstningen handlade formellt om medlemskap i tredje steg. Nej-resultatet bör innebära att fördragsmässigt och formellt inte ska vara fortsatt bundet av EMU:s olika steg. Att ta ansvar för folkomröstningen och förvalta det på ett sätt som gagnar måste också innebära den formella rätten att fortsätta den framgångsrika politik drivit under en rörlig växelkurs regim. Då bör inte vara bundet av ett avtal som säger att den svenska kronan ska låsas inom ramen för ERM-systemet gentemot euron, dvs. EMU:s steg 2. Att knyta värdet av kronan till euron skulle riskera att leda till en situation som riskerar att bli mycket ogynnsam för den svenska ekonomin. Det torde ligga i EU:s och medlemsstaternas intresse att formalisera ett undantag som stämmer överens med utfallet av folkomröstningen. Ingen part har att vinna på ett oklart läge och återkommande tvister om huruvida folkomröstningsresultatet är förenligt med fördragsmässiga åtaganden eller inte. Med ett undantag undanröjs alla sådana diskussioner och det innebär också att folkomröstningsresultatet respekteras formellt både av EU och av regering och riksdag. Det står därför klart att regeringen bör ta initiativ till ett formellt undantag från EMU:s tredje steg. 4.1Riksbankens ställning och styrning En viktig del av förklaringen till nej-sidans seger i folkomröstningen var den odemokratiska styrningen av ekonomin inom EMU. Även den svenska har en del av de drag som den har. Alla räntebeslut tas av en tjänstemannaledning - en direktion som inte är demokratiskt utsedd. gick också emot beslutet att ersätta den av valda ledningen som tidigare fattade de formella räntebesluten mot en av regeringen utsedd direktion av tjänstemän. Vi menar att det behövs en fortlöpande diskussion om ställning, funktion och arbetssätt efter folkomröstningen. Enligt mening finns det principiella skäl som talar för att ska ha en vald ledning. står därför fast vid sitt principiella ställningstagande, att ställning och ledningsorganisation borde återställas till vad som gällde före . Det finns också skäl att komplettera nuvarande och enda mål om prisstabilitet med ett mål som syftar till full sysselsättning. Den amerikanska har t.ex. ett sådant mål. Även om inte i detta läge tar beslut om att fullt ut återställa ledning och organisation till tidigare ordning, finns det skäl att vidta andra åtgärder som syftar till att stärka det demokratiska inflytandet över och sambandet mellan och . Vi menar att frågan om ställning och ledningsorganisation borde bli föremål för en samlad översyn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Starka krafter verkar för att EU utvecklas i riktning mot en federal statsbildning. Skapandet av EMU och den gemensamma valutan är tillsammans med de uttalade militära ambitionerna det främsta uttrycket för denna strävan. Även i arbetet med att ta fram ett förslag till nytt s.k. konstitutionellt fördrag har de federalistiska ambitionerna tagit stort utrymme. godkände regeringschefer fördraget, som ska undertecknas vid en ceremoni och sedan ratificeras inom tvåår. I fler EU-länder än vad som är brukligt i samband med fördragsförändringar planeras och diskuteras nu att anordna folkomröstningar som ska föregå ratificeringen av fördraget. Bland annat majoriteten av de 15 första EU-länderna har utlovat folkomröstningar. Detta för att frågan om den nya grundlagen anses som mycket betydelsefull och avgörande för framtid och att den folkliga förankringen anses vara viktig. I valrörelsen inför valet till framkom det att även en majoritet av det svenska folket vill ha en folkomröstning om den nya grundlagen. En sådan ståndpunkt baseras på att ett antagande av konstitutionen innebär så pass stora förändringar för att det är orimligt att folket inte får säga sitt i denna enskilda fråga. Omfattningen av de förändringar som fördraget skulle innebära torde bli tydlig senare i den här motionen. Dessutom kan nuvarande riksdag inte anses vara legitim att besluta om konstitutionen, då en debatt angående EU:s framtid saknades inför det senaste riksdagsvalet. förordar att frågan om nytt konstitutionellt fördrag ställs under prövning i en folkomröstning. Statsministern bör efter att beslutet är fattat sammankalla riksdagspartierna för att diskutera och