mot · GR02Fi23 · 2004-05-03 00:00:00 — Reformer som leder till ökade offentliga utgifter ska rymmas inom en sådan ram att budgetmarginalen kan vara en buffert mot det oväntade. 12.2 Mål för det offentliga sparandet Regeringens andra mål är att de totala offentliga finanserna, d.v.s. staten, kommunsektorn och pensionssystemet tillsammans, ska ha ett överskott som motsvarar av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Detta uppnåddes när de starkt positiva effekterna av högkonjunkturen och börsbubblan 19992001 fanns med i bilden. har en av världens mest konjunkturkänsliga offentliga finanser och en uppgång av det slag som rådde omkring får därför en starkt positiv statsfinansiell effekt. Men detsamma gäller i nedgången. När konjunkturen viker så försämras de offentliga finanserna snabbt. När de ovanligt gynnsamma siffrorna försvinner ur bilden ser de offentliga finanserna betydligt mörkare ut. Detta framgår av följande tablå som visar femårsgenomsnitt för de offentliga finanserna. (Att femårsgenomsnitt används beror på att en konjunkturcykel i allmänhet anses vara .) Här framgår att regeringen nu inte längre lever upp till sitt mål att ha ett överskott motsvarande av BNP över konjunkturcykeln. Femårsgenomsnitt, procent av BNP Detta kan också utläsas av att det strukturella sparandet, dvs. det sparande som så långt möjligt är rensat från konjunktureffekter, inte når enligt vårpropositionen. Strukturellt offentligt sparande enligt vårpropositionen, procent av BNP: 2002 2003 2004 2005 2006 -0,2 1,1 1,2 1,3 1,6 2 2 2 2 2 Strukturellt sparande i staten (uppskattning) -2,2 -0,9 -0,8 -0,7 -0,4 Det strukturella offentliga sparandet borde med regeringens målsättning egentligen ligga . Regeringen kommer som framgår av genomsnitten ovan inte på länge att komma upp i ett genomsnitt på . Det skulle krävas mycket drastiska åtstramningar av finanspolitiken efter nästa val för att t.ex. för genomsnittet för åren 20042008 komma upp i . Det skulle kräva förbättringar av statsfinanserna om från den sannolikt optimistiskt prognoserade nivån 2006. Detta är inte trovärdigt. Regeringen har i praktiken givit upp målet om ett överskott i det totala offentliga sparandet på av BNP. Till detta kommer att den praxis som utvecklats i regeringens inklusive stödpartiernas inriktning av finanspolitiken innebär att marginalerna förbrukas. Att marginalen är på väg att försvinna har redan framgått. Det finns särskilt stor risk för svinn 2006, som är ett valår. Regeringen redovisar inte de samlade finanspolitiska effekterna men har en intressant redovisning av finanspolitikens inriktning som i stort sett har samma förutsättningar som regeringen. Diagrammet visar den mycket kraftiga finanspolitiska stimulans som regeringen släppte loss . (har ingen prognos .) Regeringen hävdar nu i vårpropositionen att finanspolitiken ska skärpas . Det verkar inte troligt. Om regeringen med stödpartier har förbrukat budgetmarginalerna även mellan valen är det minst av allt trovärdigt att det skulle ske en skärpning av budgetpolitiken motsvarande närmare 10 miljarder . Det är således troligt att den lilla rest av budgetmarginalen som finns kvar och den betydligt större som anges kommer att förbrukas. tillstyrkte 1997 målformuleringen om ett överskott på av BNP. Men som partiet tidigare redovisat i ekonomiska motioner är situationen annorlunda i och med det nya pensionssystemets införande. Målformuleringen för finanserna måste ta hänsyn till de ändrade förhållandena. Premiepensionerna är grundlagsskyddad privat egendom. har aviserat att man eventuellt inte längre ens kommer att räkna premiepensionssparandet som offentligt sparande. Det går i praktiken inte heller att föra pengar mellan AP-fondsystemet och statsbudgeten utöver en enligt pensionsöverenskommelsen eventuell överföring utan att bryta mot den breda politiska pensionsöverenskommelsen eller mot löftena till dagens och framtidens pensionärer. Det samlade pensionssystemet ligger därför i realiteten vid