ip · GS10174 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:174 av () till statsrådet om värdighet för äldre I den särskilda riksdagsdebatt om äldrevården som hölls diskuterades bland annat behovet av en värdighetsgaranti för vård- och omsorgsbehövande äldre. Statsrådet anförde att risken med den värdighetsgaranti som föreslår är att kommunerna sänker ambitionsnivån och tror att det är det som är signalen från riksdag och regering. Detta är enbart ett sätt för statsrådet att fly från sakfrågan, eftersom situationen i äldreomsorgen visar att det är just en garanterad minsta gemensam nämnare som måste till. I annat fall kan vi inte göra gällande att värdighet är för handen. Något att mäta emot, att avstämma mot för såväl den vårdbehövande som vederbörandes anhöriga och förstås för personalen. I en rapport av äldreskyddsombuden i har ett hundratal äldreboenden granskats. Kartläggningen visar både brister och förtjänster inom äldreomsorgen, men framför allt att tillvaron för de äldre är händelselös. Många sitter bara och väntar på måltiderna och önskar att personalen hade tid att ägna sig mer åt dem. Personalen hinner inte med mer än den basala omvårdnaden. Att många äldreboenden minskat personalantalet leder till försämringar. En så kallad värdighetsgaranti inom äldreomsorgen skulle kunna fylla två funktioner. För det första kan en konkret utformad värdighetsgaranti göra klart för brukare och personal vad som kan krävas av omsorgen @ ett slags miniminivå som ska uppfyllas. En sådan miniminivå blir, mot bakgrund av besparingskrav och demografi, allt viktigare. För det andra är det en trygghet för den äldre, omsorgsbehövande att veta vad äldreomsorgens åtagande innebär i praktiken. Garantin blir ett politiskt kontrakt gentemot medborgarna med förutsättningar för ett tydligt ansvarsutkrävande. Den värdighetsgaranti föreslår, innehåller följande garantier: Det ska finnas en läkare knuten till varje äldreboende och till varje hemsjukvårdspatient. En läkare som är specialiserad på åldrandets sjukdomar och problem och som regelbundet besöker dessa omsorgstagare. Det ska finnas eget rum för alla som så önskar. Det ska finnas skilda vårdenheter för dementa och andra boende. Det ska vara en självklarhet att senior- och äldreboende erbjuds i eller i närheten av den kommundel där vederbörande tidigare bott. Det ska vara en självklarhet att en patient inte ska behöva ligga och vänta innan en blöja byts. Det ska finnas tillräckligt med personal för att mata och hjälpa till med att dricka. Det ska finnas så mycket personal att varje patient får känna sig ompysslad, observerad och personligt tilltalad. Det ska finnas tillräckligt med personal så att alla patienter som så orkar hjälps upp ur sina bäddar i rimlig tid och dessutom får komma ut i andra miljöer än det egna rummet. Det ska vara en självklarhet att ta till vara ideella insatser som erbjuds inom äldreomsorgen. Det ska finnas så god tillgång till personal att ingen behöver dö i ensamhet. Det ska finnas ett rehabiliterande synsätt i omvårdnaden för att bevara eller öka den äldres funktioner så långt det är möjligt. Det ska finnas en samordning och uppföljning av läkemedelsförskrivningen till äldre i det särskilda boendet. En omsorgs- eller värdighetsgaranti ska vara så konkret utformad att det går att följa upp vad som utlovats. Behandlingen av patienter som inte själva kan föra sin talan ställer extra stora krav på vårdpersonalen vad gäller lyhördhet och förmåga att tolka signaler. Värdighetsgarantin ska vara en försäkran om att god vård ges @ även när man är kapabel att föra sin egen talan. Garantin blir också ett stöd för personalen och den bör följas upp genom öppna och kontinuerliga kvalitetsredovisningar. Ansvaret god vård och omsorg, värdighet och trygghet @ är främst ett ansvar för kommuner och landsting. Men det hindrar inte att regering och riksdag fastställer målsättningar och krav på den äldreomsorg som ges. Därför vill jag fråga: Avser statsrådet att vidta åtgärder för att införa en värdighetsgaranti inom äldreomsorgen?