ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GS02Ju289 · 2004-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att medlingsprojektet skall utvecklas till att bli en del av polisens och verksamhet i hela . I i jobbar polisen och med medlingsprojektet . Syftet med Handslaget är att ungdomar mellan som begått brott inte ska återfalla i ny brottslighet. Handslaget bygger på frivillighet från ungdomen och dess föräldrar. Ungdomen konfronteras med den som blivit utsatt för brottet och får en chans att be om ursäkt. Den som blivit utsatt för brott kan ge ungdomen en chans att arbeta av eventuellt skadestånd. Ungdomen får en inblick i de konsekvenser som brottet fört med sig. Medlingsverksamheten riktar sig till ungdomar som begått brott som skadegörelse, snatteri, stöld och lindrigare fall av misshandel. I samband med ungdomens polisförhör och samtal med socialsekreterare så kan ungdomen erbjudas att på frivillig väg medverka i Handslaget. Ungdomen och dess föräldrar informeras om syftet med Handslaget. Är dessa positiva till att medverka i Handslaget så etableras en kontakt med den som blivit utsatt för brottet. Ungdomen förväntas be om ursäkt och genom detta möte bättre förstå den utsattes situation. Träffen kan leda till att den skyldige får "göra rätt för sig" och arbeta av eventuellt skadestånd. Den arbetsinsats som ungdomen utför och den ursäkt som de framför blir känd hos åklagare och kommer med i åtalsprövningen genom Handslagets försorg. För den som begått brottet innebär medlingen i första hand att han eller hon får möjlighet att visa ånger för det brott som begåtts och att han eller hon vill "ställa till rätta" så långt det går. Den som begått brottet får också en chans att visa mod genom att möta den som utsatts för brottet. I vissa fall kan åklagare besluta att brottet inte ska leda till åtal eftersom den som begått brottet redan gjort upp med offret. Tingsrätten kan också ta hänsyn till att den som begått brottet gjort ett försök att avhjälpa skadan. För den som utsatts för brott ger medlingen chansen att få ett ansikte på den som åsamkat skada. Tillfälle ges att ställa de frågor som ofta uppstår vid ett brott och förklara för den unge vilka konsekvenser brottet fått. Under medlingen finns möjlighet att sluta ett avtal med den unge om hur gottgörelse ska ske. Projektet är en framgång. Ytterst sällan har de ungdomar som deltagit i medling återfallit i brott. Många ungdomar har därmed räddats från ett liv i kriminalitet och drogmissbruk. Flera kommuner i har tagit intryck av detta och har startat egen medlingsverksamhet. Eftersom medlingsverksamheten i har blivit en så stor framgång så bör medlingsprojektet utvecklas till att bli en del av polisens och verksamhet i hela .
mot · GS02Ju290 · 2004-09-24 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av välplanerade frigivningar inom kriminalvården. För att underlätta återgången till ett liv i frihet efter ett avtjänat fängelsestraff är det viktigt med en helhetssyn och med en sammanhängande rehabiliteringskedja och planering. Det kan handla om möjligheten att få ett jobb eller börja studera. Det kan handla om bostad. En person som en gång förlorat sin bostad har en mycket svårare situation på bostadsmarknaden. Samarbetet bör utvecklas och förstärkas mellan kriminalvården och andra samhällsorganisationer som ansvarar för sådant som är så viktigt för att en frigivning ska bli möjlig att klara rent praktiskt för den enskilde. För kriminalvårdens del är det också en svårighet att det finns ett bristande samarbete mellan olika verksamhetsdelar inom en kommun. Det är ofta ingen som har helhetsansvaret för utredning och beslut runt den enskilde. Detta ansvar för den frigivnes möjligheter till ett gott liv också efter avtjänat straff bör tydliggöras. Det kan utöver studier, arbete eller boende vara att man som frigiven får en kontaktperson som kan ge stöd i återanpassningen i samhället. Det kan handla om stöd för att få en plats på arbetsmarknaden. Kriminalvården bör före en frigivning överväga om sådana faktorer säkrar en god återstart i frihet för den tidigare dömde. För att utveckla så goda förutsättningar som möjligt för de frigivna att efter strafftiden kunna etablera sig i samhället, fria från kriminalitet, bör kriminalvården överväga lämpliga handlingslinjer för planering av sina frigivningar och för en utvecklad samverkan med andra.
