mot · GS02Sk470 · 2004-10-05 00:00:00 — kritik mot fastighetsbeskattningen tar sin utgångspunkt i övertygelsen om att alla skatter måste vara begripliga och rättvisa. Skatter måste kunna förstås och de måste vara legitima. Skattemoral handlar inte bara om skattebetalares ansvar utan också om statsmakternas ansvar att skattelagstiftning inte går emot mänskliga fri- och rättigheter eller förhindrar medborgare att förverkliga grundläggande etiska värden. Alla skatter måste således prövas utifrån etiska värden, eftersom även skatter kan vara oetiska till sin konstruktion och sina effekter. Vi menar att den statliga fastighetsskatten genom sin nuvarande konstruktion kommer i konflikt med såväl äganderättensom den social- och skatterättsliga principen om skatt efter bärkraft. Den samlade fastighetsbeskattningen försvårar eller förhindrar även medborgares frihet och plikt att ta ansvar för sig själva och sina familjer genom boendet. Den statliga fastighetsskatten kan inte heller motiveras utifrån intresseprincipen, eftersom det inte finns någon som helst koppling mellan å ena sidan den skatt man tvingas betala och å andra sidan någon form av förmån eller nyttighet man har som fastighetsägare. Den nuvarande konstruktionen är också svårmotiverad även om man skulle accepterakapitalinkomstperspektivet. Någon utvecklad logik med att beskatta boende bådesom kapital och konsumtion finns heller inte. föreslår därför att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhus (egna hem) och bostadshyreshus (hyresrätter och bostadsrättsföreningar), kommersiella lokaler och industrienheter. Kommunerna ges rätt att ta ut en fast avgift per småhus, per bostadslägenhet samt per kvadratmeter lokalyta för kommersiella lokaler och industrienheter. Den totala kommunala avgiften får inte överstiga kommunernas självkostnader för gator/vägar och parkering, räddningstjänst samt fysisk planering. Avgiften per småhusenhet får maximalt uppgå till , avgiften per bostadslägenhet får maximalt uppgå till , avgiften för kommersiella lokaler får maximalt uppgå till per kvadratmeter och avgiften för industrienheter får maximalt uppgå till per kvadratmeter . Reavinstskatten vid försäljning av privatbostadsfastighet och bostadsrätt höjs till den generella nivån på . Nuvarande uppskovsregel vid anskaffande av ersättningsbostad föreslås vara oförändrad. 5Löpande fastighetsbeskattning är principiellt felaktig5 5.1Teorin bakom fastighetsskatten är inte konsistent5 5.2Skatteförmågeprincipen i konflikt med fastighetsskatten6 5.3Fastighetsskatten strider mot minsta-offer-principen6 5.4Neutralitetsprincipen slås ut av fastighetsskatten7 6Regeringens fastighetsskattepolitik förstör hela bostadspolitiken8 6.1Orimligt hög beskattning av boendet8 6.2Begränsningsregel och dämpningsregel löser inte problemen 8 6.3Sverige har världens högsta boendeskatter9 6.4Svenska hushållens boendekostnader högst i EU9 6.6Statens nettoinkomster för boendesektorn överstiger utgifterna10 6.8Hur ser medborgarna på fastighetsskatten?11 7.1Slopa den statliga fastighetsskatten för småhus12 7.2Slopad statlig fastighetsskatt på hyresbostadshus13 7.3Slopad fastighetsskatt för kommersiella lokaler och industrifastigheter14 8.1Kommunal avgift - minskat statsbidrag15 8.5Ekonomiska effekter för hushållen, företagen och offentlig sektor18 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avskaffa den statliga fastighetsskatten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en avgift för fastigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att höja reavinstskatten vid försäljning av bostäder. I samband med skattereformen 1991 ersattes schablonbeskattningen av villor och fritidshus med fastighetsskatt. Detta innebar en kraftig ökning av boendekostnaderna, främst genom minskad effekt på ränteavdragen. Till detta har sedan lagts effekterna av sjunkande bostadssubventioner, ökad moms på uppvärmning samt ökande kommunala taxor och avgifter. Fastighetsbeskattningen är statlig och