bestämma lämplig tidpunkt för folkomröstningens genomförande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett nej till i ett land innebär att förslaget till grundlag har fallit. Det troliga är att nya förhandlingar om det konstitutionella fördraget måste ta vid, p.g.a. att enighet mellan EU:s länder krävs för att anta ett fördrag. Vid i antogs en förklaring om unionens framtid. Där uttalades att fyra frågor skulle behandlas under regeringskonferensen . Det handlade om hur en mer exakt avgränsning mellan EU och medlemsstaterna kan åstadkommas, som överensstämmer med subsidiaritetsprincipen. Det handlar om vilken ställning stadgan om de grundläggande rättigheterna ska ha. Det handlar om att förenkla fördragen utan att för den skull ändra deras innebörd och det handlar om vilken roll de nationella parlamenten har inom EU:s struktur. Vid toppmötet i antogs en deklaration som ytterligare ställde ett antal frågor för att föra medborgarna närmare unionen. Viktiga begrepp som där lyftes fram var demokrati, öppenhet och effektivitet. Den förenkling av som låg i framtidskonventets mandat var visserligen i sig önskvärd, men det är svårt att se att denna förenkling kan åstadkommas utan att också fördragens substantiella innebörd påverkas. Konventet lade således fram ett förslag som förändrar EU i grunden. Framtidskonventets ledamöter hade en tydlig ambition redan från början: att utveckla EU i alltmer federativ riktning. Ledamöterna var inte representativa för EU:s befolkning. Bland annat var sammansättningen helt oacceptabel vad gäller kvinnorepresentationen. kvinnor i konventet och en kvinna i presidiet är inte att betrakta som demokratiskt försvarbart. I stället fanns betoningen påäldre, ekonomiskt privilegierade män. Denna problematik förvärras p.g.a. att konventets förslag till nytt fördrag togs i konsensus, vilket innebär att när frågan väl skulle behandlas av beslutsfattare så ställdes man i viss mån inför fullbordat faktum. Detta är inte demokratiskt försvarbart. Alla citat och artikelhänvisningar i denna motion utgår från upplaga av "Fördrag om upprättande av en - preliminär version", utgiven . har EU präglats av en ökad misstro mellan medborgarna i medlemsstaterna och den styrande eliten inom EU. har en betydande maktförskjutning skett från medlemsländerna till EU:s olika institutioner. De fördragsändringar som antagits i , och pekar alla i denna riktning. Även detta nya fördrag innebär en massiv överföring av makt från medlemsstaterna till EU-systemet. Samtliga EU-institutioner förstärks, och vissa stärks mer än andra. Lösningen på EU:s problem avhjälps emellertid inte genom att ändra maktbalansen mellan EU:s institutioner, som uppfattas som överhetsorgan för att de alla har skapats uppifrån. Valdeltagandet till har sjunkit vid varje val , trots att parlamentets inflytande har ökat efter varje fördragsändring. I den svenska regeringsformen återfinns bl.a. följande villkor för maktöverföring till EU: "Inom ramen för samarbete i Europeiska unionen kan överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. [...]" (10:5 RF). Innebär denna formulering att det finns en gräns bortom vilken svensk grundlag inte tillåter ytterligare överförande av beslutanderätt till EU:s institutioner? eget svar har varit att en sådan gräns finns, men att vi inte passerat den, eftersom EU:s (EG:s) överstatliga beslutformer framför allt rört den inre marknaden och således inte rört principerna för statsskicket. Det bör dock noteras att även inremarknadsbeslut i flera fall kolliderat med svensk grundlag, framför allt när det gäller tryckfriheten. Det nu föreliggande förslaget till fördrag innehåller dock element som innebär att vi närmar oss och kanske passerar den gräns som den svenska grundlagen ställer upp. Det skulle i så fall innebära att en ratificering av fördraget i nuvarande form kräver grundlagsändring. De inslag i fördraget som i detta sammanhang ser som mest problematiska är följande: 5.2.1Utvidgningen av området för beslut med kvalificerad majoritet De överstatliga inslagen i EU förstärks relativt kraftigt. Någon avgränsning till den inre marknaden - i och för sig redan uppluckrad - görs inte längre. Regeringens argument att det endast är kompetensområdet (vad EU får