mot · GS02Ju296 · 2004-09-22 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om etablering av en polishögskola i . Vi har utökat utbildningsplatserna för polisen, och många fler färdigutbildade poliser kommer ut i arbete efterhand. Trots detta råder det fortfarande stor brist på poliser. Inte minst gäller det i mindre kommuner och på landsbygden. Det polisiära arbetet innebär också administrativt arbete som tar mycket tid i anspråk. Ett arbete som förr gjordes av civilanställd personal. I och med stora uppsägningar av civilanställd personal behövs ännu fler poliser för att kompensera de civilanställdas arbete. Vi kan framöver se en ljusning med den nu ökade polisutbildningen. Trots detta kommer antalet poliser inte att räcka fullt ut eftersom många poliser uppnår pensionsålder. Om det bedöms att det finns ytterligare behov av en polishögskola anser vi att denna bör placeras i . En polisutbildning förlagd till ligger geografiskt sett väl till för att täcka rekryteringsbehov av poliser i västra med som storstad och som andra stad samt många mindre kommuner med omfattande landsbygd. Enbart i bor det 1,5 miljoner invånare. har stor erfarenhet av samverkan med arbetsgivare i utbildningsplanering och genomförande samt integrering av teoretisk och praktisk utbildning. Högskolan är stark inom ett stort antal kompetensområden som är av intresse för en polisutbildning, t.ex. sociologi och psykologi. Särskilt intressant är biblioteks- och informationsvetenskap eftersom framtida polisiär verksamhet i allt större utsträckning kommer att handla om informationssökning och informationshantering. Samverkan med juridiska institutionen vid vid säkerställer den juridiska utbildningen. förmåga att kunna rekrytera studenter med bakgrund från studieovana miljöer och från invandrargrupper samt Högskolans engagemang i mångfaldsfrågor och stöd till skolor i invandrartäta områden är en faktor av betydelse för placeringen av en polisutbildning vid . Vid den bedömning av de lärosäten som anmält intresse för polisutbildning som gjordes ansåg bedömargruppen att hade mycket goda förutsättningar, likvärdiga med där den senast inrättade polisutbildningen lokaliserades. Samverkan och enighet är viktigt vid etablering av en polisutbildning. Etablering av en polisskola i har vunnit stort stöd hos i , , , kommun, samt . Som synes finns det en mycket stor uppslutning bakom ett förslag att etablera en fjärde polishögskola i .
mot · GS02Ju297 · 2004-09-23 00:00:00 — Nationellt resurscentrum för brottsbekämpning tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om etablering och lokalisering av ett nationellt resurscentrum för brottsbekämpning. beslutades om öppnande av en tredje polishögskola för att öka antalet utbildningsplatser. Ökningen av antalet poliser är ett viktigt steg för att öka säkerheten och minska brotten. Dock har brottens karaktär förändrats och blivit mer och mer sofistikerade. Diskussionerna om olika typer av vidareutbildningar har därför diskuterats, inte bara för poliser utan även för andra yrkesgrupper inom rättsvårdande myndigheter. Utifrån det behov som finns av gemensam vidareutbildning för olika yrkesgrupper har en idé fötts om att skapa ett nationellt resurscentrum för brottsbekämpning. Skulle ett sådant resurscentrum bli verklighet finns mycket som talar för en lokalisering till . Detta mot bakgrund av de resurser inom området som finns där . Det finns i unika förutsättningar för ett nationellt resurscentrum för brottsbekämpning. I finns ett starkt kompetenskluster och det finns en tradition av samarbete mellan de berörda myndigheterna. De myndigheter som främst kan bidra till ett resurscentrum är , , , , samt i , och . Ett av syftena med ett nationellt centrum bör vara att satsa på fördjupad vidareutbildning och breddning av den krets utbildningen vänder sig till. Inriktningen av ett nationellt centrum för brottsbekämpning bör därför framför allt avse vidareutbildning av olika yrkesgrupper inom rättsvårdande myndigheter. Det finns ett stort behov av att olika yrkesgrupper får mer av gemensam vidareutbildning. Här kan nämnas ekonomisk brottslighet där personal från exempelvis polismyndighet, skattemyndighet, kronofogdemyndighet, åklagarmyndighet, ekobrottsmyndighet och i viss utsträckning tullmyndighet har ett stort behov av gemensam vidareutbildning. Inom IT-brottslighet finns motsvarande behov. Även ekonomiska skäl talar för en samordning av vidareutbildning för fler yrkesgrupper. Mot bakgrund av detta anser vi att om ett brottsbekämpningscentrum kommer att prövas anser vi att ett sådant resurscentrum bör ligga i och .
