mot · GS02K227 · 2004-09-21 00:00:00 — har investerat i det digitala marknätet. beräknas utgifter för distribution av TV uppgå till . Detta för att kunna klara utbyggnaden av det digitala marknätet. Till denna kostnad skall läggas de som satsats i det statligt majoritetsägda Boxer som säljer digital-TV-boxar. Det stora misslyckandet med digital TV-satsning är en följd av att staten genom lagstiftning försökt forcera fram ett teknikskifte och är dessvärre ett skolexempel på att staten inte skall ägna sig åt att reglera sådant. Teknikskiften skall inte regleras av staten. Det bör överlåtas till konsumenterna att i egen takt fritt få välja den teknik som är mest fördelaktig för dem. 10.1Dyrare sändningar, begränsat frekvensutrymme och sämre täckningsgrad En orsak till att staten inte bör låsa sig vid marksänd digital TV är att det är betydligt billigare att sända en digital-TV-kanal via satellit eller kabel än via det statliga marknätet. I då () har ett intresse av att sänka kostnaderna för distributionen har detta stor betydelse. Mycket talar för att SVT i en kostnadsbedömning bör prioritera de betydligt billigare sändningarna via satellit och kabel framför det dyrare marknätet. Frågan om det digitala marknätet handlar emellertid inte bara om bortslösade miljarder och försök till politisk kontroll över TV. Det handlar också om möjligheterna att bygga ut andra mobila tjänster. Satellitsänd digital TV ger betydligt större frekvensutrymme än marksänd. Eftersom frekvensutrymmet i etern är begränsat och det skall räcka till TV, radio, personradiotrafik och mobilteletjänster är det angeläget och nödvändigt att använda frekvenserna effektivt och till rätt saker. Marksänd digital TV riskerar att låsa upp breda frekvensområden som annars kan användas för t.ex. mobila internettjänster. () har som ansvarig myndighet också avrått från utbyggnad av det digitala marknätet eftersom det riskerar att hämma IT-utvecklingen i . Argumentet att ett markbundet digitalt sändningssystem är nödvändigt av tekniska skäl för att kunna distribuera TV-program som skall kunna komma alla till del håller inte enligt en rapport som togs fram av Ernst&Yong på uppdrag av . Till detta kommer att det finns ett mycket stort antal hushåll som är beroende av centralantenn och kabelnät, och som är så belägna att de marksända signalernas styrka inte medger mottagning med inomhusantenn. Detta innebär att dessa hushåll kommer att vara beroende av kabelnät eller bredband för att kunna se TV oavsett vad som händer med utbyggnaden av det digitala marknätet. I och med att det finns befintliga och väl fungerande alternativ - som dessutom har högre teknisk kapacitet, är billigare, har bättre utrymme för interaktivitet, och når hela befolkningen - saknas anledning att subventionera ett markbundet digitalt sändarnät som inte svarat upp mot grundläggande kommersiella krav. Utvecklingen av den digitala tekniken i dess olika former går snabbt. Det är naturligt att det analoga nätet förr eller senare släcks som en konsekvens av den digitala teknikens utveckling. Släckningen bör emellertid ske som en konsekvens av teknikens utveckling och spridning på sina egna meriter och genom konsumenternas aktiva val. har beslutat att helt släcka ner det analoga nätet . Nedsläckningen kommer att inledas , d.v.s. om . Genom att snabbt släcka ner det analoga marknätet försöker regeringen forcera fram en övergång till det markbundna digitala nätet. Det är uppenbart att syftet inte är omsorg om publiken, utan ett försök att vinna tillbaka det gamla monopolets begränsningar inom ramen för den digitala tekniken. Vi motsätter oss en förtida släckning av de analoga sändningarna. När en släckning i tiden skall ske måste vara ett resultat av konsumenternas fria val. av de svenska hushållen har tillgång till digital TV i någon form, av dessa är det emellertid fortfarande en minoritet som med vanlig markantenn har tillgång till det digitala marknätet. Att i detta läge forcera fram nedsläckningen av den analoga teknik som majoriteten av hushållen använder och är nöjda med anser vi inte vara rimligt. Det drabbar de hushåll som inte har råd eller av andra skäl inte vill