sidan av diskussionen om mål för det offentliga sparandet. Pensionssystemets sparande bör därför inte räknas in i det mål som bör fastställas. Sparandet i pensionssystemet kan beräknas ligga på av BNP . För kommunerna gäller ett balanskrav som avser varje enskild kommun och som för hela kommunsektorn innebär ett finansiellt sparande som ligger nära balans. Den kommunala verksamheten bör vara stabil. Även om det inte är givet att reglerna för kommunerna inte i någon mån ska kunna påverkas av konjunkturen bör huvudregeln vara att förutsättningarna ska vara stabila och att man bör kunna räkna med att kommunsektorn är i balans. Det är därmed i första hand för statens finanser som det är angeläget att sätta upp medelfristiga mål. (Vi kan notera att SNS, och Samhälle, i sin senaste konjunkturrådsrapport argumenterar för just detta.) Det är varken rimligt ekonomiskt eller försvarbart moraliskt att genom långsiktiga underskott och en långsiktig skulduppbyggnad vältra över problem på kommande generationer. De strukturella ekonomiska problem som finns , med underskott i finanserna och en stor andel av befolkningen utanför arbetet, måste hanteras och vändas . Regeringen agerar kortsiktigt, oansvarigt och omoraliskt genom att låta såväl underskott som utanförskap växa. Ju längre man låter detta gå, desto svårare är det naturligtvis att vända utvecklingen. Det kommer dessutom inte att bli lättare att vända detta i en senare period, där demografiska förändringar ställer ännu större krav. Dagens politiker har inte rätt att ta springnota. anser att statens skuld bör minska både i absoluta tal och som andel av BNP. Förutom de moraliska skäl som talar för en minskad statsskuld får också den ekonomiska politiken en större handlingsfrihet som gör det möjligt att möta påfrestningar på samhällsekonomin. En låg statsskuld ger utrymme för en stabiliseringspolitik som främst består i att den automatik i inkomster och utgifter som stimulerar i nedgång och stramar åt i uppgång, de s.k. automatiska stabilisatorerna, tillåts verka fullt ut. En låg statsskuld är den bästa bufferten och skapar reserver så att den ekonomiska politiken kan få tillräcklig rörelsefrihet. anser vidare att det är principiellt felaktigt att staten äger och driver företag. Tillgångar i form av statliga företag ska avyttras och skuldsättningen minska i motsvarande mån. Detta krav är främst ideologiskt motiverat. Staten ska inte både vara den som sätter spelreglerna för företagen och äger och driver företag. Det statliga företagsinnehavet ska därför minska i den takt som försäljningar lämpligen kan ske och statsskulden minska i motsvarande mån. Målet bör vara att statens finansiella sparande (tillsammans med kommunsektorn) ska vara i balans över en hel konjunkturcykel. Statens skuld blir då oförändrad i absoluta tal men sjunker som andel av en stigande BNP. Målet formuleras på följande sätt: statens finansiella sparande ska vara noll över en konjunkturcykel. Med en kommunsektor i ungefärlig balans kommer då det totala offentliga finansiella sparandet att över konjunkturcykeln bestå av det sparande som pensionssystemet uppnår. Det innebär för det närmaste decenniet att detta överskott i genomsnitt kommer att ligga på av BNP. Men den operativa målsättningen avser inte det offentliga sparandet utan staten. Målet om balans i statens och kommunernas samlade sparande ska avse en hel konjunkturcykel. Utgående från dagsläget och med hänsyn till den troliga konjunkturutvecklingen är det inte rimligt att försöka uppnå balans redan till 2006. Det är en lämplig avvägning att överskott som balanserar det nuvarande underskottet uppnås efter 2006. Statens och kommunernas samlade sparande 20042006 -1,8 -1,5 -1,0 Sparande Socialdemokraterna med förbrukade marginaler -1,8 -1,6 -1,8 -1,8 -1,1 -0,7 politik, om den kan börja få effekt , syftar till att nå målet för det finansiella sparandet successivt. Med ett överskott i staten på mellan ½ och av BNP under tre av nästa mandatperiods nås