mot · GS02Ju298 · 2004-09-23 00:00:00 — Strafftiden för psykiatrisk vård begär att regeringen lägger fram förslag till en ändring av reglerna så att den slutna psykiatriska vård som kan följa av en dom aldrig får bli kortare än den fängelsedom som skulle ha blivit resultatet om den dömde av domstolen betraktats som psykiskt frisk, samt att om patienten friskförklaras före strafftidens slut, bör resterande tid avtjänas i fängelse. Frågan om fängelse eller psykiatrisk vård har aktualiserats av mordet på och de kaotiska rättegångsförhållandena där något så kraftigt subjektivt som gärningsmannens psykiska status kommit att spela så stor roll och olika instanser kommit till olika slutsatser. Det krävs en regeländring som dels hindrar grova brottslingar att tillskansa sig mildare behandling genom att spela psykiskt sjuka, dels skyddar allmänheten mot att farliga brottslingar friges för tidigt och återfaller i brott. Regeländringen bör innebära att den slutna psykiatriska vård som kan följa av en dom aldrig får bli kortare än den fängelsedom som skulle blivit resultatet om den dömde av domstolen betraktats som psykiskt frisk. Friskförklaras patienten innan utgången tid bör resterande tid avtjänas i fängelse. Det ligger något djupt stötande i att människor som döms för allvarliga brott och som av domstolen betraktas som psykiskt sjuka efter att ha dömts till vård ganska snabbt kan friges om de betraktas som botade och psykiskt friska. Många av dessa dömda kan betraktas som gränsfall där de olika rättsliga instanserna kommer till olika slutsatser beträffande de anklagades psykiska tillstånd. Absurda situationer uppstår då de dömda som alldeles tydligt är svårt psykiskt sjuka faktiskt blir intagna för vård under sitt återstående liv medan de som är alldeles på gränsen till friska ofta snabbt betraktas som botade och friska och därefter friges. Det absurda består i att ju friskare den dömde är desto snabbare blir han friskförklarad och frigiven trots att han ju borde vara mer ansvarig ju friskare han är. "Straffet" blir således lägre ju friskare och därmed mer ansvarig man är. Detta strider mot en allmän rättskänsla. Dagens system uppmuntrar brottslingar till att först och främst spela psykiskt sjuka för att få en dom som kan leda till snabbare frigivning. Den som kan spela psykiskt sjuk har nämligen goda förutsättningar att under sjukhusvistelsen spela upp det symptompanorama som innebär ett snabbt tillfrisknande. Systemets möjlighet att objektivt bedöma sjukdomstillstånd och tillfrisknaden inom detta område måste betraktas som otillfredsställande. Dels förekommer det att olika instanser/experter är oense, dels släpps patienter ut trots utlåtanden som gör ut på att det finns en återfallsrisk. Möjligheten att genom medvetet agerande som sjuk skaffa sig fördelar gentemot rättsväsendet måste av ovan angivna skäl begränsas.
