mot · GR02MJ37 · 2004-02-04 00:00:00 — med anledning av framst. styrelses framställning angående djurskyddstillsynen styrelses framställning angående djurskyddstillsynen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förprövningsinstrumentet bör breddas till att hantera samtliga aspekter inom gården som är av betydelse för djurskydd eller djurhälsa, t.ex., så att djurskyddslagstiftningens krav gällande bete och utevistelse för djur kan uppfyllas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att krav införs på att länsveterinär deltar i beslut rörande förprövning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen vidtar de åtgärder som krävs för att förbättra verkställigheten hos polismyndigheten då det gäller omhändertagande av djur. begär att regeringen verkar för att motsvarande utveckling inom åklagarämbetet som skett inom miljörättens område också initieras då det gäller djurskyddsrätt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en särskild kurs i förvaltningsrätt med fokus på veterinärens roll i det lagstadgade djurskyddet införs i veterinärutbildningen. begär att regeringen, via , garanterar tillgången på fortbildningskurser med liknande innehåll till utexaminerade veterinärer. Den svenska djurskyddslagen tillhör en av de mest utvecklade i världen, och dess särskilda fokus på god djurmiljö, hälsa och naturligt beteende (4 § DL) gör den i många avseenden unik. Djurens rätt till naturligt beteende finns vidare reglerat i 1 och 3 §§ djurskyddsförordningen. Dessutom skall både djurstallar (5 och 6 §§) och ny teknik (7 och 8 §§) förprövas utifrån djurskydds- och djurhälsosynpunkt innan de tas i bruk. Djurskyddsförordningen reglerar även vissa specifika aspekter som har betydelse för vissa djurslags förmåga att bete sig naturligt (9 och 16 §§). I de föreskrifter som utfärdat för djurhållning inom lantbruket (SJVFS 2003:6) finns ytterligare regleringar av skötsel och djurmiljö. Tillsynsverksamheten vilar på tre organisatoriska ben. Den centrala myndigheten utfärdar föreskrifter utifrån det ramverk som djurskyddslagen och djurskyddsförordningen satt upp. Den centrala nivån har också ansvar för tillsynsvägledning, rådgivning och utbildning. De kommunala nämnderna inom miljö- och hälsoskyddsområdet ansvarar för den operativa tillsynen gentemot verksamhetsutövare/djurägare. Då tillsynsmyndigheten har anledning att misstänka brott mot djurskyddslagen förs ärendet vidare till polisväsendet och åklagarämbetet, som har att tillse att en juridisk prövning sker. För att tillsynen ska fungera effektivt krävs att samtliga ben fungerar väl, då inget system är starkare än sin svagaste länk. En tydlig central myndighet med tydligt uppdrag har länge drivit kravet på att djurskyddsfrågorna skall sortera under en egen myndighet. Så beslutades också genom proposition 2001/02:189, och trädde i funktion . Det är ännu för tidigt att utvärdera den nya myndigheten, men en hel del av de problem som påpekas i angående dubbla roller har härigenom hanterats. belyser även förprövningsinstrumentet. Förprövningen är en mycket viktig åtgärd i det förebyggande djurskyddsarbetet, och det borde utnyttjas mer än vad som fallet är . Förprövningen bör omfatta samtliga aspekter inom gården som har menlig inverkan på djurskydd eller djurhälsa. Som exempel kan nämnas det förslag som gjorde i en skrivelse till regeringen (Dnr 34-4814/01). Förslaget gällde en förändring i djurskyddsförordningen 5 § så att prövningen också ska omfatta huruvida djurskyddslagstiftningens krav gällande bete och utevistelse för djur kan uppfyllas. Detsamma gäller åtgärder som ligger utanför själva byggnationen, som t.ex. hur djur och materialflöden ser ut samt ventilationslösningar. Detta är exempel som har hög