balans i genomsnitt för en femårsperiod. Som framgår av följande diagram har regeringen inte annat än kortvarigt uppnått balans eller överskott i statens och kommunsektorns sparande. De engångsöverföringar som skedde från AP-systemet 19992001 bör räknas bort bl.a. därför att de motsvaras av utgiftsåtaganden från statens sida. Genomsnittet exklusive dessa överföringar är av BNP. Det finns stor risk för att regeringen, mot bakgrund av dagens strukturella underskott, i den fortsatta diskussionen om ytterligare en överföring från AP-fonderna (den s k kontrollstationen) kommer att vilja hyfsa sina siffor inför nästa val. Statens och kommunernas samlade finansiella sparande 19962006 12.3 Medvetenhet om gjorda åtaganden Ett viktigt skäl för ställningstagande i fråga om ordning på statsfinanserna och balans i statens sparande är att vi vill undvika uppbyggande av skuldbördor . Men statens in- och utbetalningar säger inte heller hela sanningen om statsfinanser och om hur framtida välfärd och skattebördor påverkas. Det gäller också att se vilka ryggsäckar i form av gjorda åtaganden som lämnas vidare till framtida skattebetalare. Det visas inte minst av det som pågår med överflyttning från sjukpenning till i praktiken oftast varaktig förtidspension med sjukersättning. Varje gång en lång sjukskrivning slutar i utslagning från arbetsmarknaden får statskassan en skuld för förtidspension sjukersättning fram till det år då ålderspensionen tar över. ökade, enligt RFV:s årsredovisning, den skuld som byggts upp av kommande förtidspensioner med omkring 40 miljarder. Enligt verkets årsredovisning ökade samma skuld för det som bytt namn till sjuk- och aktivitetsersättningar med närmast osannolika . Denna försämring av statens ekonomiska ställning, som regeringen inte ens anser värd att redovisa ordentligt i vårpropositionen, är 5½ gånger större än EU-avgiften eller motsvarar 10 gånger kostnaden för hela polisväsendet. Denna överföring och skulduppbyggnad är inte heller slut. Även om mycket mer kan göras för att få långtidssjuka åter i arbete, kommer en fortsatt överströmning från sjukpenning till sjukersättning att ske . Den skuldbörda som byggs upp är enorm. En tämligen tydlig bokföring av statens affärer på kort sikt åtföljs tyvärr inte av någon samlad bild av vilka långsiktiga åtaganden som byggs upp. Det är egentligen bara ålderspensionerna som i det nya pensionssystemet har en redovisning som klart visar om systemet är i långsiktig finansiell balans eller inte. Där finns dessutom en automatik för att upprätthålla balansen och inte tillåta att en ohållbar situation utvecklas. Även om metodproblemen är svåra att övervinna behöver det läggas mer kraft på att utarbeta liknande metoder för att bedöma den framtida balansen i statsfinanserna och kostnaderna för åtaganden som görs. Det gäller att se farorna , att lämna redovisningar för nya bördor på ett tidigt stadium och ha styrsystem som gör att olika myndigheter och verksamheter snabbt bromsar nytilkommande allvarliga hot mot statsfinanserna och välfärden, i stället för att, som med sjukskrivningarna, förvärra läget och öka farten i de onda cirklarna. Vad som här sagts om budgetens ramverk och behov av förändringar gör att vi anser att budgetlagen och budgetprocessen bör reformeras och förtydligas. Statsbudgeten bör upprättas i huvudsak efter samma principer som varje småföretagare bokför, nämligen efter när kostnader uppstår och inte när betalningen genomförs. Budgetmarginalen bör få avsedd innebörd. Utgifter och inkomster, nettoredovisning m.fl. företeelser som används för att manipulera utgiftstaket bör tydligare definieras så att inte kan bryta mot budgetlagen hur som helst med mindre än att man i så fall tydligt ändrar lagstiftning. bör även skuldåtaganden kunna redovisas. Målet för sparandet bör formuleras som mål för statens sparande. 