mot · GS02Ju300 · 2004-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att polisen i sina kontakter med brottsoffer åläggs att informera om offrets rättigheter. Offren för brott får ofta dålig hjälp. De informeras sällan om sina rättigheter. Mot bakgrund att detta skärpets lagen som styr polisens kontakter med brottsoffren. Polisen är skyldig att upplysa brottsoffer om bland annat rätten till brottsskadeersättning och målsägarbiträde. En undersökning som () genomfört visar att den nya lagen inte fått genomslag. Bristerna i polisens information till landets brottsoffer är fortfarande stora. Skillnaderna är stora mellan olika polisdistrikt, men inget är bra på att upplysa om offrens rättigheter. Vissa polismyndigheter har bara informerat några promille av brottsoffren och frågat dem om de vill ha hjälp. Undersökningen visar också att nästan hälften av landets polismyndigheter inte utbildat personalen i frågor som rör brottsoffren. Orsaken till att det är så dåligt är att poliserna är "yrkesblinda" och alltför inriktade på gärningsmannen. Man glömmer bort eller tänker inte på att ge offren stöd och information om rättigheter. Konsekvenserna av detta är förödande för de drabbade. Uppskattningsvis tiotusentals brottsoffer förlorar den ekonomiska ersättning de har rätt till beroende på slarvet och oviljan från polisens sida. Ett sätt att råda bot på detta problem är att polisen inte bara åläggs att informera offren om deras rättigheter, utan även tvingas ta kvittens på att informationen lämnats. Förslagsvis kan informationen lämnas på ett papper som brottsoffren får skriva under, och därmed bekräfta att de tagit del av upplysningarna. Brottsoffret bör få en kopia av pappret och polisen åläggs att arkivera originalet tillsammans med övriga handlingar rörande ärendet. Återfinns inte en sådan kvittens i varje brottsakt, bör det betraktas som tjänstefel av tjänstgörande polis, och dessutom vara skadeståndsgrundande för brottsoffer som därmed gått miste om sina rättigheter.
mot · GS02Ju301 · 2004-09-28 00:00:00 — Lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om alkoholtest av omhändertagna personer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. När staten brukar sitt våldsmonopol måste den göra så med rättssäkerhet och trygghet för medborgarna. Ändamålet får aldrig helga medlen, och principen om att hellre fria än fälla i brist på bevis måste vara okränkbar. Trots detta finns det delar av svensk lagstiftning som åsidosätter dessa grundläggande principer. Lagen om berusade personer används så att ordningsmakten skall kunna omhänderta enligt följande: "Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polisman." Enligt lagen skall den omhändertagne så snart kan ske undersökas av läkare om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd. Trots detta händer det dödsolyckor i svenska fylleceller på grund av att till exempel diabetikers eller epileptikers tillstånd missuppfattas av ordningsmakten. Ett grundläggande krav som bör ställas på alla LOB-omhändertagningar är att den omhändertagne skall alkoholtestas om han eller hon såönskar. I fall då vederbörande är helt ur stånd att begära test bör rådande krav på läkarundersökning fylla en viktig funktion. förs dessutom register över de personer som har omhändertagits enligt LOB. Länsstyrelser kan åberopa det i ärenden om återkallelse av eller villkor för körkort. Det är därför viktigt att veta om den enskilde har varit omhändertagen för fylleri eller för något annat. Även vissa sjukdomar kan medföra ifrågasättande av körkortsinnehav, men sådant skall naturligtvis alltid ske på korrekt grund. Det finns alltför många exempel på hur lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. missbrukats eller nyttjats mot personer som borde ha givits läkarvård eller enbart lämnats i fred. Lagen och dess användande bör därför ges en förutsättningslös översyn.
