mot · GS02U223 · 2004-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mandatfrågan i EU:s krishantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en modernisering av . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att civil krishantering försvåras eller omöjliggörs utan en trovärdig militär krishanteringsförmåga inom EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att uttryckligen skall acceptera Europeiska rådets slutsatser från angående mandatet för EU:s krishanteringsinsatser. Det är moraliskt riktigt att EU skapar förmåga att förebygga och förhindra kriser, krig och konflikter i närområdet. Det är moraliskt riktigt att EU ingriper för att stoppa folkmord och etnisk rensning. Helst skall detta ske med mandat från i grunden, men skulle ett sådant blockeras kan EU inte passivt åse när människor far illa. För att minimera den risken måste arbetet med att reformera nu inledas. I väntan på att detta sker måste uttryckligen och entydigt acceptera formuleringarna kring mandatet för krishantering från i , vilket ännu inte skett. Vikten av EU:s krishanteringsförmåga Att säkra freden, hindra folkmord och rädda människoliv är de allt överskuggande målen för EU:s framväxande krishantering. Redan vetskapen om att EU har en trovärdig militär krishanteringsförmåga, baserad på medlemsländernas gemensamma vilja och förmåga att snabbt besluta och utföra krishanteringsuppdrag, kommer att verka stabiliserande i . Omvänt gäller att var ett bevis för att den som har onda avsikter inte avskräcks blott av ord. Om orden synas måste där finnas en reell krishanteringsförmåga för att EU skall kunna sätta kraft bakom orden. EU:s arbete med att skaffa en egen krishanteringsförmåga är mycket välkommet. En avgörande fråga värd att diskutera och problematisera är då under vilka förutsättningar EU skall kunna agera för freden. Med andra ord: Vilket mandat krävs för EU:s krishanteringsinsatser? Den har medvetet varit otydlig i mandatfrågan. riskerar att bli ett hinder i situationer där civila krishanteringsinsatser inte förslår, situationen urartar, våldet trappas upp och militära insatser blir nödvändiga. Om militära insatser fördröjs i en sådan situation riskeras säkerheten inte bara för berörd civilbefolkning, utan också för EU:s civila krishanterare. Det är därför mandatfrågan måste få ett tydligt svar. Grunden för oklarheten är att regeringen sökt separera civil och militär krishantering helt ifrån varandra. Det låter sig dock inte göras. Gränsen mellan civil och militär krishantering är inte på något vis glasklar. Det kan och kommer att pågå civila och militära insatser parallellt. Formuleringen "militärt våld" som regeringen brukat använda för att beskriva militär krishantering är också tvivelaktig. Ett fredsbevarande uppdrag kan behöva övergå i något annat i den sekund som situationen förvärras. Dessutom riskeras själva förutsättningarna för civil krishantering om det inte finns en militär förmåga och en politisk beredskap att använda den om det blir nödvändigt. Civil säkerhet kan regeringen hantera ganska bra, men säkerhetens kärna, den militära krishanteringen, klarar man över huvud taget inte att hantera på ett rationellt sätt. Alla är överens om att EU:s krishantering i första hand skall ske med mandat från . Men vad gör EU om säkerhetsrådet inte förmår att axla sitt utpekade huvudansvar för internationell fred och säkerhet och FN-mandat därför blockeras? Skall hävda formalismens företrädesrätt och hindra insatser? Skall vi låta folkmord pågå? Skall vi låta civila dö? Eller skall och EU välja att agera för freden ändå? regeringschefer har slagit fast att besluten om EU:s krishanteringsinsatser måste tas i enlighet med principer. I ordförandeskapets slutsatser från toppmötet i står det: "Unionen kommer att bidra till internationell fred och säkerhet i enlighet med principerna i stadga. Unionen erkänner att säkerhetsråd har huvudansvaret för bevarandet av internationell fred och säkerhet." Märk väl att det står i enlighet med principerna i och att säkerhetsrådet har huvudansvaret - inte hela ansvaret - för fred och säkerhet. Denna formulering - som f.