mot · GS02Kr233 · 2004-09-24 00:00:00 — De fria dansgrupperna i har kraftigt ökat sin publik och står - jämfört med dansinstitutionerna - nu för av publiken och av föreställningarna (statistik). Däremot får de bara en bråkdel av det offentliga stödet. Vi anser att det stöd som går till de fria dansgrupperna bör höjas. Musiken finns överallt i vardagslivet. Inte minst ungdomskulturen är präglad av musiken. I musikarvet finns också en mycket rik skatt av folkmusik. Detta är en del av kulturella identitet och historia och bör särskilt uppmärksammas. Musiken är och har alltid varit en viktig del i förskolans och skolans verksamhet. Den spelar en stor roll inte bara som ett ämne som skänker avkoppling och ger ombyte, utan kan, rätt använd, liksom många andra kulturformer, vara ett mycket verksamt pedagogiskt verktyg. Viktigt är att alla barn får en chans att efter sin förmåga aktivt deltaga i musikverksamhet. I ett system med fria skolor finns också en helt annan möjlighet att skapa skolor med en egen kulturprofil, t.ex. med musik som viktigaste inslag. Alla möjligheter måste tas tillvara för ett bra samarbete mellan kommunala musikskolor, privata musiklärare och aktiva musiker i traktens olika musikinstitutioner. En viktig gren inom sådan verksamhet är den som bedrivs t.ex. av kyrkor och religiösa samfund. Många av dagens främsta musiker har börjat sin bana där. Ungdomens egen musikkultur har stor betydelse för fritiden. Som regel önskar man inte offentliga pekpinnar och vill inte vara beroende av ekonomiskt stöd i gängse former. Det viktigaste för landets många rock- och popband, och de ibland något äldre utövarna av jazz, är att ha tillgång till repetitionslokaler. Här kan däremot kommuner, företag och föreningar göra en stor och viktig kulturell - och även social - insats. I vårt land finns ett stort antal orkestrar. En del har sitt ursprung långt bak i tiden, t.ex. och små kammarensembler som bedrivit kontinuerlig musikverksamhet . Andra orkestrar startades i de snabbt växande städerna, där kulturefterfrågan ökade. I det tidiga tillkom genom lokala initiativ symfoniorkestrar i , och . Dessa har haft - och har - en mycket stor betydelse för landets musikliv, men har, kanske just genom att de tillkommit på privat initiativ och inte i ett nationellt och offentligt sammanhang, av regeringen inte givits den uppmärksamhet som de gjort sig förtjänta av. För den nationella musikpolitiken utgör de stora orkestrarna viktiga resurscentrum i ett nätverk som även består av mindre, regionala ensembler. Länsmusiken är organiserad på olika sätt i olika delar av landet. Ursprunget har man oftast i den gamla militärmusiken, som omvandlades till Regionmusiken och därefter till Länsmusiken. Förutsättningarna var dock mycket skiftande vid bildandet av den nya Länsmusiken. På vissa ställen hade regementsnedläggningarna kommit tidigt och den militära musiken hade upphört. När sedan organisationen med länsmusik startade blev fördelningen av medel haltande. Camerata Roman i län är exempel på en kammarorkester, som just drabbats av den här konstruktionen. I ett land som vårt, med en stor yta men med en liten befolkning, måste av såväl praktiska som ekonomiska skäl vissa koncentrationer göras. Samordningar i nätverk och därmed följande kontakter och utbytesmöjligheter leder också till musikaliska konstnärliga fördelar. För olika musikgenrer kan många fördelar vinnas genom en formaliserad samordning. Denna kan dock ha olika utseende. Ingen konstform mår väl av att stöpas i samma form som andra. Det är därför viktigt att olika samverkansprojekt, som t.ex. det som föreslås av jazzklubbar och föreningar eller det i startade genrecentret för folkmusik, kan prövas och stödjas och kanske kompletteras med andra organisatoriska åtgärder. Sådana förslag måste kunna stödjas, men det måste ankomma på genre eller musikslag att själva välja den för dem bäst anpassade samverkansformen. Den svenska visan sitter djupt i folksjälen och är en viktig del av vårt