mot · GS02Fi233 · 2004-10-05 00:00:00 — Men trots det har de fortfarande inte presterat någon trovärdig strategi för hur den negativa utvecklingen ska brytas. De erkände själva i vårpropositionen 2004 att " fler åtgärder måste genomföras för att nå målet att halvera sjukskrivningarna ". Kostnaderna för de rekordhöga ohälsotalen har inneburit enorma problem för regeringen att få ihop statsbudgeten. Symptomatiskt för den panik som regeringen nu uppvisar är att flera av förslagen är ogenomtänkta och kortsiktiga. En del av förslagen borde ha lagts fram och andra borde aldrig ha lagts fram överhuvudtaget. Med nuvarande politik hotas den svenska välfärdsstaten i sina grundvalar då allt färre kommer att tvingas försörja allt fler. De som arbetar kommer att tvingas bära en allt tyngre arbetsbörda, vilket innebär att arbetslivet blir tuffare med risk för än fler sjukskrivningar. Företagen och viktiga funktioner i offentlig sektor konkurrerar om en krympande andel arbetsför befolkning. I förlängningen medför detta ökad inflation och svårigheter för att konkurrera med andra länder. Det måste därför ske ett trendbrott så att utvecklingen vänds. Hälsan i arbetslivet måste öka och människor måste uppleva det stimulerande att komma tillbaka till arbetslivet. strategi för ökad hälsa i 12 punkter Hela livssituationen måste beaktas. Bristerna inom familje-, jämställdhets- och skattepolitiken innebär att möjligheterna för individen att få ihop sitt eget livspussel beskärs. Detta vill vi förändra genom ökad valfrihet, sänkta skatter och bättre regler mot diskriminering på grund av föräldraskap. Småbarnsföräldrar ska ges ansvar och ekonomiska förutsättningar för att själva kunna välja hur barnomsorgen ska utformas. Därigenom kan dagens stressade föräldrar och barn få mer tid med varandra och kombinationen av föräldraskap och arbetsliv underlättas. Möjlighet till avlastning i hemmet ska finnas genom att skatten sänks kraftigt på hushållstjänster. Jämställdhetslagen ska skärpas så att föräldralediga alltid har rätt att komma tillbaka till arbetet utan försämrade förmåner. Utrymmet för den enskilde att påverka omfattning och förläggning av sina arbetstider behöver öka, eftersom det ger en positiv inverkan på det upplevda arbetsklimatet. Semesterlagen bör förändras så att betald semester utöver ska kunna tas ut som arbetstidsförkortning. säger nej till regeringens och samarbetspartiernas förslag om att driften av sjukhus inte ska kunna lämnas över till vinstdrivande bolag. Den proposition om en "stopplag", som enligt regeringsförklaringen ska läggas fram för bör med kraft avvisas. Istället vill vi öppna upp för en mångfald vårdgivare: privata, kooperativa och ideellt drivna. För vårdens anställda leder detta till fler arbetsgivare och karriärvägar, ökad lönekonkurrens och nya möjligheter till utveckling i arbetet. Sjukskrivningstid av medicinska skäl ska kortas genom snabbare vård. Kvaliteten och tillgängligheten inom sjukvården bör förstärkas genom fler vårdplatser, rekrytering av mer personal och införandet av en nationell vårdgaranti för att korta vårdköer. anslår i sitt budgetförslag medel för att klara denna ambitionshöjning. Företagshälsovården bör förbättras genom en återinförd möjlighet för företagsläkare att ge sjukvårdande behandling på samma villkor som läkarna inom landstingen. Sjukförsäkringen bör i högre grad än individanpassas i förhållande till hur nedsatt arbetsförmågan vid sjukdom är. De fasta stegen i sjukersättningen bör slopas till förmån för en individanpassad ersättning mellan av hel sjukpenning. På kort sikt behövs mer resurser till och försäkringskassorna för att förstärka kvaliteten, kontrollen och för att korta handläggningstiderna. De senaste årens kraftiga ökning av antalet förtidspensionärer (nuvarande sjuk- och aktivitetsersättning) har delvis berott på att försäkringskassorna inte ens hunnit påbörja en rehabiliteringsinsats. har därför förtidspensionering använts som "lösning" på problemet med att en rehabilitering inte