ö. överensstämmer med Natos - valdes just för att undvika att EU handlingsförlamas i humanitärt utsatta situationer. Den har ändå valt att kräva konkreta FN-mandat för att EU skall kunna agera. Den tidigare utrikesministern sade i : "När vi säger att man skall följa principerna i betyder det ... att man ska ha mandat från säkerhetsrådet när det gäller fredsframtvingande insatser." Också statsministern har villkorat EU:s militära krishantering med säkerhetsrådsmandat: "När det gäller nödvändigheten av ett FN-mandat för sådant som innebär våldsanvändning är det klart fastlagt i dagens slutsatser att det bygger på ." Som svar på en journalistfråga om detta innebar krav på säkerhetsrådsmandat, sa han: "Ja, det bygger på FN-mandat för våldsanvändning." Detta sade statsministern i strid med toppmötets slutsatser. Det må vara hans egen uppfattning, men det var en felaktig beskrivning av beslut. Problemet är att ännu inte uttryckligen accepterat formuleringar. principer är mer än bara en beslutsordning. Där finns ocksååligganden för länderna att t.ex. hindra folkmord. principer - inte ett entydigt mandat från en resolution - var det som Nato hänvisade till när man inledde aktionen för att stoppa brott i Kosovo. En sådan åtstramning av beslut, som den sökt göra, skulle hindra EU från att agera i humanitära nödlägen som det i Kosovo, där säkerhetsrådsmandat uppenbart orätt blockerades. Alla är överens om att EU:s krishanteringsinsatser primärt skall ske med ett säkerhetsrådsmandat i grunden. Men att som den i praktiken villkora EU:s agerande för freden med bl.a. ett godkännande från ett obstruerande vore fel. Regimen i stoppade fortsatt FN-närvaro med fredsbevarande trupp i , när den som bäst behövdes. regeringschefer valde en formulering i mandatfrågan som skulle utgöra en försäkring mot passivitet. De flesta är överens om att det vore fel att inte agera i humanitära nödlägen som det i Kosovo. Det var därför som - trots allt - stödde Natoinsatsen i Kosovo och beskrev den som nödvändig, väl medvetet om att den saknade säkerhetsrådsmandat. Den dåvarande utrikesministern sade: "Vi hade helst sett ett FN-beslut. Men det viktiga nu är att få att ge efter." Den tidigare utrikesministern sade också att det är fråga om "hypotetiska situationer" där EU skulle behöva agera utan FN-mandat. Det är det inte, vilket situationen i Kosovo visade. måste agera för att skapa en klarare situation för framtiden. Det är bättre att vara förberedd än att alltid överraskas om säkerhetsrådet blockeras. Men regeringen har i stället valt en "man skall aldrig säga aldrig"-doktrin, som dåvarande utrikesministern uttryckte det i . Å ena sidan säger regeringen att FN-mandat enligt uppfattning ovillkorligen krävs för fredsframtvingande insatser. Å andra sidan medger regeringen att man kan "aldrig säga aldrig". Det går inte ihop. har ett antal olika alternativ: Vi kan säga att de gånger accepterar agerande utan säkerhetsrådsmandat är undantagssituationer som inte är prejudicerande. Det skapar dock osäkerhet i varje given situation och är motsägelsefullt. kan verka för att modernisera och förtydliga och vetorätten. kan lyfta fram Uniting for Peace-mekanismen som ett alternativ att använda i låsta situationer. Generalförsamlingen övertar då säkerhetsrådets uppgifter om det förlamas. kan tydligt säga att EU måste kunna genomföra krishanteringsuppgifter i humanitära nödlägen också om FN-mandat saknas. Agerandet måste alltid ske i enlighet med principer, som också innefattar bl.a. krav på medlemsländerna att hindra folkmord. Detta - som borde ske alldeles oavsett vilken linje regeringen långsiktigt väljer - kan ske genom att formuleringar uttryckligen accepteras av regeringen. kan välja kombinationer av dessa eller andra lösningar. Det som inte är acceptabelt är passivitet i humanitära nödlägen, där människor dör på grund av politiska låsningar i säkerhetsrådet eller oförmåga att ta ställning från bl.a. svensk sida. bör därför driva en modernisering av för att anpassa den för en ny tids konflikter, inte minst vad gäller vetorätten. Fokusering på civil krishantering får inte leda till att tvekar om den militära krishanteringen, som är en förutsättning för humanitär hjälp. Civil krishantering försvåras eller omöjliggörs utan en trovärdig militär krishanteringsförmåga inom EU.