12.4 Den långsiktiga inriktningen Vår politik skiljer sig från den socialdemokratiska regeringens på flera sätt. Vi vill ha klarare och mera relevanta mål för det offentliga sparandet. Det var rimligt att ställa upp ett mål för det samlade offentliga sparandet. med det nya pensionssystemet är det av större värde att formulera målet för de områden där politiken direkt kan påverka: staten och kommunerna. Men politiken skiljer sig också i många avgörande sakfrågor. Vi vill sänka de mest skadliga skatterna för jobb och företagande och vi vill inte att statens åtagande ständigt ska innefatta nya delar av tillvaron. Vi vill ha mindre känsliga statsfinanser, vilket betyder att såväl inkomster som utgifter succesivt bör vara lägre, men också att system kan göras mera robusta. Utgiftstaken bör följaktligen vara lägre. På kort sikt är det svårt att åstadkomma stora förändringar. Utgiftssystemen är tröga och människor har byggt sin planering på dem. Hänsynstagandena vid förändringar måste vara många. Men det handlar också om att kunna prioritera. Det handlar bl.a. om att prioritera genuint offentliga åtaganden som rättsväsendet och det yttre skyddet. Det handlar också om att se de områden där ingen annan än det offentliga kan svara för större åtaganden som handikappåtgärder och politik som frigör familjer från en pressad ekonomisk situation m.m. De skattesänkningar vi prioriterar är de som lättar skattetrycket på arbete, sparande och företagande. Marginalskatterna måste sänkas, människor få större möjlighet att förbättra sin situation, skatt på företagande måste på ett helt annat sätt ta hänsyn till det risktagande som ligger i företagande. Med en bättre skattepolitik kan vi få fler i arbete och lätta försörjningsbördan. De första stegen på denna långsiktiga inriktning tas genom de skatte- och utgiftsförändringar som vi vill genomföra , se tabell 11. Där anges huvuddragen i politiken på kort sikt, de mera detaljerade ställningstagandena kommer att ske inför budgeten . Huvuddragen i skatte- och utgiftspolitik och 2006 Miljarder kronor, avrundade siffror Värnskatt, brytpunkt, förvärvsavdrag, a-kasseavgiften -1,5 -2,5 Vissa skattereduktioner, avdrag -0,5 -0,5 Gåvor, pensions- sparande -0,5 -0,5 -8,5 -7,5 Nej till regeringens åtgärder delvis, offentliga lokaler, nedsättningar Mera till polis, domstolar, kriminalvård -1,5 -1,5 -0,5 -0,5 Mera resurser till ger snabbare asylprocess -2,5 Äldreomsorgen, vårdgaranti, psykiatri, tandvård, handikapp Lägre utgifter sjuk- penning, överföring till trafikförsäkring -12,5 Finansiering med avdragsgill egenavgift -10,5 -10,5 Investeringsbidrag, vuxenstöd, regionalpolitik m.m. -4,5 Finansiellt sparande jämfört med regeringen utgiftstak och budgetmarginal skiljer sig i betydande grad från regeringens (mdr): Med denna inriktning kommer politik vad gäller skatter, offentliga utgifter och finansiellt sparande att skilja sig från regeringens prognos på följande sätt: Finansiellt sparande, skatte- och utgiftstryck Det är framför allt på tre områden som vi vill föra en väsentligt annorlunda politik än regeringen. Det gäller biståndet, rättsväsendet och den sociala verksamheten. Återigen föreslår regeringen begränsningsbelopp på biståndet. För att klara utgiftstaket planerar regeringen att återigen spara på biståndet med en halv miljard. Biståndet ska inte användas som budgetregulator. Den ryckiga hanteringen av biståndsanslaget har resulterat i att planerade och påbörjade projekt har fått ställas in. Det får negativa konsekvenser för både biståndets legitimitet och de människor vi avser hjälpa. ska vara ett föredöme och gå i spetsen för en generös biståndspolitik. Regeringen säger i vårpropositionen att man kommer att återställa biståndet till en procent av BNI . Med de belopp som anges uppnår man inte detta. I motsats till regeringen har en realistisk plan för en återgång till enprocentsmålet till 2006. En utveckling med inriktning på demokrati i samverkan med bättre ekonomiska villkor och interna reformer är avgörande för att fattiga människor i fattiga länder ska kunna få bättre levnadsvillkor. Demokrati ska sålunda vara det överordnade målet