kan genomföras inom de generella tidsramar som har. anser att en successiv omprövning av samtliga tidigare beviljade aktivitets- och sjukersättningar bör genomföras. De som först bör komma i fråga är de som förtidspensionerats och där en ordentlig rehabiliteringsutredning aldrig gjorts. Även av de beviljade sjuk- och aktivitetsersättningarna bör en löpande omprövning göras. Möjligheterna att privatisera arbetsskadeförsäkringen bör utredas. Här bör undersökas om inte en privatisering skulle leda till bättre ekonomiska incitament för företagen att satsa mer på förebyggande åtgärder. Ju säkrare en arbetsplats är desto lägre skulle premien bli. Det förebyggande arbetet bör förstärkas genom fler yrkesinspektörer, försök med arbetsplatsrådgivare och en nationell utbildningssatsning för vissa nyckelpersoner inom den nya rehabiliteringsförsäkring som föreslår. Läkarnas ansvar när det gäller sjukskrivningar bör tydliggöras med inriktning på att ta tillvara individens arbetsförmåga. Utbildning i försäkringsmedicin bör ges en starkare ställning i läkarutbildningen och försäkringsläkarna få en fördjupad vidareutbildning. En professur i försäkringsmedicin bör inrättas. Dessutom måste det snabbt skapas ett system för att hjälpa människor som har hamnat i en långtidssjukskrivning. vill därför göra en omfattande satsning på en ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring. Denna beskrivs i följande avsnitt. 6.4.1.1 Aktiv rehabilitering är grunden De flesta studier som gjorts på ohälsoområdet visar att sammansatta aktiva rehabiliteringsinsatser ger de bästa resultaten. Passivitet och långvarig frånvaro från jobbet tycks förstärka individens sjukdomssymptom. Hela samhällsekonomin måste vara perspektivet anser att de slutsatser som drogs i landshövding rehabiliteringsutredning (SOU 2000:78) är mycket viktiga. Denna utredning studerade de totala samhällsekonomiska kostnaderna och förtjänsterna av rehabilitering. Den otvetydiga slutsatsen av utredningen blev att framgångsrik rehabilitering är samhällsekonomiskt mycket lönsam. Enligt utredningen kan en satsad krona på rehabilitering generera . Då har man räknat med att en återgång till arbetet i ökad utsträckning och i snabbare takt betalar sig inom den offentliga sektorn när de sjukskrivna åter kommer i arbete. Även arbetsgivarnas ekonomi påverkas positivt liksom självklart den enskildes. I arbetet med ohälsa i arbetslivet saknas det samhällsekonomiska perspektivet. Den del av offentlig sektor som står för rehabiliteringskostnaden, dvs. sjukvården, har svårt att mäta resultatet av sitt arbete. Vid framgångsrik rehabilitering minskar kostnaderna istället främst i en annan del av den offentliga sektorn, dvs. anser därför att tyngdpunkten för rehabiliteringsansvaret ska flyttas från de fyra nuvarande offentliga sektorerna (landstingens hälso- och sjukvård, kommunens socialtjänst, statens arbetsförmedling och försäkringskassa) till en offentlig huvudaktör som får ett samordnande ansvar och erforderliga resurser. Denne offentlige huvudaktörs uppgift ska vara att beräkna och betala ut ersättningar för inkomstförlust och andra ersättningar som kan bli aktuella. ansvarar samma aktör för att en grundlig rehabiliteringsutredning genomförs . Detta är själva grunden och utgångspunkten för att rehabiliteringen ska lyckas och det måste därför ske . Därefter ska denna huvudaktör genom en personlig koordinator aktivt arbeta för att den sjukskrivne ska kunna återvända till sitt tidigare arbete eller ett likvärdigt arbete. Koordinatorn ska sedan följa individen för att se till att det positiva som uppnåtts inte går förlorat. Den offentliga aktören ska också arbeta med förebyggande insatser. Arbetsgivaren har en central betydelse för att se till att arbetet utformas så att det i sig har en hälsofrämjande och förebyggande effekt. Även individen har ett ansvar för att skapa en så hälsosam arbetsplats som möjligt. 