besluta om) och inte beslutsmetoden (kvalificerad majoritet eller enhällighet) som är avgörande för förenligheten med 10:5 RF är enligt vår mening inte hållbart. Förändringen begränsar svensk suveränitet ytterligare. Alltfler beslut kan komma att fattas i strid med den svenska och/eller regeringens vilja, även på områden som "rör principerna för statsskicket". Regeringens synsätt, att endast kompetensområdet som sådant är relevant, skulle innebära att redan dagens är oförenligt med grundlagen, eftersom en stor del av de politiska områden som hanteras mellanstatligt helt klart rör principerna för statsskicket. EU tillförs dessutom nya kompetensområden, som inte har varit fördragsfästa eller som tillkommit genom artikel 308. Det gäller skydd av intellektuella rättigheter, rymdpolitik, energi, kultur, idrott, räddningstjänst, turism, invandrings- och asylpolitik, tjänster av allmänt intresse, europeiskt straffsamarbete, humanitärt bistånd och administrativt samarbete. Till detta skall läggas stadgan om grundläggande rättigheter, som innefattar allt från rätten till liv till gratis arbetsförmedling. Artikel I-5a säger: "Konstitutionen och den rätt som antagits av unionens institutioner när de utövar sina befogenheter som de har tilldelats skall ha företräde framför medlemsstaternas rätt." Formuleringen vilar på ett antal domar i där det i enskilda fall hävdades att EG-rätten var överordnad nationell rätt, inklusive grundlag. Principen om EG-rättens överordning är dock inte helt oomstridd vare sig bland jurister eller politiska företrädare. Dessutom har praxis inneburit att domstolen trots allt gjort en avvägning mellan unionsrätten och de nationella grundlagarna. Med artikel I-5a har inte längre domstolen något skäl att fundera på sådana hänsyn. I den s.k. flexibilitetsklausulen (artikel I-17) ges ministerrådet rätt att, med enhälligt beslut och efter godkännande av , vidta åtgärder för vilka det inte finns rättsligt stöd i fördraget, om det krävs för att "nå något av de mål som fastställs genom konstitutionen". Denna paragraf innebär att EU:s institutioner kan ge sig själva kompetenser som de inte har i fördraget. Trots de begränsningar som anges är detta principiellt och konstitutionellt oacceptabelt. Paragraferna om mekanismer för förenklat ändringsförfarande, de s.k. passerellerna, innebär att med enhällighet kan ändra beslutsförfarande från särskilt lagstiftningsförfarande till vanligt sådant, samt från enhällighet till kvalificerad majoritet. Här ges alltså EU-institutioner, vars befogenheter skall regleras av fördraget, kompetens att själva ändra detta fördrags innehåll på ett sådant sätt att dessa institutioner stärker sin egen makt i förhållande till medlemsstaterna. Begränsningar finns dock. Undantag från detta förfarande gäller försvars- och militärfrågor och passerellerna får inte heller användas om de går utöver vad författningen tillåter. Nationella parlament kan bromsa beslut . Frågan om stadgan om de grundläggande rättigheterna är en av de framtidsfrågor som konventet har hanterat. Den nuvarande stadgan anses svår att infoga i ett . I fördraget anges att EU bör ansluta sig till om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Detta innebär att EU:s status som juridisk person måste accepteras. I artikel I-12.2 står det: Unionen skall också ha ensam befogenhet att ingå ett internationellt avtal om ingåendet av avtalet föreskrivs i en unionsrättsakt, eller om det är nödvändigt för att den skall kunna utöva sin befogenhet internt eller i den mån det kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa. Vad denna formulering innebär är oklart. Vilket utrymme som ges för länder som vill ingå avtal självständigt är inte utrett, inte heller vilka avtal som inte inverkar på en intern unionsakt. Vi menar att EU:s egen stadga för grundläggande rättigheter inte bör införlivas i fördraget utan förbli en icke juridiskt bindande deklaration. Även innan EU är formellt bundet av om mänskliga rättigheter kommer detta att skapa en situation där två legala dokument och två domstolar, i och i , riskerar att komma i konflikt med varandra eller i varje fall skapa betydande oklarhet om det legala skyddet för mänskliga rättigheter på alleuropeisk nivå. får enligt