motiveras enbart som en intäktskälla för staten. I samband med inträde i den europeiska gemenskapen motiverades t.o.m. en höjning av fastighetsskatten med inträdets finansiering. Relationen mellan skatt och legitim orsak till skatten är borta. Fastighetsskatten är dessutom ologisk till sin konstruktion och orättvis. Fastighetsskatten har sin grund i att fastighetsägarna skulle garanteras samhällsnyttiga tjänster, såsom tillfartsvägar, vatten och avlopp, gatuunderhåll, sophämtning m.m. Flera av dessa kommunala tjänster är avgiftsbelagda. Underlaget för fastighetsskatt utgörs av ett taxeringsvärde som i princip ska uppgå till av marknadsvärdet. Marknadsvärdet bestäms av byggnadens och markens storlek samt dess kvalitet och läge, men i realiteten är marknadsvärdet fiktivt, eftersom det utgår från ett slags beräkning utifrån köp och försäljningar i ett värdeområde, som fastigheten tillhör. Enligt SCB bodde av vuxna befolkning i småhus 1998. av alla barnfamiljer bodde i småhus . Då en så stor del av barnfamiljerna bor i småhus kan man utgå ifrån att alla inkomstgrupper finns representerade bland dem. För framför allt låg- och medelinkomsttagare med barn är därför fastighetsskattens utformning av avgörande betydelse. har den så kallade rullande fastighetsskatten som infördes i själva verket inte gällt. Under inkomståren 1998-2000 har taxeringsvärden använts. har dock nya fastighetstaxeringar gjorts som kraftigt höjt fastighetstaxeringen i många områden . Omräkningstalen som anger hur mycket taxeringsvärdet förändras slår olika hårt beroende på bostadsområde. Den totala fastighetsskatten för småhus, hyreshusenheter, kommersiella lokaler och industrifastigheter beräknas uppgå till 24,5 miljarder . Till detta skall läggas att många drabbas av förmögenhetsskatt på sin bostad. Därmed uppgår den fastighetsrelaterade skatten till betydligt högre belopp. Löpande fastighetsbeskattning är principiellt felaktig Teorin bakom fastighetsskatten är inte konsistent Konstruktionen med nuvarande löpande fastighetsbeskattning är enligt vår mening principiellt felaktig. Låt oss därför redogöra för denna. Ägande av bostäder betraktas i nuvarande skattesystem för det förstasom en form av sparande eller kapitalplacering. Enligt likformighetsnormen för kapitalbeskattningen får, till att börja med, inget obeskattat sparande förekomma. Vidare gäller enligt detta synsätt att "den implicita avkastning i form av boendetjänster som egnahemsägaren eller bostadsrättsinnehavaren erhåller skall utgöra skattepliktig inkomst"1. Därför ska såväl den löpande beskattningen som reavinstbeskattningen utformas så att detta sparande beskattas lika som annat sparande. En kapitalplacering i till exempel en villa skall således beskattas som en kapitalplacering i en aktieportfölj eller sparande på bank. Nivån på beskattningen bör vara densamma oavsett vilken typ av kapital det rör sig om, det vill säga pengarna ska beskattas lika hårt om man sätter in dem på banken eller om man betalar delar av ett hus med dem. Så långt kan resonemanget låta ganska rimligt, om man medvetet bortser från likviditetsproblemet och ifrån att boende ofta inte alls är en kapitalplacering i första hand utan snarare ett uttryck för ansvaret och plikten att ordna boende för sig själv och sin familj. Men resonemanget stämmer dåligt överens med verkligheten när det gäller beskattningen av småhus. Den skattesats på av taxeringsvärdet som gällde före regeringens senaste reträtt förutsatte en real avkastning på för att vara jämförbar med 30 procents kapitalinkomstskatt på en alternativ placering (till exempel sparande i bank). Lägger man sedan förmögenhetsskatten till detta, så blir det reala avkastningskravet på en alternativ placering om pengar bundna i fastigheten inte ska vara hårdare beskattade än pengar placerade på annat sätt.2 En så hög avkastning kan man normalt inte väntas uppnå på placeringar med lika låg risk som fastighetsinnehav. Fastighetsskatten, som beräknas utifrån