6.4.1.2En ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring inriktning för att vända de rekordhöga ohälsotalen är, förutom den organisatoriska samordningen, en massiv satsning på rehabilitering tillsammans med åtgärder för att stävja fusk och överutnyttjande av sjukförsäkringen. får t.ex. utökade resurser för bättre beredning av ärenden och ökad kontroll. Den nya och samordnade rehabiliteringsförsäkring som föreslår ska enligt förslaget gälla från . På lite sikt anser , i likhet med , att denna satsning leder till stora vinster för den offentliga sektorn. I tabell 6.3 redogörs för de olika komponenterna och deras kostnader i hela den sammansatta rehabiliteringsförsäkringen. Tabell 6.3 Ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring Bättre rehabiliteringsutredningar (drygt 100 000 nivå-2-utredningar) Förstärkning med nya yrkesinspektörer Ekonomiskt stöd till offentliga arbetsgivare Egenföretagare får vidgad rätt till rehabilitering Rehabiliteringsinsatser (nivå-3-utredningar inkl fördjupad rehabiliteringsutredning) Avdrag för nuvarande medel till köp av rehabiliteringstjänster Köp av enklare hälso- och sjukvårdstjänster Nationell metod- och utvärderingsenhet Koordinatorer (ca 1000 nya heltidstjänster inkl försök med 30 arbetsplatsrådgivare) Anordningsbidrag till utökat rehabiliteringsutbud (inkl utredningsresurser) Utökad rätt att studera med rehabiliteringsersättning Stöd till mjukstart vid återinträde på arbetsmarknaden Kompletterande arbetsmarknad - förlängd rehabiliteringsersättning har efter förslag från regeringen beslutat att de offentliga finanserna skall uppvisa ett samlat överskott i det finansiella sparandet på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. beräknas överskottet i de offentliga finanserna - staten, kommunsektorn och pensionssystemet - uppgå till av BNP. För räknar regeringen med att det faktiska överskottet ska uppgå till 0,6, . Det svaga finansiella sparandet i offentlig sektor kan delvis förklaras av konjunkturella orsaker. Mer anmärkningsvärt är därför att sparandet långsiktigt underskrider även sedan det justerats för den hittillsvarande konjunktursvackan. Det s.k. strukturella sparandet beräknas uppgå till av BNP och väntas enbart uppnå . Detta innebär i klartext att målet om 2 procents överskott i princip har frångåtts under den innevarande mandatperioden. Det strukturella sparandet där konjunktur- och engångseffekter räknas bort ska ju, givet överskottsmålet, uppgå till . Genomsnittet för det finansiella sparandet ligger, oavsett mått, under Socialdemokraternas mål på . Tabell 7.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 2002-2007 enligt budgetpropositionen . Även det strukturella sparandet understiger sparmålet -0,3 Strukturellt sparande (justerat för konjunkturläge) -0,2 Källa: Budgetpropositionen . Det är en etablerad princip att både inom EU:s så kallade Maastrichtkriterier och jämförelsenormer mäta just sparandet i hela den offentliga sektorn inklusive socialförsäkringssystem utanför statsbudgeten, exempelvis pensionssystem. Bakgrunden till detta är att många länder, till skillnad från , inte har väl fungerande, än mindre långsiktigt autonoma pensionssystem. Det vore missvisande för andra länder att enbart visa upp t.ex. statens affärer i hygglig balans, om ett i formell mening från statsbudgeten avskilt pensionssystem uppvisar växande underskott, när staten är den uppenbart enda borgenären. Men av samma skäl får överskottsmål för hela den offentliga sektorn i länder med självständiga och för tillfället växande pensionssystem en vilseledande karaktär om staten, som i fall, har stora underskott. Sammansättningen av regeringens beräknade finansiella sparande för offentlig sektor framgår av diagram 7.1. Överskotten finns nästan enbart i pensionssystemet och därav består hälften av helt privata premiepensionspengar. Staten beräknas ha ett budgetsaldounderskott på och 38,4 miljarder enligt budgetpropositionen. Det finansiella sparandet 2005 blir enligt regeringen -47,. Diagram 7.1 Sammansättningen av det finansiella sparandet i offentlig sektor enligt