för svenskt utvecklingssamarbete. I de fall bistånd ska bedrivas i diktaturstater ska det ske via enskilda organisationer. De länder som bör komma i fråga för långsiktigt samarbete ska vara länder som i allt väsentligt delar våra värderingar vad gäller vikten av demokrati. Regeringen vill istället verka mer eller mindre överallt. Detta riskerar att resultera i sämre måluppfyllelse. När det gäller EU:s bistånd har det kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser och kontrollen av dessa. Det arbete som pågår med att reformera EU:s biståndspolitik måste därför påskyndas. Demokrati skall vara det övergripande målet även för EU:s biståndspolitik. Svenskt rättsväsende är systematiskt underfinansierat. Rättsväsendets långsiktiga planering präglas av ryckighet till följd av regeringens oförmåga att prioritera och ge klara besked. har föreslagit mer än regeringen till de rättsvårdande myndigheterna. Det behövs såväl reformer som ökade resurser för att öka antalet uppklarade brott, stärka kvaliteten, öka genomströmmingen i rättskedjan och förbättra återanpassningen i samhället av dömda personer. När det gäller polisen måste det skapas möjligheter att anställa nya poliser. Det behövs vidare satsningar mot bl a våld mot kvinnor, hatbrott, gängbrottslighet, narkotikabrott och grovt organiserad brottslighet. Åklagarväsendet har betydande arbetsmiljöproblem till följd av ökad arbetsbelastning och tidigare åtstramningar. För att möjliggöra nödvändig specialisering på åklagarsidan krävs också fler åklagare. Domstolarnas framtida organisation är osäker. Höga balanser och omfattande tidspress gör att kvalitet ifrågasätts. Den omfattande nedläggningen av tingsrätter leder till ytterligare urholkande av samhällets rättsstruktur i hela landet. Kriminalvården behöver kommande år fortsätta att höja medarbetarnas kompetensnivå, bygga fler högkvalitativa anstaltsplatser, öka säkerheten samt satsa på innehåll vad gäller behandling, utbildning och arbete. Rättshjälpen måste förstärkas. Rättstryggheten är också central för tillväxten. En viktig förutsättning för ekonomisk tillväxt är lika konkurrensvillkor. Hederlig företagsamhet ska inte behöva konkurrera med ohederlig. Den ekonomiska brottsligheten urholkar samhällskontraktet och den sunda marknadsekonomin eftersom spelreglerna inte är desamma. Dessvärre finns det klara tecken på att den ekobrottsbekämpande verksamheten i har problem. borde återföras till att vara en integrerad del av åklagarverksamheten. 12.5.3 Vård och sociala frågor I vårdfrågorna måste uppmärksamheten riktas på dels de områden där bristerna är störst och där patienter ofta far illa, dels det som måste ändras för att sjukvården ska vara ett stöd för sjukförsäkringen. I psykiatrin och i missbrukarvården finns brister av ett slag som dessbättre annars är sällsynt i svensk vård. De drabbar även anhöriga hårt, inte minst barn till såväl psykiskt sjuka som missbrukare. För att förbättra förhållandena inom psykiatrisk vård behövs, förutom ett antal lagändringar, även ett stöd från staten. I äldrevården kan brister förvärras när antalet vårdbehövande med tiden växer, som svårigheterna att rekrytera och behålla lämplig personal kan förvärras. Äldrevården är den stora sektor i välfärden där kvalitet och trygghet är mest hotade om dagens situation på arbetsmarknaden och i statsfinanserna inte kan förbättras. För förbättringar i äldrevårdens kvalitet kommer staten att genom stimulansbidrag behöva ta ett ansvar tillsammans med kommunerna. Nationell vårdgaranti ska återinföras , dvs . Detta kommer i längden inte att kosta landstingen mer, men kan spara pengar i sjukförsäkringen. Vid införandet behövs liksom då den nationella garantin tillkom ett startbidrag från staten. Därutöver behövs förändringar av kostnadsansvaret för dels rättsmedicinsk vård, dels kvalificerad missbrukar- och ungdomsvård. Inom ramen för finansieringsprincipen ska staten här ta på sig kostnader från landstingen respektive kommunerna, det ska inte