kulturarv. Det finns mängder av olika slags visor och de följer oss hela livet, från vaggvisor till visor som sjungs vid begravningar. Vi anser att det är dags att bevara och utveckla visan i . I finns goda förutsättningar för att bygga upp ett kring visan. Viss utbildning skulle koncentreras dit, som kunskapsinsamling och forskning skulle kunna bedrivas där. Möjligheterna att bygga upp ett nationellt centrum för visan måste prövas. En viktig form av offentlig musik är det som kallas ceremoniell musik, dvs. musik som framförs vid statsceremoniella tillfällen som statsbesök, invigningsevenemang m.m. Den utförs främst av det fåtal militärmusikkårer som finns kvar. En av dessa kårer, flygvapnets, är till två tredjedelar en civil orkester. Dessa orkestrar utgör bl.a. förebilder för de cirka 300 amatörblåsargrupperna i landet. I samband med försvarsneddragningarna har det även lagts förslag till väsentliga minskningar av anslagen till dessa orkestrars verksamhet. Det skulle kunna leda till nedläggningar och väsentlig skada för den ceremoniella musiken i , såväl den civila som den militära. Vi anser att insatser måste göras för att rädda kvaliteten på den ceremoniella blåsmusiken. Det som i dagligt tal kallas film har något mera än på nacken. Filmen som konstform har mycket sent fått ett erkännande som en egen kulturform. var tidigare ett av de mera betydelsefulla filmländerna. har vårt land åter blivit en filmnation att räkna med, och många svenska filmskapare och skådespelare har mött världsberömmelse. I skapas filmer som röner stor internationell uppmärksamhet. Det handlar både om vanliga spelfilmer och om dokumentärer för såväl vuxna som barn. De tidiga periodernas produktion, liksom en del sentida film, har skapat ett filmhistoriskt arv av mycket stor omfattning. har det material som använts i filmer antingen lett till självdestruktion, brandrisker eller färgförändringar/färgförlust. Bevarandeproblematiken är med andra ord omfattande. Stora delar av det filmmaterial som () tidigare haft ansvaret för befinner sig utomlands eftersom såväl medel för renovering/säkring som möjligheter till den rent fysiska förvaringen saknats i . Det är i detta sammanhang viktigt att slå vakt om vårt lands filmhistoriska arv. En uppgift för Filmvårdscentralen i är också att restaurera och bevara den icke fiktiva filmen i . Filmen, som tidigare distribuerades i form av celluloidremsor till de visande biograferna, kan distribueras på ett smidigare sätt och med hjälp av nya medier. Därigenom kommer den pågående trenden nedåt i besöksfrekvenser och i visningslokaler att kunna vändas och få en annan utveckling. Detta betyder mycket, inte minst för glesbygden. Inte bara visningsmöjligheterna förändras, utan även produktionsformerna. Digital teknik, datorstyrda manipulationer och animationer är bara några av de faktorer som påverkat filmens utveckling. Trots detta fortlever celluloidremsan både som ett verksamt och betydelsefullt inslag i filmkonsten och, inte minst, som en viktig symbol. I filmens barndom fanns ett antal filmcentrum i . Sedermera kom det mesta att centreras till . växer återigen regionalt baserade produktionscentrum för film upp, Filmpool Nord och är exempel på nya centrum där en stor del av svensk filmproduktion nu sker. Förutom det rent konstnärliga behovet av att visa olika miljöer ger detta möjligheter för professionell film, amatörfilm, medieutbildningsanstalter och televisionen att samverka. Samverkan på det produktions- och teknikmässiga området ger positiva synergieffekter. Filmen får genom regionaliseringen också en större ekonomisk betydelse i respektive landsända. Med en omfattande har filmproduktion på många håll blivit en inte oväsentlig näringslivsfaktor. Filmen kan, som en del av de rörliga bildmedierna, också hjälpa till att förmedla andra kulturformers yttringar, t.ex. skådespel. För utbildningssektorn har film och andra närbesläktade medier fått en ökad betydelse, både som kunskapsförmedlare och som