ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GR10352 · 2004-03-16 00:00:00 — Interpellation 2003/04:352 av () till justitieminister om häktesplatser i har lagt fram en strukturplan för häkten och fängelser i hela . I underlaget ingår en utredning där man bedömt förutsättningarna för en etablering av tillkommande häktesplatser vid Saltviksanstalten i alternativt en ny anläggning i . Utredningen förordar en utbyggnad i . utredning bör dock kompletteras med kunskap som finns regionalt. i har visat att det finns samhällsekonomiska skäl till att i stället satsa på en lokalisering av häkte/fängelseplatser i . Det handlar framför allt om samordningsvinster som kan göras i samarbete med , , och Frösö LVM-hem. Denna samordning skulle sänka kostnaderna betydligt. Besparingarna består i utnyttjande av befintlig byggnad som uppfyller säkerhetskraven, behov av ett mindre antal tjänster, både för bemanning och administration, billigare matleveranser och det skulle också ge möjligheter till sysselsättning, träning med mera som kan utnyttjas av de häktade/intagna. Vidare har bedömt merkostnaderna för en lokalisering av häktet till till 2miljoner kronor för , 1,5@ 2 miljoner för i och till för transporter. Sammantaget en merkostnad om 4,5 @ . En nyetablering av ett häkte i , samordnat med Frösö LVM-hem skulle ge kriminalvården oförändrade kostnader och därmed innebära besparingar för staten med . Utöver de rent samhällsekonomiska argumenten finns det även kvalitets- och rättssäkerhetsaspekter som talar för en etablering i ; åklagare och polis har bättre möjligheter att söka upp de häktade under utredningen. De häktade har bättre möjligheter till kontakt med försvarsadvokaterna och också till kontakter med anhöriga. Detta är mycket väl belyst i den utredning som revisorer genomförde 1997. Sammantaget är det av stor vikt att det beslut som fattas görs utifrån en helhetsbedömning där samhällsekonomin och rättssäkerhet vägs in och där kunskapen från regionen tillmäts betydelse. Jag vill fråga statsrådet: Har ministern verkat för att det helhetsperspektiv som nämns ovan finns med i den fortsatta politiska processen och på vilket sätt är det säkerställt?
ip · GR10353 · 2004-03-16 00:00:00 — Interpellation 2003/04:353 av () till statsrådet om missbrukarvården I finns omkring 30000 missbrukare av tunga droger och antalet ökar. För att dessa människor ska upphöra med sitt missbruk är vård och behandling så gott som alltid nödvändig. Men allt färre missbrukare får vård. I senaste lägesrapport kring individ- och familjeomsorg (2004) ges en mycket illavarslande bild av missbrukarvården. I rapporten dras slutsatsen att det krävs "betydligt kraftfullare satsningar än de som görs för att nå lagstiftningens intentioner och de nationella målen på missbruksområdet." har kostnaderna för missbrukarvård skurits ned med . Det motsvarar en minskning i pengar räknat. Både institutionsvård och öppenvårdsinsatser minskar. Det finns en brist på avgiftningsplatser, psykiatrisk vård, eftervård och samordning. vårdades cirka 4700 personer med narkotikarelaterade diagnoser på sjukhus, mer än dubbelt så många som 1990. Också dödligheten i narkotikarelaterade diagnoser har mer än fördubblats, från 143 avlidna 1990 till 2001. Enligt min uppfattning håller vi på att överge de mest utsatta människor som finns i vårt samhälle. Problemen inom missbrukarvården har varit kända . , vars betänkande låg till grund för regeringens handlingsplan mot narkotika, påtalade brister i samtliga de delar som berör en tänkt vårdkedja, från uppsökande verksamhet över vård och behandling till eftervård och uppföljning. Regeringen har tillsatt en särskild nationell narkotikasamordnare som genomför och följer upp handlingsplanen mot narkotika. Uppgiften är framför allt att försöka samordna insatserna på nationell nivå, men även att försöka bilda opinion kring narkotikafrågan. Narkotikasamordnaren har dock inte getts tillräckliga verktyg för att förändra situationen inom missbrukarvården. Regeringen kan inte förlita sig på insatser i projektform som sträcker sig . Det behövs kraftfulla, långsiktiga och mer allvarligt menade åtgärder för att stärka missbrukarvården. I regeringsförklaringen från utlovades en satsning på missbrukarvården @ "fler kommer att få vård, köerna till avgiftning kortas och eftervården förbättras". Regeringen har också i handlingsplan mot fattigdom och social utestängning 2003@2005 som mål att antalet kvinnor och män med missbruksproblem, oavsett etnisk bakgrund, som genomgår behandling ska öka. Det här är mål och löften som förpliktigar. Regeringen har dock, enligt min mening, så här långt lovat utan att prestera resultat och jag frågar därför: Avser statsrådet att vidta några nya konkreta åtgärder för att stärka missbrukarvården?