marknadsvärdet, innebär också att värdestegringen beskattas innan den realiserats. Men såär inte fallet om man placerar pengar i aktier. Då beskattas värdestegringen först vid försäljningen. Redan dessa förhållanden gör det svårt att motivera dagens löpande beskattning av egnahemsboende med likformighetsskäl. Kännetecknande för en kapitaltillgång är att den ger någon form av avkastning. Tillgångar i kapital ger i regel löpande avkastning i reda pengar, men såär inte fallet med egna hem. Den konstgjorda parallellen med andra kapitalplaceringar upprätthålls dock genom att regeringen och andra förespråkare talar om en "icke-monetär" avkastning, det vill säga en avkastning eller "inkomst" som inte faller ut i reda pengar. Denna "avkastning" sägs alltså motsvara den inkomst kapitalet skulle ha genererat om det placerats i någon alternativ sparform. Ett annat begrepp som används för att beteckna denna "avkastning" är nettohyresvärde. Ofta används bilden i t.ex. utredningssammanhang att egnahemsägaren skulle kunna hyra ut sitt hem på hyresmarknaden, men om han/hon inte gör detta, är det som om hon/han hyrde ut fastigheten till sig själv. Detta värde, som denna hyresintäkt betingar, låt vara att den är icke-monetär och fiktiv, ska enligt logiken fångas upp till beskattning genom fastighetsskatten. anser således att fastighetsskatten genom sin konstruktion kommer i konflikt med såväl äganderätten som den social- och skatterättsliga principen om skatt efter bärkraft. Den statliga fastighetsskatten kan inte heller motiveras utifrån intresseprincipen, eftersom det inte finns någon som helst koppling mellan å ena sidan den skatt man tvingas betala och å andra sidan någon form av förmån eller nyttighet man har som fastighetsägare. Den nuvarande konstruktionen är också svårmotiverad även om man accepterar kapitalinkomstperspektivet, och någon utvecklad logik med att beskatta boende både som kapital och konsumtion finns inte. Fastighetsbeskattningen är inte skatteteoretiskt konsistentinom den norm för likformig kapitalinkomstbeskattning som råder sedan skattereformen 1990/91. Skatten saknar därmed legitimitet. Skatteförmågeprincipen i konflikt med fastighetsskatten Skatteförmågeprincipen anger att var och en ska betala skatt efter förmåga. Detta medför att endast de som har möjlighet att betala skatt ska vara skyldiga att betala skatt. Inom ramen för denna princip brukar man även tala om "kontantmetoden", vilken innebär att en inkomst ska beskattas först när den erhållits, eftersom det är först då skatteförmågan uppkommit. vore det principiellt felaktigt att ha fastighetsskatt bara för dem som kan betala den. Det rimliga är givetvis att inte ha någon fastighetsskatt överhuvudtaget. Fastighetsskatten strider mot minsta-offer-principen Minsta-offer-principen grundar sig på att största möjliga nytta ska beredas största möjliga antal medborgare. Skatten ska alltså fördelas mellan samhällsmedlemmarna på ett sätt så att den medför minsta möjliga uppoffring för dem. Om inkomstfördelningenmellan medborgarna är väldigt ojämn, kan beskattningen utformas på ett sådant sätt att den omfördelar inkomsterna mellan olika medborgare. Även i denna princip antar man att nyttan av pengar är avtagande. Fastighetsskatten strider med sin godtycklighet mot denna princip. Neutralitetsprincipen slås ut av fastighetsskatten Neutralitetsprincipen innebär att beskattningen ska vara utformad så att den är neutral i förhållande till olika handlingsalternativ. Beskattningen ska alltså inte styra en persons val av boende. Beskattningen ska inte påverka valet mellan arbete och fritid, mellan konsumtion och sparande och ska inte påverka den enskildes konsumtionsalternativ. För att uppnå ett neutralt skattesystem krävs att det är så likformigt som möjligt. Fastighetsskatten påverkar människors valmöjligheter och styr människors val ifråga om bostad både genom var man väljer att bo geografiskt och vilken standard i boendet man väljer. Motiven för den löpande