mot · GS02Ju302 · 2004-09-28 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om försök med elektronisk fotboja med GPS. Många kvinnor lever under hot och ibland under skyddad identitet. Livet är för dem fyllt av oro och ångest för att något ska hända. Det gäller både de som lever under sin tidigare identitet och kvinnor som har en ny, skyddad identitet. De är trots ny bostadsort och nytt namn rädda för att bli hittade. Deras plågoandar är oftast belagda med besöksförbud. Men många kvinnor kan vittna om att detta förbud inte fungerar. Alltför många förövare bryter mot förbudet. Vår uppfattning är att alla människor skall ha rätt att känna sig trygga i vårt land. Kvinnor som har levt under hot, misshandel och övergrepp har en självklar rätt till trygghet och ett eget liv, både för sig själva och för sina barn. Unga kvinnor som riskerar att råka ut för våld från familjemedlemmar för att de själva valt en annan livsstil har, oavsett vad familjen i övrigt anser, en oinskränkt rätt till eget liv. Tyvärr kan samhället inte alltid garantera trygghet och säkerhet fullt ut. Det finns vissa brister i polisens rutiner kring besöksförbud. Varje polismyndighet bör ha tydliga rutiner för vilka åtgärder som skall vidtas när ett beslut om besöksförbud fattats. Det kan exempelvis handla om att besöka den person som besöksförbudet tar sikte på och informera om innebörden av förbudet. Vidare är det en förutsättning och en självklarhet för att bestämmelserna om besöksförbud skall fungera på ett tillfredsställande sätt att poliser i olika funktioner har relevant information om utfärdade besöksförbud. Med bättre dokumentation av besöksförbuden är det också lättare att avgöra t.ex. i vad mån en till synes lindrig händelse kan innebära allvarlig fara för en hotad person. En bättre uppföljning av besöksförbuden skulle också bidra till att öka tryggheten för den hotade personen. En möjlighet att öka möjligheten till säkerhet och skydd är att prova ny teknik med elektronisk fotboja med GPS. Det är en annan fotboja än den traditionella, där ny teknik ger helt andra möjligheter än med tidigare bojor. Med GPS-systemet kan man se och ha en elektronisk "dagbok" där exakta positioner anges, minut för minut. Vi anser att ett försök med denna nyare form av fotbojor med GPS-teknik skall genomföras och användas på personer som har belagts med besöksförbud och som brutit mot det. Det får ankomma på regeringen att vidta åtgärder med anledning av vad vi här anfört.
mot · GS02Ju303 · 2004-09-28 00:00:00 — Samarbete mellan polis och räddningstjänst tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om polisens samarbete med räddningstjänsten. behöver fler poliser för att öka rättstryggheten. Men det finns också andra sätt att förbättra den situation som råder runtom i landet med få poliser över enorma geografiska områden. Vi måste tänka oss okonventionella lösningar. Det är otillfredställande med den tilltagande oförmågan av polismyndigheten att ingripa. Det blir allt vanligare att ärenden avvisas i brist på resurser. Detta sker trots att fängelse ingår i straffskalan för det aktuella brottet. Utredningar läggs på hög utan att utredas. Den välorganiserade räddningstjänsten skulle här kunna göra en stor insats för att hjälpa polisen med okvalificerade ärenden så att polisens kan inrikta sig på viktigare insatser. Ett utvidgat samarbete med räddningstjänsten är ett nödvändigt och billigt alternativ. Här hittar vi personal med vana att arbeta i stressituationer som påminner om polisiärt arbete. Räddningskårerna har stationer påöver 800 platser runtom i landet och har beredskap dygnet runt, vilket även gäller de deltidsarbetande och frivilliga brandmännen. Man har ett väl utvecklat sambandssystem, och utryckningsberedskapen är . Redan nu finns en väl utbyggd kontaktmannaverksamhet som är polisen behjälplig, som trafikvakter som övervakar bilparkeringar, jaktvårdare som rycker ut vid viltolyckor, orienteringsklubbar och hemvärnsmän som anlitas vid skallgång och civil fjällräddningspersonal som anlitas när någon gått bort sig på fjället. Dessa uppgifter är egentligen ålagda