ip · GS1049 · 2004-10-11 00:00:00 — Interpellation 2004/05:49 av () till utrikesminister om svenska medborgare och agerande Den svenske medborgaren greps på den grekiska ön misstänkt för dråpförsök. satt länge häktad, men frigavs mot borgen. När han kallades till rättegång infann han sig inte eftersom han anser att det inte går att lita på den grekiska rättvisan. fick ett omfattande stöd av och den i samband med att han var frihetsberövad. Justitieminister tog snart efter frihetsberövandet upp frågan på ministernivå genom samtal med sin grekiske justitieministerkollega i . Innan frigavs mot borgen hade kontakter med sin grekiska kollega per brev, telefon och genom personliga möten. Samtalen mellan justitieministrarna rörde enligt uppgift behandlingen av , de långa häktningstiderna och även viss kritik mot det grekiska rättssystemet. För svenska medborgare ligger det en stor trygghet i att veta att den svenska staten, genom regeringen och utrikesförvaltningen, kan agera om någon frihetsberövas i utlandet. För , precis som för andra som frihetsberövas, var det självklart mycket pressande att sitta inlåst. I synnerhet eftersom han satt häktad så pass i ett land där han inte förstod språket. Det är klart att det måste inneburit en stor trygghet för och hans familj att den gav honom ett omfattande stöd under frihetsberövandet. En central fråga i sammanhanget är dock om alla svenskar får ett lika bra stöd och samma uppbackning som den för dråp misstänkta fick när han frihetsberövades i . Tyvärr tyder de exempel som följer nedan att så inte verkar vara fallet. , svensk medborgare , fängslades i för att han verkat som fri journalist i landet. Någon rättegång sedan frihetsberövandet har inte genomförts och enligt den amerikanska pressorganisationen to Protect Journalists (CPJ) har sannolikt utsatts för tortyr i fängelset. Trots att är svensk medborgare, att han fängslats för att han utövat sina mänskliga rättigheter och uppgifter om att han torterats har det svenska agerat alldeles för lite och alldeles . Först , efter frihetsberövandet togs frågan om Isaaks fall upp på ministernivå genom utrikesminister . Något särskilt tryck, utöver dialog med den eritrianska regimen, har inte utsatt för. Svenskkurden , den ende överlevande från en turkisk massaker , flydde till . På grund av brott mot visumreglerna greps Hemo Amedsson i . Han satt isolerad i en häktescell i Tartufängelset och en estnisk domstol beslutade att utvisa honom till på grund av en interpolefterlysning . Efter att ärendet överförts till den estniske justitieministern togs vissa kontakter från svensk sida. Sedermera beslutade den estniske justitieministern att utlämning till inte var möjligt. I svar på en skriftlig fråga slog utrikesministern dock fast att "Det ankommer på estniska domstolar och myndigheter att självständigt agera i utlämningsärendet" rörande Hemo Amedsson. , från , greps av amerikanska styrkor i nära gränsen till . fördes till den amerikanska Guantánamobasen. släpptes och kom åter till . Någon rättegång gentemot under det långa frihetsberövandet ägde dock aldrig rum. Den gjorde visserligen omfattande insatser för att få frisläppt vilket framgår av granskningsärende och ärendet har bland annat tagits upp på högsta politiska nivå genom statsminister i samtal med president . Vad som är anmärkningsvärt i fall är dock att det verkar som att det dröjde innan satte verkligt tryck på och ifrågasatte lagligheten i frihetsberövandet. Dessa exempel tyder på, även om det endast rör sig om några enstaka fall, att följande slutsatser tyvärr kan dras. 1.Det verkar som om regeringens insatser för en svensk medborgare som råkar illa ut i utlandet är mindre när det rör sig om en svensk med utländsk bakgrund än när det gäller en person med helsvensk bakgrund som . 2.Det är ganska uppenbart att regeringens insatser för en svensk som råkar illa ut utomlands står i proportion till hur stor den mediala uppmärksamheten är. fall var extremt uppmärksammat redan från dag ett. Såväl Hemo Amedssons som fall fick också relativt stor medial uppmärksamhet inledningsvis medan fall till en början knappt bevakades av medierna över huvud taget. I Isaaks fall är det uppenbart att insatser varit minimala fram till dess att hans öde började uppmärksammas i medierna. 3.Svenskar med utländsk bakgrund, som ursprungligen flytt till , kan känna en viss oro när de åker till ett annat EU-land för att riskera utvisning till det land de ursprungligen flytt från. Utrikesministerns uttalande om att inte kunde göra något om estniska myndigheter utvisade flyktingen och den svenske medborgaren till innebär att EU-medborgare som ursprungligen flytt från sitt hemland i praktiken inte omfattas av den fria rörligheten på samma sätt som andra EU-medborgare. Mot den bakgrunden bör på EU-nivå ta initiativ till regelförändringar som gör att de som tillerkänts flyktingstatus eller annat skydd av ett EU-land inte ska kunna utvisas till det land de ursprungligen flytt ifrån av något EU-lands myndigheter. Mot bakgrund av det anförda vill jag ställa följande frågor till utrikesministern. 1.Ämnar utrikesministern vidta några åtgärder med anledning av att det verkar som om insatser för svenska medborgare som råkat illa ut utomlands är mindre för dem som har utländsk bakgrund och mot bakgrund av att insatserna verkar stå i proportion till vilken medieuppmärksamhet ett enskilt fall får? 2.Är utrikesministern beredd att ta fram en handbok med tydliga rutiner och strategier för hur ska agera när övergrepp begås mot svenska medborgare i utlandet? 3.Ämnar utrikesministern på sätt som angivits i interpellationen verka för nödvändiga förändringar av så att den fria rörligheten i praktiken även omfattar de EU-medborgare som ursprungligen flytt till ett EU-land?