mot · GS02N305 · 2004-10-01 00:00:00 — Det är inte företagen som ska förklara varför en viss regel behöver försvinna utan staten som ska visa varför en viss regel inte ska avvecklas. Regeringen närmar sig regelförenklingsuppgiften från diametralt motsatt håll. För att ge kraft åt regelförenklingsarbetet måste frågan hanteras i Statsrådsberedningen. Simplex bör lyftas till denna nivå, ges ökade befogenheter och ökade resurser. Regeringen ska inte kunna lägga fram lagförslag som inte föregåtts av en ordentlig konsekvensanalys vad avser effekterna på företagare och företagande. Att lägga Simplex i Statsrådsberedningen vore också en välkommen markering av regelförenklingsfrågornas betydelse. 5.2.5Problem- och konsekvensanalyser av nya regler och lagar som det är viktigt att avskaffa eller förändra existerande lagar och regler är det också viktigt att säkerställa att inte nya regleringar tillkommer som ökar den administrativa bördan för företagen. Det finns krav i flera förordningar - verksförordningen (1995:1322), Simplexförordningen (1998:1820) och kommittéförordningen (1998:1474) - på att problem- och konsekvensanalyser ska belysa effekterna av nya regler. Trots detta är redovisningen av konsekvenserna för företagen oftast bristfällig. Mot denna bakgrund bör reglerna för hur statliga utredningar och myndigheter genomför konsekvensbeskrivningar stramas upp. Ökade kostnader för företag, liksom effekter på konkurrenssituationen ska ingå i sådana beskrivningar. Som framförts ovan är sänkta skatter en viktig del i en mer företagarvänlig politik. Det finns några åtgärder på skatteområdet som har särskilt stor betydelse för företagen. Det gäller de s.k. 3:12-reglerna, arvs- och gåvoskatterna, förmögenhetsskatten och dubbelbeskattningen. De s.k. 3:12-reglerna har införts för att förhindra ägare till bolag med en eller ett fåtal delägare, som också aktivt arbetar i företagen, att göra om löneinkomster till kapitalinkomster för att på så vis minska sin skattebelastning. Reglerna innebär att de företagare som omfattas av reglerna, i huvudsak företagare som både äger och arbetar i ett och samma företag, inte obehindrat kan ta ut pengar ur företaget som inkomst av kapital istället för som inkomst av tjänst. I frånvaro av denna typ av regler skulle en företagare i praktiken kunna välja om han eller hon vill betala i marginalskatt, genom att ta ut lön ur företaget, eller , genom att istället ta ut en aktieutdelning, vilket inte förefaller rimligt. Någon typ av särregleringar som förhindrar detta är därför nödvändig så länge skillnaden mellan kapitalbeskattningen och tjänstebeskattningen är så stor. Som regelsystemet är utformat diskrimineras dock unga, växande och kunskapsintensiva företag. Denna typ av företag belastas med högre skatt än om motsvarande verksamhet skulle ha ägt rum i ett större företag. Reglerna har ocksåändrats , ibland för att täppa till "luckor" i lagstiftningen och ibland för att underlätta för företagare, vilket gjort dem komplexa och svåröverskådliga. Det grundläggande problemet är att beskattningen av fåmansföretagare och egenföretagare utformats med löntagarbeskattningen som likformighetsnorm. Detta menar vi är fel. Att vara företagare innebär att bära hela risken för verksamheten. Går det bra gör man vinst; går det dåligt finns inget skyddsnät. Detta gör att företagande i betydande grad skiljer sig från att ha en anställning. Regeringen har i budgetpropositionen antytt vissa lättnader av 3:12-reglerna. Dessa är dock långt ifrån tillräckliga. 3:12-reglerna måste förändras, eller ersättas med andra typer av regler, så att små företag inte diskrimineras och så att tillämpningen av reglerna förenklas. 5.3.2Arvsskatt, gåvoskatt, förmögenhetsskatt och dubbelbeskattning Beskattningen av arv, gåvor och förmögenheter inbringar förhållandevis blygsamma belopp. är dessa skatter mycket skadliga för företagandet. Arvs- och gåvoskatten försvårar generationsskiften i familjeföretag. Förmögenhetsskatten missgynnar svenskt ägande av svenska företag och hindrar kapitalackumulation. Dubbelbeskattningen missgynnar svenska ägare av svenska företag, vilket leder till utflyttning av ägandet till svenskt näringsliv. Vi välkomnar att regeringen äntligen föreslagit att den föråldrade arvs- och gåvolagstiftningen ska avskaffas. Vi förutsätter att arvs- och gåvoskatten avskaffas från och med det datum detta förslag förelagts för att undvika att enskilda medborgare kommer i kläm. Det är däremot beklagligt att förmögenhetsskatten endast förändras marginellt. Trots att en lång rad