regeringen Anm.: Staten beräknas ha i underskott i det finansiella sparandet . Ändå uppnås 0,6 procents sparande för offentlig sektor främst genom att även de helt privata premiepensionspengarna, som är en del av det nya pensionssystemet, än så länge av tekniska skäl bokförs som offentligt sparande. Till saken hör att genom ett tydliggörande principbeslut med stor sannolikhet inte längre kommer att godta att det svenska premiereservsystemet räknas in i den offentliga sektorns finansiella sparande, detta eftersom det är fråga om helt privata tillgångar där hushållen står för hela risken och staten enbart är en teknisk administratör av systemet. Staten kan heller inte använda sig av premiepensionspengarna för andra typer av utgifter. principbeslut ligger helt i linje med det hävdat sedan premiepensionssystemet infördes, nämligen att detta är privata pengar som inte på något sätt bör räknas som en tillgång för offentlig sektor utan i stället ska räknas som tillhörande hushållssektorn. Givet att beslut slår igenom för svensk del kommer hålen i Socialdemokraternas "överskottsretorik" att tydliggöras. Dåär det nämligen mest underskott som de tvingas redovisa, när de kan räkna in hushållens premiepensionspengar till den "egna" kassan. Utfallet för det offentliga finansiella sparandet, utan premiepensionspengarna framgår av tabell 7.2 nedan. Både det faktiska och det strukturella finansiella sparandet blir lägre när de privata pensionspengarna rätteligen räknas till hushållssektorn. Som synes är det inte fråga om några överskott i de offentliga finanserna. Det faktiska sparandet är ett underskott, och det strukturella sparandet når nätt och jämnt balans . Tabell 7.2 Den offentliga sektorns finansiella sparande enligt principbeslut. 7.1.1Socialdemokraternas överskottsmål resulterar i ökad statsskuld När den socialdemokratiska regeringen och lade fast det budgetpolitiska målet om ett permanent överskott på för den offentliga sektorn, sades detta vara för att skapa en säkerhetsmarginal inför kommande lågkonjunkturer. "Med ett överskott på som utgångsläge finns det en marginal att aktivt motverka konjunkturavmattningar utan att underskottet i de offentliga finanserna hotar att bli för stort." 1996/97:150). Efter kritik har skrivningarna i propositioner därefter modifierats. diskuteras utvecklingen av de offentliga finanserna med uppmaning till viss försiktighet, men utan att beröra det från budgetpolitisk utgångspunkt besvärande faktum att överskotten ligger i ålderspensionssystemet medan statsbudgeten har stora underskott. Det är betecknande att alla rubriker i finansplanen som till och med budgetpropositionen löd "sunda statsfinanser" i efterkommande propositioner bytts ut till "sunda offentliga finanser". Socialdemokraternas tanke är dock fortfarande att det med ett tvåprocentigt överskott ska finnas en marginal att möta lågkonjunkturer utan att behöva strama åt ekonomin, även om överskottet finns i det självständiga pensionssystemet. Minskade skatteintäkter och ökande utgifter ska kunna med måttliga åtstramningar utan att Maastrichtvillkoret om högst 3 procents underskott skulle brytas. Detta är förstås möjligt, men det sker i så fall genom en ökad upplåning och ökande statsskuld. Men Socialdemokraterna kan förstås inte räkna med att medlen i pensionssystemet ska kunna användas för att möta en konjunkturavmattning, såvida inte hela pensionsuppgörelsen ska brytas eller pengar ur den privata premiereserven konfiskeras. Det enda budgetpolitiska verktyg som finns kvar är att öka upplåningen och därmed statsskulden ännu snabbare än vad som beräknas ske. Det budgetpolitiska överskottsmålet innebär således inte någon buffert för statsfinanserna som det ursprungligen var tänkt. Detta faktum har bland annat påpekats av (): av sparandet i den offentliga sektorn är således öronmärkt för framtida pensioner. Ambitionen med det nya pensionssystemet är att skapa ett system där pensionsutgifterna automatiskt anpassas till den ekonomiska och demografiska