mot · GS02So595 · 2004-10-04 00:00:00 — De psykiskt sjuka vårdas av olika personalgrupper som borde ha grundkunskaper om deras symtom och behov: inom primärvård, specialiserad vuxenpsykiatri, rättspsykiatri, barn- och ungdomspsykiatri, socialvård, beroendevård, kriminalvård, äldrevård, sjukgymnastik, logopedi, arbetsterapi och ungdomsmottagningar. Särskilt när vården är tvingande borde samhället ha högt ställda krav på personalens kunskaper. Var fjärde patient i svensk primärvård har exempelvis behandlad eller obehandlad ångest och/eller depression. betingas detta av diagnostiserat eller diagnostiserat alkohol- och drogberoende/missbruk. Allmänläkarna kan välja 3-6 månaders randutbildning i allmän psykiatri. Läkemedelsföretagen har arrangerat vidareutbildningsseminarier i primärvården för läkare och sjuksköterskor, och har ordnat sköterskeledda patientgrupper för utbildning och stöd. Ungefär var tredje nyintagen (5 000 dömda ) i kriminalvården testar positivt för droger. Förekomsten av psykisk sjukdom bland de intagna är inte känd men anses allmänt ha ökat. I en undersökning av 12 687 fängelsedömda behövde 294 (2,) psykiatrisk vård, vilket huvudsakligen ägde rum inom kriminalvårdens öppenvård. De vanligaste diagnoserna var depression, ångest, psykos, personlighetsstörning och hjärnskadesyndrom. Det finns endast en psykiater anställd i kriminalvården. Enligt Psykansvarskommitténs (SOU 2002:3) förslag kommer alla lagöverträdare att dömas till kriminalvård, varefter de med allvarlig psykisk störning kan överföras till rättspsykiatrisk vård. Det medför nya höga krav på personalkompetens. Kriminalvårdares utbildning i psykiatri inskränker sig . Schizofreni, drogmissbruk, ätstörningar och neuropsykiatriska tillstånd har bättre prognos ju tidigare i förloppet som symtomen uppmärksammas. Ungdomsmottagningarnas närhet och låga profil kan ha stor betydelse för detta. Utbildning i psykiatrisk sjukdomslära och beroendelära av denna personalgrupp förekommer, såvitt vi vet, inte på ett systematiskt sätt. Undersökningar visar att stora andelar vårdpersonal som har dagligt ansvar för psykiskt sjuka saknar utbildning för detta. Skötarutbildningen har förlagts till gymnasiets vårdlinje, kuratorer och socialsekreterare har ingen psykiatrisk grundutbildning, kriminalvårdare har ett par timmars undervisning, och sjuksköterskor examineras ibland utan vare sig teoretisk utbildning eller praktik med psykiskt sjuka. har i utvärderingen av olika vårdutbildningar ställt sådana krav, vilket hörsammats av vissa högskolor som börjat höja kvaliteten på sina grundutbildningsprogram för att få fortsatt ackreditering. Nästa utvärdering sker . Innehållet i befintliga utbildningar utmärks enligt utvärderare av "1800-talstänkande" och det saknas evidensbaserad kurslitteratur för dessa personalgrupper. Evidensbaserad vård har vetenskaplig grund och baseras på fakta. Man använder sig av randomiserade (slumpmässiga) kontrollerade studier, statistiska analyser, historiska kontroller, fallbeskrivningar, kvalitativ forskning m.m. De medicinska fakulteter som utbildar läkare borde alltså få lärarresurser och kvalitetsgranskade kursplaner (core curriculum) för att utbilda vårdstuderande som i sina yrken kommer att ansvara för psykiskt sjuka. Innehållet i utbildningarna borde grundas i vetenskap och riktlinjer som framtagits av expertgrupper med representanter för personalgrupper, patienter och anhöriga. Sådana vårdprogram finns utarbetade av landsting, bland annat i och . De aktuella personalgrupperna riskerar att utsättas för våld, stigmatisering och utmattningssyndrom, särskilt de som saknar behörig kompetens. Anhöriga vittnar om hur osystematiskt och dogmatiskt vården bedrivs på sina håll. I många vårdverksamheter saknas tillgång till daglig sakkunnig handledning av psykiater och läkare. Situationen för många psykiskt sjuka kan liknas vid hur det vore att vara passagerare på med bryggan och maskinrummet bemannade av modellbåtsentusiaster. Det står fullständigt klart att det saknas en helhetsbild och ett samlat grepp när det gäller utbildning av all den personal som på olika sätt arbetar med psykiskt sjuka personer. Regeringen bör ansvara för detta samlade grepp. Där skall ingå analys om aktuella utbildningar, deras innehåll och också förslag om utveckling av dem. Evidensbaserad psykiatrisk sjukdomslära bör ingå som en naturlig del. Behovet av kontinuerlig vidareutbildning för vissa personalgrupper bör också undersökas. För att skapa ett kunskapsvänligt klimat i vården bör det också finnas möjlighet för vårdpersonal att vidareutbilda sig, att tillgodoräkna pedagogiska meriter och forskningsmeriter och att kunna avsätta arbetstid för förkovran och forskning.