mot · GS02MJ434 · 2004-10-02 00:00:00 — De flesta av oss har inte längre någon självklar koppling till skog och natur trots att det finns fakta som talar för att människor mår bra av att vistas i skogen. Långtidssjukskrivna mår bättre genom skogskontakter och friskvård är en mycket bra form av vård. För de friska ökar vistelsen i skog och natur välbefinnandet. En ökad satsning på att utveckla skogens sociala värden i glesbygden, framför allt för att skapa förutsättningar för naturturism, är till fördel både för den regionala utvecklingen och för naturvårdsarbetet i skogen. För att skogen ska ha ett värde för turism krävs att den är mångfasetterad och rik på naturupplevelser. Således finns det skäl att beakta den sociala dimensionen av skog även i glesbygdsregioner. anser att tätortsnära skogar ska planeras och skötas så att de blir attraktiva, lättillgängliga och passar för friluftsaktiviteter, under förutsättning att detta inte kommer i konflikt med naturvårdshänsyn. Ständiga krav på tillväxt inom skogsindustrin kan inte mötas med ständigt ökad tillväxt i skogen. Istället måste tillväxten bestå i mer vidareförädling och produktion av kvalitetsvirke snarare än bulkvaror. I har vi goda förutsättningar att producera kvalitetsvirke, och med vidareförädling kan vi också hålla uppe sysselsättningen inom skogssektorn. ser positivt på den svenska satsningen på träteknisk utveckling och forskning vilken regeringen initierat. och västvärldens energiförbrukning kan minskas radikalt genom sparande och effektivisering, men en ökad användning av biobränslen är ändå nödvändig. har uttaget av biobränsle från skogen ökat dramatiskt. Mycket av trädens näringsämnen sitter i barren och det är därför viktigt att groten tas ut ur skogen när barren ramlat av samt att askåterföring tillämpas. anser att biobränsleuttag måste göras på så sätt att inga negativa effekter på framtida produktion, naturvärden eller försurningsstatus uppkommer. Skogspolitikens medel är av rättslig, ekonomisk och administrativ art. Till de statliga åtagandena hör att tillhandahålla information, rådgivning och utbildning om gällande regelverk och lämpliga former för att bedriva ett hållbart skogsbruk. Staten har även åtagit sig att finansiera viss forskning och att informera om nya rön och ny metodik. Staten skall även bedriva tillsyn av efterlevnaden av skogsvårdslagen och andra lagar som räknas som skogspolitiska medel. Skogspolitikens mål baseras på att skogsbruket gör åtaganden utöver vad lagstiftningen kräver. Därför har statlig rådgivning och information en viktig roll för hur väl skogspolitikens mål uppfylls. utvärderingar visar tydligt att insatser som röjning i ungskog och naturvårdshänsyn vid avverkning blir bättre med bra rådgivning. anser att skogsvårdsorganisationens arbete med information, rådgivning och utbildning har hög prioritet. Ytterst har dock skogsägarna ett eget ansvar för kunskapsinhämtande om regelverk och de skogspolitiska målen. I och med den nya skogsvårdslagen avreglerades skogsbruket som naturvårdskraven ökade. Skogsvårdsstyrelserna blev mer av naturvårdsmyndighet men behöll sin gamla roll som produktionsrådgivare. Man har därmed kvar sina breda och mestadels goda kontakter direkt med skogsbrukarna. Tyvärr är inte kunskaperna om naturvård alltid de bästa, eftersom de flesta anställda har sin utgångspunkt i en äldre skogsbruksutbildning. önskar en större spridning av kompetenser inom SVO i form av fler biologer och skogligt utbildade med naturvårdsinriktning. Motsvarande vill vi se att den skogliga kompetensen höjs på landets länsstyrelser. är den mest regionaliserade av statens myndigheter med 126 kontor spridda över hela . En förutsättning för denna spridning, trots relativt knappa statsanslag, är en betydande andel uppdragsverksamhet. Med rätt kunskaper på SVO kan man minska riskerna för att ömtåliga natur- och kulturobjekt förstörs på grund av olämpligt skogsbruk. Det har också visat sig att SVO har lättare för att arbeta med avsättningar än , vilket vi tror beror på det samarbete och ömsesidiga förtroende som SVO och brukare ofta har etablerat. ser vinster med SVOs dubbla roll, vilken ger möjlighet till rådgivning och upplysning i samband med avverkningsplanering. Vi anser vidare att det är viktigt att SVOs uppdragsverksamhet bedrivs i enlighet med de skogspolitiska ambitionerna. Länsstyrelsernas miljöenheter är tämligen hårt arbetsbelastade med en bred miljö- och naturskyddsverksamhet. Tyvärr är kontakterna direkt med skogsbrukarna begränsade. Samarbetet mellan länsstyrelser och skogsvårdsstyrelser har successivt förbättrats avseende informella kontakter i frågor om områdesskydd och naturvård. Samrådet sker i vissa fall löpande genom parvisa kontakter och i andra fall enligt särskilda överenskommelser om vad som skall samrådas om. Men fortfarande förekommer det alltför många misstag i naturvårdsarbetet beroende på bristande informationsutbyte. anser att skogs- och naturvårdsmyndigheterna bör utforma ett fastare och mer formaliserat samarbete. Största delen av skogsvårdslagen bör