polisen, men det har visat sig att civila ersättare kan lösa uppgifterna lika bra. Allmänheten skall inte själv tillkalla räddningstjänsten. Först måste polisen kontaktas som beslutar om utryckning. De skall stå i kontakt med polisbefälet. Polisen bestämmer deras agerande. Inget ingripande får göras utan vakthavandes beslut. Istället skall det ses som en viktig och snabb resurs när polisen är förhindrad att ingripa eller inställelseperioden är oacceptabelt lång. Kontaktmännen behöver inte ha större möjligheter till tvångsåtgärder än vad som gäller för allmänheten. När det gäller gripande vid snatteri eller misshandel räcker det att befinna sig på brottsplatsen för att kunna ingripa, enligt 24 kap.7 §. Vidare vid nödvärnssituation gäller att den som utsätts för brottsligt angrepp har rätt att försvara sig och tillfoga angriparen skada - 24kap. Några exempel på när dessa kontaktmän kan tänkas ingripa: Vid en inbrottssituation där utryckningstiden kanske blir jämfört med polisens . Antingen gripande eller för observation och i ständig kontakt med vakthavande befäl. Vid rattfylleri där kontaktmännen griper personen tills polis anländer. Våldsbrott mot kvinna, där kontaktmän sänds till platsen för kontroll och polis beslutar om åtgärd. Fler poliser är det bästa alternativet. Men skall man ha hjälp av annan aktör är räddningstjänsten överlägsen och att föredra.
mot · GS02Ju304 · 2004-09-21 00:00:00 — Skyddet av människor som utsatts för sexslavhandel tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sexslavars situation i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att människor som kommit till som sexslavar och som riskerar sitt liv får samma rätt till vittnesskydd som svenskar. förs över en halv miljon kvinnor och barn in i EU, varav en del forslas vidare in i . Med falska löften om välbetalda jobb i och tror dessa människor att de har sitt livs chans till att bli ekonomiskt oberoende. När de väl hamnar i människohandlarnas grepp är det som regel . Ett vanligt scenario är att de blir inlåsta direkt vid ankomsten till det nya landet. Därefter misshandlas de och våldtas av hallicken som ett led i att bryta ner viljan och motståndskraften. infördes den nya lagen mot människohandel, föll den första domen mot människohandel. infördes en ny bestämmelse i utlänningslagen som gör det möjligt för en förundersökningsledare att ansöka om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för utländska målsägande och vittnen, bl a offer för människohandel, då det anses befogat med hänsyn till förundersökning eller förhandling i brottsmål. Ändringen innebär att utlänningar ges laglig möjlighet att stanna i för att bistå brottsutredande personal. Grundtanken i denna bestämmelse är bra, men de räcker inte. Faktum är att de flesta kvinnor som kommit till för att prostitueras inte bara lever under hot för sitt eget liv utan även har nära anhöriga i hemlandet som hotas. I de flesta fallen har de redan innan de anmäler människohandlarna redan ansökt om uppehållstillstånd och fått avslag. Deras anmälan blir på så sätt ett försök till att klara sig levande ett tag till. Att sexslavhandel uppskattas omsätta och är den snabbast växande formen av gränsöverskridande brottslighet gör att sexslavarnas liv i människohandlarnas ögon inte är värda särskilt mycket. I hemlandet, dit kvinnorna blir hemskickade efter en rättegång, finns rekryteringsnätverket kvar. I vissa fattiga länder där myndigheter och stat insett att en av deras viktigaste tillgångar är pengar som kommer in i landet genom anhöriga som arbetar i utlandet finns det inget intresse för att bekämpa människohandeln. Där går människohandlarna fria, och inget hindrar dem att under maffialiknande omständigheter ta livet av kvinnan som vittnat mot människohandlarna i . Det är viktigt att man ger de kvinnor som ställer upp och vittnar mot smugglarligorna möjlighet att känna sig trygga både under och efter rättegången. Risken är annars att de ställer upp under utredningen och aldrig dyker upp som vittnen när rättegången börjar. Denna situation innebär en stor kostnad för samhället och rättssäkerheten.