arbetsredskap i det egna skapandet. Som redan nämnts är det av stor vikt att det finns ett nära samband mellan utbildning, amatörfilmare och professionella i samma område. De kan på ett positivt sätt befrukta varandras verksamheter. har frågan om ett nytt filmavtal väckt berättigad oro. Även om ansvaret för de strandade förhandlingarna inte enbart ligger på är det allvarligt att parterna inte lyckats sy ihop ett nytt avtal. Detta drabbar den svenska filmproduktionen. Prioritet måste vara att få samman parterna till en överenskommelse. Detta måste tydligt meddela regeringen. Den svenska filmcensuren har funnits . Tiderna förändras och vi anser att det är dags att avskaffa förhandsgranskningen, den s.k. filmcensuren, för vuxna. Att skönhet är ett fundamentalt mänskligt behov visar historien. Människans förmåga att formge har varit en förutsättning för att förbättra tillvaron och till överlevnad. Föremål är också symboler för kulturen. Design, formgivning och konsthantverk exemplifierar några av de olika begrepp med delvis skiftande innebörd som används inom form- och designområdet. Samspelet mellan form och funktion är en ganska ny företeelse i vårt land. Med dagens stora utbud av likartade produkter får design och form en ökad betydelse, och produktutvecklingen handlar bl.a. om funktion och budskap. Design är också ett viktigt konkurrensmedel. En duktig industridesigner kan bli det strategiska verktyg som gör att det lilla företaget lyckas på marknaden. Intresset för svensk arkitektur, form och design ökar och hör till våra nya utmaningar. Forskningen kring designområdet behöver få bättre möjligheter. Konsthantverkets, formgivningens och industridesignens historia, liksom den samtida designen, behöver både dokumenteras och analyseras. Design är i lika hög grad en kultur- och näringspolitisk fråga som en utbildningsfråga. Därför är samspelet mellan olika aktörer - formgivare, utbildningsanstalter, företag, privata och offentliga beställare, brukare m.fl. - viktigt. Det är också angeläget att höja statusen för svensk hemslöjd. Hantverksarvet är en viktig beståndsdel för den kulturella identiteten och vårt land kan få ytterligare internationell pondus om hantverk och industri i kombination med design ges ökad betydelse. Grundutbildningen inom arkitektur på de tekniska högskolorna har stor betydelse för att vi ska få kompetenta arkitekter. Men det finns skäl att ifrågasätta om landets arkitektutbildningar har rimliga förutsättningar att genomföra de högt ställda mål som satts upp. lät regeringen utvärdera arkitektutbildningen. Studien visade bl.a. att resurserna var otillräckliga och att utbildningen för arkitekter borde förlängas till . Men på detta område har inget skett. Det behövs också vidareutbildningar för att öka kunskapen om nya material, miljöanpassade färger och lim eller andra miljökänsliga produkter för aktiva inom olika hantverksyrken och även för att öka kompetensen inom andra yrkesgrupper. Företag skulle kunna ges möjlighet att söka pengar ur en fond, både i form av lån och bidrag. För att utnyttja de offentliga resurserna på ett bättre sätt är det angeläget att de samlas på färre aktörer. är det ett lapptäcke som är svårt att överblicka. Offentliga medel bör i första hand gå till utbildning och forskning. Det är glädjande att ett särskilt råd för arkitekter, form och design har bildats. Det är angeläget att inte låsa fast ansvaret på en institution utan i stället ta till vara den kompetens som finns på flera håll i landet. i kan t.ex. få ansvaret för ett område, , och Föreningen för andra. roll i sammanhanget bör ses över och ges större utrymme. Det övergripande målet för svensk handikappolitik är delaktighet för alla på jämlika villkor. Inflytande, tillgänglighet och självbestämmande är viktiga principer. kulturpolitiska beslut var ett av målen att särskild hänsyn skulle tas till eftersatta gruppers behov. kulturpolitiska beslut kan sägas ställa motsvarande krav eftersom det offentliga skall "verka för att