fastighetsbeskattningen är verklighetsfrämmande förden stora majoriteten av småhusägare och bostadsrättsinnehavare. Det verklighetsfrämmande består i att småhusägare och bostadsrättsinnehavare i regel huvudsakligen köpt sina hus eller bostadsrätter för att bo i dem och inte för att placera ett stort överskott av kapital. Att ordna bostad för sig själv och sina närmaste är ur allmänmänsklig synvinkel att betrakta som ett grundläggande behov, en plikt och i slutändan en rättighet, än som en av flera möjligheter till kapitalplacering. Hotet mot ägandet blir akut, när den enskilde husägaren på grund av fastighetsskatten drabbas av likviditetsproblem, som regeringen brukar välja att kalla det. Med likviditetsproblem avses att fastighetsskatten inte tar hänsyn till den uråldriga skatterättsliga principen om skatt efter bärkraft. Att låta taxeringsvärdet utgöra underlag för beskattningen är nämligen detsamma som att bestämma fastighetsskatten för en viss person genom andrapersoners husaffärer. Stiger marknadspriserna på fastigheter så stiger även den allmänna fastighetsskattenivån i värdeområdet, oavsett hur mycket ett enskilt hushåll har i inkomst eller oavsett hur mycket det förmår betala i skatt. Denna orimliga effekt av taxeringsvärdets koppling till det föränderliga marknadsvärdet, ofta i kombination med förmögenhetsbeskattningen, får till följd att permanentboende i kustnära områden eller i expansiva storstadsområden får allt högre fastighetsskatt på grund av nya köpstarka grannar, inte på grund av egna ökade faktiska inkomster. Husägare med låga inkomster, exempelvis en pensionär som betalat av sina skulder på huset, drabbas extremt hårt av nuvarande system. Ägare till privatbostadsfastigheter med låga inkomster och kanske avbetalda lån får därför likviditetsproblem och därmed svårigheter att betala skatten. Till slut tvingas de flytta från sina hem. Detta är då inte längre bara fråga om ett hot mot äganderätten, utan den blir ett ett statligt sanktionerat brott mot äganderätten. Regeringens fastighetsskattepolitik förstör hela bostadspolitiken Orimligt hög beskattning av boendet Sedan skattereformen 1990/91 gäller att fastighetsägande även betraktas som konsumtioni skattehänseende. Således är alla byggnations-, förvaltnings- och underhållskostnader belagda med 25 procents moms. För den som investerat kapital i en aktieportfölj eller i bank är dock varken inköpet eller förvaltningen av detta kapital belagd med moms. Vidare gäller att kapital till exempel kan placeras i en 10-årig obligation utan att skatt behöver betalas förrän , när den löper ut. Pengar kan även placeras i reinvesterande fonder, där utdelningen reinvesteras och beskattning sker först vid försäljning. Dessa fakta gör att logiken kring att både momsbelägga boende och att hävda kapitalinkomstperspektivet för egna bostadsfastigheter haltar betänkligt. Det är för övrigt enbart fastigheter som i skattehänseende beskattas både som konsumtion och kapital. Begränsningsregel och dämpningsregel löser inte problemen Begränsningsregeln i fastighetsskatten samt ändrade grundavdrag i förmögenhetsbeskattningen som regeringen genomdrivit 2001 är bara de senaste exemplen på de återkommande och ad hoc-mässiga regeländringar, som bekräftar kritiken som presenteras i denna motion. Problemens orsak kvarstår i grunden, eftersom skattesatsen är fortsatt på en hög nivå och kopplingen till marknadsvärdet finns kvar. Nya och oönskade marginaleffekter skapas dessutom genom begränsningsregeln och den sambeskattning som missgynnar gifta framför ogifta utan barn förstärks. Enligt begränsningsregeln så ska förvärvsinkomster före skatt, inkomst av kapital samt av den skattepliktiga förmögenheten över fribeloppet räknas som inkomst. Fastighetens taxeringsvärde skall dock inte räknas in i förmögenheten. Begränsningsregeln gäller taxeringsvärden mellan och . För fastigheter med taxeringsvärde betalas full fastighetsskatt på värdet över denna gräns. Fastighetsskatten kan