längre finnas ekonomiska drivkrafter att ge otillräcklig eller fel inriktad vård. 90-talets handikappreform får inte bli ännu mer undergrävd utan behöver tvärtom tryggas och vidareutvecklas. Detta bör leda fram till att staten övertar kostnadsansvar för LSS- och LASS-verksamhet, något som bör kunna genomföras . Vidare behöver de urholkningar som gjordes av reformen återställas. Om målet att anpassa offentliga miljöer för funktionshindrade ska kunna uppnås behövs ett statligt stöd för investeringar. I tandvårdsstödet har 90-talets besparingar till skillnad från på många andra områden verkligen orsakat fördjupade sociala skillnader. Dessutom bedrivs tandvård på ett ineffektivt och onödigt dyrbart sätt. Ett reformerat tandvårdsstöd skall innehålla ett högkostnadsskydd värt namnet och en verkningsfull stimulans till abonnemangstandvård. En sådan reform ska påbörjas . De kommunala verksamheterna utgör en betydande del av den svenska ekonomin som helhet. För den enskilde medborgaren är det till stor del kommuner och landsting som utgör garanter för en fungerande välfärd. Rollen som leverantörer av viktiga välfärdstjänster innebär ett stort ansvar. Fullföljs inte detta får det avgörande betydelse för den enskilde individens vardag. Kommunerna behöver i sin tur de förutsättningar som krävs för att de ska ha möjlighet att fullfölja sitt ansvar. För kommunerna, liksom för landet som helhet, är förutsättningar för tillväxt absolut avgörande för att finansiera välfärdstjänster och ekonomisk trygghet. Det är en stor utmaning för både regering, riksdag och kommuner att skapa goda möjligheter för kommunerna att långsiktigt fullgöra sitt uppdrag. Den kommunala sektorns ekonomiska förutsättningar är fortsatt besvärliga. försämrades kommunernas resultat något, från till 2,1 miljarder i samlat överskott. Landstingen utvecklades i motsatt riktning men uppvisade ändå ett negativt resultat om . Kommunernas nettokostnader ökade mer än skatteintäkter och generella bidrag. De demografiska förhållandena gör att det inte automatiskt går att förutspå en positiv ekonomisk utveckling inom den kommunala sektorn. Enligt och beräkningar från krävs en utgiftsandelsökning motsvarande i skattedebitering enbart för att upprätthålla nuvarande standard. Detta är naturligtvis oacceptabelt, en sådan skatteökning skulle fortsätta vrida spiralen nedåt vad gäller proportionerna mellan dem som arbetar och dem som inte gör så. Den viktigaste utmaningen för den kommunala ekonomin ligger därför i att bryta utvecklingen och få in fler på arbetsmarknaden. Det är genom en bättre skattebas, inte högre skattesatser, vi kan klara framtida utmaningar för finansiering av vård och skola. Kommunerna behöver bättre planeringsförutsättningar. Ad hoc-lösningar, såsom tillfälliga sysselsättningsstöd eller årsvisa tillägg till statsbidragen, ger inte medborgarna bästa möjliga valuta för skattepengarna och bästa möjliga verksamhet. Varken skatteväxlingar mellan stat och kommun eller tillfälliga riktade statsbidrag gör att några nya resurser uppstår. Mer eller mindre tillfälliga och på olika sätt styrda statsbidrag ger heller inte i längden den kommunala sektorn de stabila ekonomiska förutsättningar som behövs för att upprätthålla grundläggande service. Riktade statsbidrag kan tvärtom hämma ett ansvarsfullt och rationellt budgetarbete inom den kommunala sektorn. För att klara det mottryck som uppstår mellan balanskrav och lagstadgad eller via riktade statsbidrag reglerad verksamhet har många kommuner funnit skattehöjningar vara enda utvägen. Öronmärkta statsbidrag måste därför dels användas med urskillning, dels vara långsiktigt och förutsägbart utformade. Stimulansbidrag för utveckling av verksamheter bör vara tydligt utformade just som tillfällig övergångshjälp eller för startkostnader. Den genomsnittliga kommunalskatten har ökat . En mycket stor del av detta är beroende av de kraftiga skattehöjningar som gjorts i till stor del till följd av utjämningssystemets konstruktion.