byta teknik. Public service-programmen får sämre räckvidd och stora grupper som betalar för programverksamheten kan inte ta del av den. En släckning kan därför inte bli aktuell förrän det övervägande flertalet konsumenter gått över till annan distribution än de marksända analoga sändningarna. En släckning skall inte ske för att regeringen vill det utan för att andra tekniker än dagens analoga visat sig bättre och effektivare och lockat tillräckligt många konsumenter. Målet bör därför formuleras i form av den nya teknikens hushållstäckning snarare än i form av ett fixerat datum. Det skattebetalarna betalar för skall de också kunna se. Regeringen bör därför sätta upp nya villkor som måste vara uppfyllda för att en släckning av de analoga sändningarna skall vara möjlig. Villkoren bör präglas av en hänsyn till publiken och ta sikte på att den digitala tekniken skall ha utvecklats så långt att övergången från analog teknik skall kunna ske utan att stora grupper ställs utanför den programverksamhet de betalar för. 10.3Konsumenterna måste avgöra digitaliseringens framtid Frågan om verksamheten i det digitala marknätet bör grundas på marknadsmässiga överväganden bland aktörerna på marknaden. Det gäller bland annat de radio- och TV-företag som har ett naturligt intresse av att utveckla formerna för digitala sändningar, men också företag som utvecklar olika former för digital kommunikation. Staten skall förhålla sig teknikneutral, och inte försöka styra vare sig teknikutveckling eller konkurrens inom medieområdet. Det finns ingen anledning att subventionera boxar med via statliga bolag. Det finns heller ingen anledning för staten att via bolag betala vissa tittares tillgång till kanaler ägda av privata intressen. Regeringen försöker genom sin politik tvinga fram ett teknikskifte genom lagstiftning och låser sig nu vid en distributionsteknik som är både sämre och dyrare än alternativen och som begränsar utbudet för publiken. Det vore bättre att låta utvecklingen baseras på de olika distributionsformernas egna meriter i stället för på politisk styrning. Även om det är rimligt att förvänta sig att konsumenterna efterhand skaffar sig digitala mottagare så finns det ingen anledning att låsa konsumenterna vid en särskild teknisk distributionsform av digitala sändningar. De kvalitativa och omistliga program i allmänhetens tjänst som skattebetalarna finansierar bör, enligt vår mening, sändas via olika digitala distributionssätt. finns inget kommersiellt intresse i digital radio eftersom den statliga styrningen är alltför stark. (SOU 2004:16) har föreslagit att sändningsverksamheten bör fortsätta och att bättre förutsättningar bör skapas för att radiobranschen själv skall kunna ta steget i riktning mot en utbyggd sändningsverksamhet.Om den digitala radion frigörs, kommer utvecklingen att gå framåt. DAB (Digital Audio Broadcasting) har sagts vara den nödvändiga tekniska utvecklingen inom radio och är den digitala sändningsstandard som valts för marknätet för att kunna ersätta dagens analoga sändningar. Enbart sändningskostnaderna för DAB, som SR betalar till sändarbolaget , uppgår till . Sändningarna når av landet men kan bara tas emot av ett par tusen mottagare som finns hos lyssnarna, vilket leder till skyhöga kostnader per mottagare. Från början sades att DAB skulle leda till lägre sändningskostnader, men verkligheten har blivit den rakt motsatta. Orsakerna till misslyckandet med DAB är flera. Mottagarna är dyra, den billigaste kostar fortfarande . DAB har inte heller skapat något mervärde för lyssnarna och eftersom de privata lokalradiostationerna inte finns med är utbudet begränsat. Priset på mottagare kan regeringen inte göra mycket åt, men utbudet styrs av politiska regler. De viktigaste gäller vilka villkor som ställs upp för den privata radions deltagande. Långa tillståndsperioder och möjligheter att förändra programutbud och ägande över tiden är av avgörande betydelse. Långsiktighet och förutsägbarhet måste vara grundläggande i utarbetandet av en ny ordning för digital radio. Det måste göras en utvärdering av den misslyckade satsningen på DAB. Det fortsatta arbetet får inte låsas fast vid