därmed aldrig understiga . Hushåll med en sammanlagd inkomst kan inte utnyttja begränsningsregeln alls. anser att även om begränsningsregeln kan motverka de värsta effekterna av fastighetsskatten såär den snarare en bekräftelse av hur felkonstruerad fastighetsskatten är i grunden. Det kan inte vara rimligt att någon ska behöva betala av sin inkomst i skatt på sitt boende utöver den höga inkomstskatt som svenska inkomsttagare redan betalar. Regeringen avser att återkomma med förslag på en ny dämpningsregel i fastighetsskatten som tar sin utgångspunkt i det förslag som lämnade i januai. Förslaget innebär att höjda taxeringsvärden stegvis ska få genomslag på fastighetsskatten. finner att modellen är helt otillräcklig och tjänar endast till att lindra en orimlig beskattning från att bli ännu mer orimlig. De höjda taxeringsvärdena sedan årskiftet kommer dessutom inte att sänkas. Regeringen borde istället fråga sig varför det krävs både en begränsnings- och dämpningsregel i fastighetsskatten? Kanske skulle man då märka att det är själva fastighetsskattens konstruktion som är felaktig. har världens högsta boendeskatter Trots kritiken från oppositionen har fortfarande vid sidan av världens högsta skatter och har den i särklass hårdaste beskattningen på boendet i hela världen. I övriga europeiska länder är momsen lägre, försäljningsskatten (reavinstskatt) förekommer och fastighetsskatten är mycket begränsad. Vissa länder har ingen fastighetsskatt. Svenska hushållens boendekostnader högst i EU Hushållen i har sammantaget de högsta boendekostnaderna i hela EU (förutom ). av hushållets disponibla inkomst går till att sörja för boendet i . HUSHÅLLENS BOENDEKOSTNADER (ANDEL AV DISPONIBEL INKOMST 2001) 3 På grund av de höga kostnaderna för boende investeras mindre pengar i nya bostäder. hade 1999 minst antal nybyggda bostäder i hela EU. Även hyresregleringarna skapar denna återhållsamhet i byggandet. Sammantaget är slutsatsen att bostadsbristen i de svenska storstäderna är långt ifrån löst. Statens nettoinkomster för boendesektorn överstiger utgifterna Regeringspolitiken innebär att varje förändring av den höga skatten på boende måste finansieras inom samma sektor. När regeringen till följd av den kraftiga opinionen mot den orimliga konstruktionen av fastighetsbeskattningen föreslår en - om än blygsam - lättnad av fastighetsskatten, så skall den finansieras av höjda taxeringsvärden, vilket ytterligare ökar boendesegregeringen i landet. Statens intäkter och kostnader för boendet genomgår dramatiska förändringar. Statens nettokostnader för boendesektorn har varit stora. Ökade intäkter, från bland annat fastighetsskatt och moms på byggande, ställt mot sjunkande kostnader för räntebidrag, gjorde att statens netto blev positivt. Många barnfamiljer och pensionärer med låga inkomster som köpte hus när priserna stod som högst 1989-91 har stora svårigheter att bo kvar. Detta gäller särskilt boende i skärgårdar och storstadsområden. Uppgifter från , , visar att av LO-medlemmarna bor i småhus (villa eller radhus) som de själva äger. bor i småhus med annan upplåtelseform. Det är således fel att påstå att människor som bor i småhus generellt sett är "rika". Det bör vidare uppmärksammas att av alla barn bor i villa. Regeringen, och bäddar för en ny bostadssegregering genom att överbeskatta småhus och övrigt markboende. Vissa områden kommer att rensas från normalinkomsttagare och endast mycket välbeställda kommer att befolka dessa. I skärgårdar, längs kusterna, i fjällvärlden och andra områden som berörs av mycket kraftiga höjningar av taxeringsvärdena utgör fortfarande fastighetsskatten ett stort problem. Våra kuster blir ett reservat för rika som skatten tvingar bort bönder, hantverkare, butiksägare och fiskare. Det är anmärkningsvärt att Socialdemokraterna vill skapa en sådan segregering. Fastighetsskatten innebär att skillnaden mellan lågprisorter och högprisorter ökar. Det är inte acceptabelt att det för ett likvärdigt hus kan