alla får möjlighet till delaktighet" respektive att "skapa reella förutsättningar för alla att använda den", d.v.s. kulturen skall vara tillgänglig för funktionshindrade. Människor med funktionshinder är ingen enhetlig grupp. Man har olika utbildning, kommer från olika familjeförhållanden och olika sociala grupper. Likväl finns det generella förhållanden. Utbudet av kultur och möjligheterna att delta måste därför vara flexibelt. Tillgängligheten har blivit mycket bättre, men åtskilligt återstår. Hörselskadade kan t.ex. upptäcka att ett biobesök inte är värt besväret eftersom filmen inte är textad eller det saknas hörslinga. Döva personer har behov av att kunna skapa och delta i kulturell verksamhet på ett språk de känner sig bekväma med. Tolk kan då behövas i vissa sammanhang. Rullstolsburna kan fortfarande ha svårigheter att ta sig in i vissa teater- eller konsertlokaler. Vi anser att anpassningar för funktionshindrade skall ske i största möjliga utsträckning. Utbildning är en rättighet i , men alla har inte samma möjligheter till utbildning. utbildningsstöd (Sisus) har i uppdrag att förbättra förutsättningarna för utbildning och studier för unga och vuxna med funktionshinder. Förutom att arbeta med information ansvarar Sisus också för vissa stödformer inom utbildningsområdena folkhögskola, universitet och högskola. Det är få studenter med funktionshinder som går vidare till universitet och högskola enligt Sisus. Och enligt uppgift från , och är och har antalet studenter med funktionshinder varit litet. Många skolor har handlingsprogram för studenter med funktionshinder, men vi anser att man mera aktivt måste se över möjligheten för fler elever med funktionshinder att ta del av utbildningen. Synskadade kan inte läsa textremsan till utländska TV-program. Om textremsan läses upp i en särskild ljudkanal skulle dessa problem kunna undanröjas. Inte minst i takt med den nya digitala TV-tekniken bör en sådan utveckling påskyndas. Enligt det nya avtalet med staten om radio och TV kommer fler TV-program att textas. Detta är något vi välkomnar. Med nuvarande regler om tillgänglighet för talböcker har t.ex. många föräldrar till barn med funktionshinder inte tillgång till barnens läromedel när de skall stödja och hjälpa sitt barn med skolarbetet hemma. I enlighet med formuleringarna i Salamanca-deklarationen bör detta önskemål kunna uppfyllas. Många av landets kulturskapare lever under mycket knappa och ofta oberäkneliga förhållanden. Är man inte en väl etablerad konstnär är det ofta mycket svårt att leva på sitt arbete utan att få kompletterande stöd från det offentliga. Detta bör förändras. Vi vill understryka vikten av att landets kulturskapare får så goda möjligheter och förutsättningar som möjligt att kunna försörja sig på sitt konstnärskap. är det enda parti som har ett heltäckande förslag för en politik som gynnar kulturskaparna och deras ekonomiska situation. Trygghet innebär för konstnären att hans eller hennes kraft kan användas till skapande och utveckling av kulturarvet i stället för oro för den ekonomiska situationen. Skattetrycket måste sänkas och bidrag omprövas. Reglerna inom socialförsäkringssystemet bör också anpassas på sådant sätt att de tar hänsyn till det faktum att många konstnärer har en mycket ojämn och ibland sporadisk inkomst. Även om regeringen i budgetförslaget har avsatt ett belopp vad gäller pensioner för scenkonstnärer är detta inte en permanent lösning. Vi vill återigen understryka att pensionsfågorna för kulturskaparna måste lösas. Att fördela ersättningar, stipendier m.m. till konstnärer är ett grannlaga arbete som kräver känsla för etik och moral, liksom kunskap om vad som är kvalitet. Vi menar att sammansättningen av styrelser som beviljar stöd och ger andra förmåner måste vara bredast möjlig. Vidare måste insynen i arbetet garanteras. Det är av stor vikt att gränserna mellan särintressen och beslutsfattare är tydliga och att neutraliteten mellan olika organisationers medlemmar upprätthålls.