ingå i anser att bör innefatta nuvarande lagar som är centrala för all miljöpåverkande verksamhet och vara heltäckande. Skogsvårdslagen behandlar till stor del naturvårdshänsyn och hushållning med naturresurser. Regeringen bör därför närmare pröva hur skogsvårdslagen, eller åtminstone stora delar av den, kan inarbetas i . Förväntade följder av växthuseffekten är ett varmare klimat och rikligare nederbörd. Som en följd förväntas flera skadedjur få det gynnsammare och deras utbredningsområden förflyttas längre norrut. Även andra organismer i skogen kommer att påverkas av ett förändrat klimat. Detta är dock något som måste hanteras inom miljö- snarare än skogspolitiken. kommer förslag om att skog ska tillgodoräknas som kolsänkor i klimatarbetet. vänder sig starkt emot detta eftersom det är ett passivt förhållningssätt som saknar vetenskaplig grund. Det finns skogar, framförallt våtare sådana, som är nettokoldioxidproducenter snarare än upptagare. Däremot kan skogen bistå med icke fossil energi, vilket är positivt för att hejda klimateffekten. Köp, arv och ägande Andelen skogsägare som inte bor på fastigheten ökar. Många skogsfastigheter har ärvts av en eller flera nya skogsägare som ofta inte har några ingående skogsbrukskunskaper. Många av dessa fjärrägare anger andra skäl än ekonomiska till sitt ägande. Personlig relation, naturvård eller jakt kan vara skäl till att man behåller en skogsfastighet. En annan ägarkategori är aktieägaren, eller fondinnehavsägaren. Denne ägare är ännu mer anonym och har ofta strikt ekonomiska skäl till sitt ägande. ser det som positivt med ägare som har en personlig relation till sin fastighet, antingen känslomässig eller som försörjningsbas. Vi tror att det ger förutsättningar till ett långsiktigt brukande. är det bra med lokala utkomstmöjligheter i regioner där sådana annars ofta saknas. Staten har och har haft en ambition att fastigheter ska bli större och ekonomiskt rationellare. Det är därför skattemässigt fördelaktigare för en som redan har skog jämfört med en som inte har det att köpa ny skog. anser inte att det finns ett egenintresse i stora fastigheter, tvärtom kan det ur miljösynpunkt ibland vara bra med ett splittrat ägande med olika intensitet i brukandet. Därför anser vi att särreglerna vid rationaliseringsförvärv ska bort. Utredningar har visat att skogsavdragen bidrar till dyra fastigheter. De dyra köpeskillingarna finansieras sedan ofta med stora föryngringsavverkningar. Även de liberalare avverkningsreglerna har i och med lagstiftning inneburit att skogsfastighetspriserna har ökat överallt i landet. Det är viktigt att avdragsregler och lagstiftning inte bidrar till exploaterande virkesuttag i samband med fastighetsöverlåtelser. En skogsfastighets pris påverkas i hög grad av den kortsiktiga avkastning man kan förvänta sig från fastigheten. En av de tråkigaste effekterna av detta är att den samvetsgranne skogsfastighetsspekulanten som inte vill kalavverka maximalt antingen måste ha mycket god ekonomi eller helt enkelt avstå från köpet. anser att en översyn av lagstiftningen vid överlåtelse bör göras i syfte att främja småskaligt långsiktigt ägande och brukande. Dessutom måste lagstiftningen skärpas så att möjligheterna för s.k. skogsklippare att skövla fastigheter begränsas. Allt skogsbruk måste baseras på långsiktigt tänkande. En ägare som låtit skogen växa på fastigheten och därmed skapat ett mervärde får vid försäljning betala reavinstskatt på värdeökningen. Den nye ägaren kanske bestämmer sig för att hugga ner de träd han just köpt för skattade pengar. Det blir då moms på virket och sedan inkomstskatt på det som är kvar av försäljningsbeloppet. Det är något märkligt att försäljning av just virke ses som ren förtjänst och inte som en försäljning av en vara. I normalfallet kan en näringsidkare som köper och sedan säljer vidare en vara dra av skatten. anser att en översyn av beskattning vid virkesförsäljning bör göras i syfte att göra den rättvisare och mer jämställd med övrig näringsverksamhet. I samband med ersättningar för områdesskydd i form av biotopskydd eller reservatsbildning uppkommer i många fall en för ägaren inte oväsentlig reavinstbeskattning. Denna beskattning gör att en stor del av ersättningen äts upp, vilket ägaren ibland vill ha täckning för i ett högre intrångsbelopp. Därmed försvåras, fördyras och försenas ofta skyddsprocessen på ett onödigt sätt. anser att reavinstbeskattning ska utgå vid intrångsersättningar eller i samband med områdesskydd. Kvinnliga skogsägare äger en knapp sjundedel av den totala ytan brukbar skogsmark i och av de privata skogsägarna är kvinnor. Trots det finns nästan inga kvinnor representerade i ledningar och styrelser för skogsbolagen eller på skogsvårdskontoren. Undantag finns dock, till exempel i statliga där kvinnorna är välrepresenterade i styrelsen. anser att det finns stora vinster med fler kvinnor i , inte minst ur naturvårdssynpunkt; kvinnliga skogsägare är i genomsnitt mer intresserade av naturvård än manliga skogsägare. Ökad produktion i familjeskogsbruket, Skogforsk 2004