skilja flera i årlig fastighetsskatt beroende på var i landet huset är beläget. Hur ser medborgarna på fastighetsskatten? Forskningsgruppen för Samhälls- och Informationsstudier, FSI, har gjort studier som bl.a. visar att det endast är av LO-anslutna som är negativa till en sänkt fastighetsskatt. Inom TCO och är det ungefär samma förhållande. Av hela svenska folket är det som vill behålla fastighetsskatten på samma nivå som den är . Detta innebär att det finns ett starkt stöd för att fastighetsskatten måste minskas och slutligen avskaffas helt. FSI har också konstaterat att fastighetsskatten möter en starkt negativ opinion som tydligt går igenom alla partiernas väljargrupper och att de mest kunniga ofta är de mest kritiska. Bland alla skatter får fastighetsskatten större kritik än skattetrycket i övrigt och andra enskilda skatter i allmänhet. De modifieringar av fastighetsskatten som avsetts att mildra den, har knappast lämnat några spår i opinionen . Inte mindre än 450 000 svenskar uppger att de planerar att flytta eller har flyttat eller att det finns en stor risk att de kanske måste flytta på grund av fastighetsskatten enligt en undersökning gjord av FSI . föreslår att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhus (egna hem) och bostadshyreshus (hyresrätter och bostadsrättsföreningar), kommersiella lokaler och industrienheter. Kommunerna ges rätt att ta ut en fast avgift per småhus, per bostadslägenhet samt per kvadratmeter lokalyta för kommersiella lokaler och industrienheter. Reavinstskatten vid försäljning av privatbostadsfastighet och bostadsrätt höjs till den generella nivån på . Nuvarande uppskovsregel vid anskaffande av ersättningsbostad föreslås vara oförändrad. Slopa den statliga fastighetsskatten för småhus Den totala fastighetsskatten beräknas för uppgå till ca . detta belopp svarar småhusen (villor och fritidshus) för . Vårt förslag innebär att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhusen. Bortfallet av denna skatteintäkt föreslår ska finansieras fullt ut för statens del, huvudsakligen genom en avgift och genom höjd reavinstskatt vid försäljning av privatbostadshus. Småhusägarna (de som säljer med vinst) kommer att bära större delen av den höjda reavinstskatten, som dock beräknas på en faktisk tillgång av likvida medel. Statsbidragen till kommunsektorn motsvarar av kommunernas totala inkomster. Med olika metoder har kommunsektorn använts i den statligasaneringspolitiken, vilket naturligtvis påverkat den kommunala servicen negativt. har kommunerna fått ta över en allt större del av den offentliga sektorns åtaganden. Kommunerna kan alltså inte finansiera all sin verksamhet med "egna" skattemedel, utan är beroende av kompletterande statsbidrag. Ett starkt motiv för en fastighetsavgift är det incitament kommunerna får för utveckling av infrastrukturen, ett offensivt bostadsbyggande och en bra näringspolitik. När även företagssektorns lokaler och industrier utgör en del av avgiftsunderlaget i kommunerna, blir effekten långt större incitament än att verka för det lokala näringslivet och för nya arbetstillfällen. En ytterligare aspekt är att kommunerna genom en avgift får intäkter från fritidsbebyggelse som i vissa kommuner är omfattande, men som inte genererar några kommunala intäkter i dagens system. Subsidiaritetsprincipens makt- och uppgiftsfördelning mellan olika nivåer i samhället motiverar dessutom, enligt vår uppfattning, en ekonomiskt stabilare grund för kommunernas uppgifter och för den kommunala självstyrelsen. Utan ekonomiskt självstyre, ingen självstyrelse. Bättre långsiktiga tillväxtförutsättningar och en högre grad av självfinansiering genom en bredare avgiftsbas är ett led i att ge en ekonomiskt stabil bas för den kommunala självstyrelsen. Denna slutsats delas till exempel också av så kallade skattebasberedning. I regel är dessutom fastighetsbeskattningen utomlands en angelägenhet, vilket på kontinenten inte minst har motiverats av subsidiaritetsprincipen.