konstitutionen en starkare ställning. Detta genom att det ges vetorätt i dubbelt så många politikområden eftersom praktiskt taget all lagstiftning ska ske genom medbeslutandeförfarandet. får också utvidgat medbestämmande när det gäller budgetära frågor. har de inte haft inflytande över obligatoriska utgifter, i huvudsak jordbruksutgifter. ges däremot medbeslutande över europeiska lagar och ramlagar som berör jordbruket. I en övergångsperiod kommer Nicereglerna för fördelning av platser i att gälla. Därefter införs det som kallas för degressiv proportionalitet. I sak innebär det att fördelningen av mandat kommer att följa ländernas folkmängd, bortsett från att de mindre länderna garanteras ett visst antal mandat. Mindre länder är relativt bättre representerade än de stora länderna. De stora länderna stärker ändå sin ställning jämfört med nuvarande regler, vilket minskar EU:s karaktär av ett mellanstatligt samarbete. Valdeltagandet till har sjunkit vid varje val , trots att parlamentets inflytande har ökat efter varje fördragsändring. I valet var deltagandet i . Att stärka parlamentets roll löser inte EU:s enorma demokratiska legitimitetsproblem. understryker det orimliga i att ett parlament med så svag legitimitet kan tillåtas öka sin makt över medborgare. Ett ökat inflytande för innebär ett reducerat inflytande för rådet och därmed i förlängningen för medborgarna som får allt svårare att utkräva ansvar för fattade beslut. Kommissionens ställning som tjänstemannaregering är främmande för varje demokratiskt system. Med sin exklusiva initiativrätt har kommissionen en starkare ställning än både och de nationella parlamenten när det gäller påverkan på den lagstiftning som EU förfogar över. Kommissionen är en tjänstemannainstans som genom bl.a. sitt initiativmonopol givits en politisk roll som saknar demokratisk legitimitet. Det har dessutom verkställande och i vissa fall även lagstiftande och dömande befogenheter. En sådan maktansamling hos ett oberoende tjänstemannaorgan är oacceptabel. ska enligt konstitutionsförslaget träffas varje kvartal och därefter rapportera till . leds av en ordförande/president som sitter och som kan återväljas högst en gång. Kompetensstrider mellan den valde ordföranden och EU:s utrikesminister, och mellan ordföranden och ordförande kommer utan tvivel att uppstå. I och med detta förslag försvinner också rotationsprincipen, vilket flera mindre länder vänt sig emot. har tagit ställning mot förslaget om en vald ordförande/president för . Det är anmärkningsvärt att regeringen trots detta förefaller har valt att ligga lågt i kritiken av förslaget. anser att en vald ordförande stärker EU:s överstatliga drag. EU:s utrikesminister finns med i både kommissionen som vice ordförande och som ordförande i ministerrådet för externa frågor. Utrikesministern skulle alltså enligt detta förslag finnas centralt placerad både i den lagstiftande och verkställande maktens ledning. En struktur där en person sitter på två politiska mandat är enligt vår uppfattning inte önskvärd då utrikes- och säkerhetspolitiken företrädesvis bör betraktas som en nationell bestämmandefråga. Tillsättningen av posten som EU:s utrikespolitiska talesman var i sig ett led i en utveckling mot ökad överstatlighet i utrikespolitiska frågor. Det är den svenska utrikesministern som är och ska förbli talesman/taleskvinna vad gäller utrikespolitik. Därför bör varje förslag som utvecklar och förstärker unionens gemensamma utrikespolitik avfärdas. delas i konstitutionsförslaget in i olika konstellationer. Utrikes- och säkerhetspolitikkonstellationen kommer att ledas av unionens utrikesminister. När och ministerrådet beslutar med majoritet kommer det som huvudregel att krävas dubbel majoritet, vilket i detta fall innebär av medlemsstaterna och av unionens befolkning. De stora länderna stärker påtagligt sitt inflytande genom att den dubbla majoritetsprincipen införs. För att blockera beslut krävs det minst fyra länder (tre stora och ett litet). Däremot räcker t.ex. inte de tio nya medlemsländernas röststyrka till för att hindra att beslut tas. Detta är en utveckling som ställer sig mycket kritiskt till. I förslaget finns skrivningar om att lagstiftning i vissa fall kan delegeras till EU:s kommittéväsende.