bedömare, bl.a. , skattemyndigheten och pekat på förmögenhetsskattens skadlighet så förmår regeringen endast förändra de allra mest anstötliga delarna av skatten. Det är också av stor betydelse att råda bot på den rättsotrygghet som många företagare lever under till följd av skattelagstiftningen. I samband med att den s.k. IT-bubblan sprack såg vi exempel på hur skattelagstiftningen fick oavsedda konsekvenser. Företagare som sålt sitt företag mot betalning i det köpande företagets aktier, som sedan fallit i värde, drabbades i vissa fall av en skattebelastning som överskred värdet på dessa aktier när de väl kunde realiseras. Detta kan inte ha varit lagstiftarens avsikt. Även arvsskattelagstiftningen har slagit hårt i de fall dödsboet omfattat aktier som fallit i värde mellan dödsfallet och arvsskiftet, eftersom skatten beräknas utifrån det värde som gäller vid dödsfallet. För att undvika att företagare eller enskilda drabbas av denna typ av orimliga skattekonsekvenser bör en "omvänd generalklausul" i skattelagstiftningen införas, som innebär att skattemyndigheten ska kunna bevilja nedsättning av skatten i fall då denna annars blir uppenbart orimlig, och då dessa konsekvenser uppenbart avviker från vad som varit lagstiftarens intention. Däremot bör den nu gällande s.k. generalklausulen i skatteflyktslagen avskaffas. Ett grundläggande rättstrygghetskrav är att medborgarna ska kunna förutse de skattemässiga konsekvenserna av sina handlingar. Generalklausulen gör att detta krav inte är uppfyllt. Lagstiftningen bör ändras så att skattemyndigheten måste visa att företagaren har varit oaktsam eller haft uppsåt att lämna felaktiga uppgifter för att man ska kunna påföra skattetillägg. Den omvända bevisbörda som gäller i skattemål är också problematisk och kräver en grundlig översyn. Om en företagare vill överklaga ett beslut om skattetillägg från skattemyndigheten till domstol, tvingas företagaren ändå betala in tillägget och den upptaxerade summan innan den rättsliga prövningen ägt rum. Detta är inte rimligt. Om en näringsidkare väljer att överklaga ett beslut från skattemyndigheten skall inte ett eventuellt skattetillägg och upptaxering behövabetalas in förrän en dom vunnit laga kraft. Systemet med överklagande till läns-, kammar- och regeringsrätten är så krävande att ta sig igenom att den företagare som finner sig felaktigt behandlad ofta tvingas avstå ett överklagande på grund av de resurser och pengar som krävs för att driva skattemål. Detta ökar ytterligare känslan av rättsosäkerhet hos småföretagaren. Staten skall lämna en tidsgaranti till företagen som innebär att det maximalt får ta 24 månader från skattemyndighetens besked om skattetillägg tills dom avkunnats i sista instans vid överklagande. En småföretagare har sällan möjlighet att själv driva sitt skattemål utan måste anlita skattejurister. Med dagens regler får man inte full ersättning av det allmänna för den experthjälp man behöver. Det gör att bara företag med god ekonomi har råd att driva skattemål på ett acceptabelt sätt, vilket gör att småföretagen återigen upplever olikhet inför lagen. Vi moderater vill att möjligheterna att få skälig ersättning för experthjälp vid skattemål förbättras. I det nya systemet med skattekonto har förfallodagen ändrats när det gäller inbetalning av skatt, arbetsgivaravgifter och moms. Det innebär att betalningen anses ha skett när pengarna kommit in på skattemyndighetens konto och inte den dag då betalning faktiskt skedde i post eller bank. Detta har gjort att företagare nu även måste kalkylera med eventuella förseningar i postgången för att inte riskera att drabbas av förseningsavgifter. Detta är orimligt och skapar en osäkerhet för företagaren. Vi vill därför att betalning av skatt skall anses ha kommit skattemyndigheten tillhanda den dag inbetalning sker. Även reglerna för företagens momsinbetalningar måste ändras. Eftersom ett företag blir skyldigt att betala moms vid slutet av den månad då de momsbelagda varorna eller tjänsterna levererats, medan betalningen i allmänhet inflyter senare, så tvingas företagen ofta betala in momsen innan de själva fått betalt. Detta innebär en belastning på företagens likviditet. Särskilt allvarligt är detta för företag som växer. Om försäljningen från månad till månad växer, så kommer också likviditetsbelastningen att växa. Denna ordning är inte rimlig. Det ska inte vara så att företag av likviditetsskäl tvingas öka sin skuldsättning för att klara av skatteinbetalningar. Citat ur "Tillväxt för trygghet och rättvisa. Ett rådslagsmaterial om tillväxtfrågor."