enbart en av många möjliga standarder och tekniker. Den valda tekniken måste förutsättningslöst prövas mot såväl nätradio som sändningar via 3 G eller andra mobiltelefonnät. Analog teknik kommer sannolikt också att behövas framöver. Grunden måste dock vara radions innehåll och tillgänglighet, inte fixering vid sändningstekniken. Koncessioner skall fördelas på motsvarande sätt som den privata lokalradions ursprungliga regelverk, nämligen genom ett auktionsförfarande. Utöver de hänsyn som av tekniska skäl talar för att närliggande frekvensområden bör utnyttjas för samma typ av användningsområde (TV-signaler, mobiltelefoni etc.) skall staten inte lägga sig i hur frekvensbanden utnyttjas. Statlig reglering på grund av trängsel i etern för radiostationer blir allt mindre aktuell i takt med att den tekniska utvecklingen gör utnyttjandet av frekvensbanden effektivare. 12Statens roll för pressfriheten Det skrivna ordet har en stark ställning trots radions och televisionens utveckling. Konsumtionen av kommersiella tidningar ökar, och det stora utbudet av såväl facktidningar som gratistidningar utan statliga subventioner tas väl emot av läsarna. Medierna går emellertid inte längre att snävt dela in i olika fack. Tidningar som finns visserligen på papper, men är också starka på Internet. Detta skapar en konkurrens över mediegränserna som inte funnits tidigare. Ny teknik ger bättre ekonomiska möjligheter också för den som vill producera tidningar. Det är intressant att se att många av de tidningar som inte kommer i fråga för statliga stöd eller subventioner, nämligen fack- och specialtidningar, klarar sig väl och till och med ökar. Presstödets syfte har historiskt sett angivits vara att bidra till mångfalden på dagstidningsmarknaden för att främja en allsidig nyhetsförmedling och opinionsbildning. Erfarenheterna har varit att presstödet har använts som ett förtäckt partistöd i en stor omfattning, vilket i praktiken kommit att konservera otidsenliga tidningsstrukturer och olönsamma tidningsprojekt snarare än att öppna för ett nytt utbud och en utveckling av det tryckta ordet. Detta är delvis ett skäl till att särskilt dagstidningsmarknaden drabbats av stagnation och brist på förnyelse. Tidningsmarknaden lever inte upp till de krav och behov som nya generationer mediekonsumenter har. Ett skäl är att presstödet gynnar just en form av medier och försvårar för nytänkande där det tryckta ordet och den fria pressen utvecklas i takt med de förutsättningar som nya medier och nya medievanor ger. Vänstermajoritetens inställning till presstödet grundas enligt vår mening på en felaktig tilltro till stödets positiva effekter för mångfalden, det fria ordet och den fria opinionsbildningen. Den mångfald som bör gälla inom pressens område kan inte fastställas av den politiska makten utan av publikens anspråk och efterfrågan. Det är självfallet något som måste vara föränderligt och som inte kan ta sin utgångspunkt i tidningsstrukturer som hör gårdagen till. Presstödet har inte kunnat leva upp till detta krav. Det stora antalet tidningsnedläggningar vittnar snarare om att det har motverkat en förändring och förnyelse som hade varit bra för mångfalden. gjorda erfarenheter visar att presstödet till stor del använts för att täcka tidningarnas löpande utgifter i stället för till att främja nödvändiga rationaliseringsåtgärder. Den önskvärda effekten av presstödet hade varit att det använts till att göra tidningarna mindre beroende av statligt stöd, men i stället har tidningarna anpassat sig efter stödet och blivit permanent presstödsberoende. Följden har blivit att ekonomiska problem inte har åtgärdats. Bidragen har ofta medverkat till att brister som gjort att läsarna lämnat tidningen permanentats. Härutöver innebär presstödet att konkurrensvillkoren gentemot icke presstödstidningar snedvrids, vilket kan innebära att också tidningar som uppskattas av läsarna får ekonomiska svårigheter. Det är ett orimligt förhållande. Mot denna bakgrund föreslår vi att presstödet successivt avvecklas. För att ur tidningarnas synvinkel underlätta avvecklingen föreslår vi att reklamskatten avskaffas och att en neutral tidningsmoms införs.