utvecklingen. Individen kommer att ges fortlöpande information om utvecklingen av sitt pensionssparande och kommer sannolikt i högre utsträckning än tidigare att uppfatta det som en del av sin personliga förmögenhet. Det blir därmed svårt att använda detta sparande för framtida utgifter i andra delar av offentlig sektor. Följden av detta, när konjunkturen är svag, är det som har varnat för i tidigare motioner, nämligen att lånebehovet och därmed statsskulden ökar, eftersom utgångsläget är en underbalanserad statsbudget. Detta är precis vad som sker. Socialdemokraterna är med andra ord tillbaka på ruta ett när det gäller möjligheten att undvika en finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna. Nuvarande prognoser för BNP-utvecklingen innebär dessbättre att statsskulden som andel av BNP inte ökar. Det faktum att statsskulden budgeteras öka bevisar det tidigare påpekat, nämligen att Socialdemokraternas tal om att själva överskottsmålet innebär amortering av statsskulden är en felaktig verklighetsbeskrivning. Det förtjänar att påpekas att det som diskuteras ovan är de budgetpolitiska problem och konsekvenser som nuvarande utformning och tillämpning av överskottsmålet för offentlig sektor innebär. Socialdemokraterna har genom talet om stora överskott förespeglat väljare och omvärld att det finns pengar att "dela ut" eller satsa på nya reformer, trots att man inte kan ta en enda krona från pensionssystemet och trots att statsbudgeten uppvisar underskott. Den politiska debatten om de offentliga finansernas "styrka" är därvidlag kraftigt missvisande. principbeslut gällande redovisningen av premiepensionsmedlen kommer därvidlag att delvis kunna rätta till den skevheten. En diskussion om stabiliseringspolitik inför olika konjunkturscenarier ska emellertid i första hand ta i beaktande hur hela den offentliga sektorns samlade inkomster och utgifter bedöms förändras, både i förhållande till hushållen och företagssektorn. I det sammanhanget är det mindre betydelsefullt till (eller från) vilken del av offentlig sektor som förändringar av transaktioner mellan hushållen och offentlig sektor bokförs. 7.2Nuvarande överskottsmål behöver kompletteras En svag konjunktur i kombination med en oroväckande stor statsskuld och världens mest konjunkturkänsliga finanser gör att behovet av att nedbringa statsskulden är stort. En större säkerhetsmarginal bör finnas för att bättre klara vikande och svaga konjunkturer. Därför anser att statsskulden bör minskas i stället för att öka som Socialdemokraterna föreslår. Men en amortering av statsskulden behöver inte ske till priset av ett höjt skattetryck, utan kan i stället åstadkommas genom en något snabbare försäljning av statligt ägda företag. Sådana försäljningar måste dock givetvis göras med beaktande av konjunkturläget. Att affärsmöjligheterna för staten och därmed skattebetalarna är goda belyses av att den avkastning staten räknar med att få in från sitt aktieinnehav uppgår till . Men många företag ger ingen utdelning alls. Statsskuldräntorna däremot närmar sig . står som ett av fem partier bakom pensionsuppgörelsen om det nya pensionssystemet och står därmed också bakom storleken på det finansiella sparande som beräknas finnas i ålderspensionssystemet. Av vad som redovisats ovan framgår att behovet av sunda statsfinanser och en minskning, i stället för ökning, av statsskulden kvarstår. lägger därför i denna motion fram riktlinjer för en budgetpolitik som tar sikte på att nedbringa statsskulden. Det ska uppnås främst genom en snabbare försäljning av statligt ägda företag. I viss mån bör det också ske genom en något mindre expansiv finanspolitik än den som läggs fram i vårpropositionen. Den väsentliga skillnaden jämfört med Socialdemokraternas politik är statsbudgetens innehåll, som med inriktning innebär väsentligt bättre tillväxt-möjligheter. principbeslut gällande redovisningen av premiepensionsmedlen kommer sannolikt att innebära att Socialdemokraterna blir tvungna att omdefiniera sitt