bärighet på gårdens djurhälsoläge. tar även upp problematiken med slutbesiktningar som inte genomförs. föreslog i samma skrivelse en förändring av förprövningen till två steg, förhandsgodkännande respektive slutligt godkännande. Vi anser att detta förslag skall beaktas. Då det är mycket viktigt med veterinär kompetens i förprövningen bör riksomfattande krav införas på att länsveterinär tillsammans med byggnadstekniska kompetens fattar beslut i dessa ärenden. skiftar granskningsrutinerna mycket mellan olika län. En operativ tillsyn med centralt stöd och med möjlighet till samverkan Ett flertal utredningar har visat på bristande tillsynsverksamhet. 2003:1, Hur effektiv är djurskyddstillsynen, är inget undantag. De rekommendationer som föreslås är välgrundade och bör beaktas av regeringen. Enligt proposition 2003/04:1 avser regeringen att återkomma då det gäller t.ex. samverkan, ett av de förslag som lyfts i . I samband med det bör fler av de förslag som läggs i rapporten hanteras. Ett rättssystem som prioriterar djurskyddet pekar också på verkställighetsproblematik då det gäller omhändertagande av djur. Detta är mycket allvarligt, då beslut om omhändertagande endast fattas vid grav djurskyddsproblematik. Varje fördröjning i verkställandeledet innebär ett otillbörligt förlängande av djurens lidande. Regeringen bör vidta de åtgärder som krävs för att förbättra verkställigheten hos polismyndigheten då det gäller omhändertagande av djur, bland annat genom krav på att varje lokal polismyndighet upprättar en förberedd plan och uppstallningskontakter för att snabbt kunna genomföra ett omhändertagande. I vissa regioner tar det oskäligt innan omhändertagande sker. Som exempel kan nämnas att det i län föreligger ett antal månadsgamla fall av omhändertagandeärenden som ännu inte är verkställda. På miljöområdet ledde införandet av till betydliga förbättringar inom polis- och åklagarämbetet. Det finns särskilda miljöpoliser, och riksåklagaren har en särskild organisation för miljöbrottsbekämpning. Miljöbrott handläggs av särskilda miljöåklagare, vilket ger möjlighet för specialisering inom åklagarämbetet. En sådan organisation vore lämplig även för djurskyddsrättsfall, och skulle kanske minska den skillnad i bedömning som föreligger mellan olika åklagarmyndigheter. Det finns exempel på mycket grava djurskyddsfall där förundersökningen har lagts ner, medan djurägare i andra regioner bötfälls redan vid mindre förseelser. Givetvis måste rättstillämpningen vara lika, oberoende av var brott mot djurskyddslagen begås, och en utveckling i analogi med miljöbrott är eftertraktansvärd. Riksåklagarens miljöbrottsenhet har också ansvar för ett frivilligt samarbetsorgan där samtliga myndigheter, även tillsynsmyndigheter, med anknytning till miljöbrottsbekämpning är representerade. Inom finns också ett särskilt tillsyns- och föreskriftsråd, vilket är reglerat i instruktion (SFS 2001:1096). Även detta kan tjänstgöra som modell för djurskyddet. Ökad kunskap hos yrkesgrupper med ansvar för djurskydd Samtliga i verksamma veterinärer har en lagstadgad anmälningsplikt då det gäller djurskydd. Att kunna hantera ett djurskyddsfall på ett ur förvaltningssynpunkt korrekt sätt är därför en fråga som berör hela veterinärkåren, och inte bara distrikts- och besiktningsveterinärorganisationen. Detta gör att erhållandet av denna kompetens inte bara är en vidareutbildningsfråga utan också en fråga för grundutbildningen, veterinärutbildningen vid SLU. En särskild kurs i förvaltningsrätt med fokus på veterinärens roll i det lagstadgade djurskyddet bör därför införas i veterinärutbildningen. Likaså bör regeringen, via , garantera tillgången på fortbildningskurser med liknande innehåll till utexaminerade veterinärer.