överskottsmål. anser att ökat fokus måste riktas på ett kompletterande balansmål för statens finansiella sparande över en konjunkturcykel. Ett sådant mål måste dock föras in stegvis. Anledningen till detta är följande: Ålderspensionssystemet kommer att efter den nya pensionsreformen sköta sig självt. Ingen regering kan påverka vare sig flödet till eller från detta system. Detta gäller oavsett hur premiepensionsmedlen redovisas. Kommunsektornär ålagd ett balanskrav, vilket gör att det finansiella sparandet där kommer att vara i balans över tiden, eller ligga strax över noll. Ett budgetpolitiskt mål om balans för det finansiella sparandet i staten över konjunkturcykeln blir liktydigt med en ambition att statsskulden inte ska öka över tiden, ens i nominella termer5. Om staten har balans i det finansiella sparandet över en konjunkturcykel innebär det också att skatteuttaget varken är större eller mindre än nödvändigt, oavsett nivån på det totala skatteuttaget. strävan är att successivt växla ned skattetrycket (se kapitel 9). Ett balansmål för statens finansiella sparande måste på grund av de rådande stora underskotten fasas in successivt. En fördel med ett balansmål för staten (i stället för offentlig sektor) är att det , , inte kommer att ställas krav på stora överskott i statsbudgetens finansiella sparande enbart för att pensionssystemet då börjar minska sitt finansiella sparande. Med ett balansmål för staten kommer en tillräcklig marginal till stabilitets- och tillväxtpaktens 3-procentsgräns för underskott att finnas. Denna marginal kommer givet nu kända prognoser att uppgå till av BNP . Den kraftiga utgiftsökning som Socialdemokraterna ägnade sig åt när konjunkturen var god, har precis som vi tidigare varnat för visat sig vara ödesdiger. När konjunkturen nu varit svag ökar statsbudgetens utgifter som inkomsterna minskar. Socialdemokraterna har därför inte enbart stora problem att klara sina uppsatta utgiftstak. Upplåningen ökar också eftersom utgångsläget var en underbalanserad budget. Med sunda statsfinanser där både utgifter och inkomster är lägre, och det finansiella sparandet i balans, minskar konjunkturkänsligheten. budgetpolitiska inriktning om balans på en lägre nivå ligger fast. Utgiftstaken ska därför vara lägre än de regeringen har föreslagit. I avsnitt 11 utvecklas vår syn på utgifternas långsiktiga utveckling. 7.4Sunda statsfinanser och långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi anser att sunda statsfinanser är en central förutsättning för den ekonomiska politiken och att det därför behövs ett kompletterande budgetmål för statens finansiella sparande. Regeringen bör återkomma till med förslag om ett kompletterande budgetmål om balans i statens finansiella sparande över en konjunkturcykel, och i vilken takt ett sådant mål kan fasas in. Regeringen bör därvid också fullfölja arbetet med att presentera en långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi, , som den förre finansministern () började utarbeta men aldrig gavs möjlighet att slutföra. En sådan strategi behövs om ska klara den dubbla utmaning som följer av den ökade internationaliseringen, som innebär att skattetrycket måste sänkas, och den kommande demografiska utvecklingen som , givet en fortsatt låg potentiell tillväxt, snarare ställer krav i motsatt riktning. Socialdemokraternas nuvarande budgetmål som inte uppfylls och utgiftstak som kringgås är tecken på att en mer långsiktig strategi behöver presenteras. anser att utgiftstakens andel av BNP bör minska. Därigenom kommer också skattetrycket att kunna minska. Bakom detta ställningstagande ligger en ideologiskt förankrad övertygelse om att människor själva, inte statens byråkrater och politiker, ska bestämma över en större del av sina inkomster och utgifter. Men ställningstagandet motiveras också av en ekonomisk övertygelse om att den svenska ekonomin kommer att fungera bättre och tillväxtpotentialen öka om en minskad andel av de totala resurserna passerar genom den offentliga sektorn.