ip · GR10354 · 2004-03-16 00:00:00 — Interpellation 2003/04:354 av () till statsrådet om bostad till nya invånare Regeringen har presenterat en skrivelse med förslag till övergångsregler för arbetskraft från de länder som blir EU-medlemmar . Förslagen innebär bland annat krav på arbetstillstånd, erbjudande om anställning och ordnad bostad för medborgare från de nya medlemsländerna som vill bosätta sig i . Vid toppmötet i enades man om målet att EU ska ha blivit världens mest dynamiska och snabbast växande ekonomi med bibehållen social profil. Den fria rörligheten mellan länderna är en förutsättning för att EU ska kunna utvecklas på ett sätt som är positivt för alla medlemsländer. Den inre marknaden är inte på något sätt fullbordad. Hinder för rörligheten för personer finns och ämnar regeringen försvåra denna situation ännu mer. Det finns en överenskommelse om fri rörlighet mellan EU-länder. För att nå detta mål måste varje medlemsland ta sitt ansvar. Regeringen kräver övergångsregler som ska gälla . I detta krav ingår även att människor som kommer till för att arbeta ska ha sin bostad ordnad innan man kommer hit. Min fråga till statsrådet blir därför: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att det ska finnas bostäder för de människor som önskar komma till för att arbeta här?
ip · GR10355 · 2004-03-16 00:00:00 — Interpellation 2003/04:355 av () till miljöminister om strandstädning är ett av populäraste områden för rekreation. Skärgården med sina kobbar, skär och karakteristiska kala klippor besöks av en mängd turister och bofasta för sol, bad och andra friluftsaktiviteter. Tyvärr störs den vackra bilden av att det driver in skräp i stora mängder till kusten. bestod skräpet mestadels av drivved eller andra naturmaterial som bröts ned eller samlades och återanvändes som bränsle. Men ökade mängderna och skräpet fick ett nytt inslag: plast. består skräpet (trä undantaget) till av plast i olika former. flyter skräp i land utmed den . Av totala skräp tar emot trots att kusten utgör av den totala kustlinjen kring . Värst utsatt är den nordligaste kuststräckan från och norrut. De negativa effekterna av nedskräpningen är många. Strandstädning har pågått i , , , , , , , , , , och . Vid en analys av skräpet visar det sig att mycket har kommit från andra länder. De totala kommunala omkostnaderna för strandstädningen uppgick till drygt 3,9miljoner kronor . bidrog med , varav 1 miljon var ett bidrag till båtar. 117 personer har varit engagerade i strandstädningen, där arbetsinsatsen uppgick till 5880 dagsverken. Om timkostnaden för arbetet sätts till blir den totala städkostnaden inklusive omkostnaderna cirka 11,9miljoner kronor enligt . Enligt rapport är kostnaderna för fiskenäringen i för marin nedskräpning . Marint skräp är ett av många miljöproblem som drabbar , med skräp som kommer flytande till land från andra länder. Cirka 1/3 av världens sjöfågelarter får av misstag i sig plast när de äter, likaså däggdjur på land och till havs. En aluminiumburk har en livslängd i havsvatten , och en vanlig plastflaska kan finnas kvar . Enligt de beräkningar som gjorts av OSPAR Monitoring släpps över eller skräp ut i . Det är inte ett lands problem, eller en kommuns, utan ett internationellt problem som måste lösas med gemensamma insatser. Om staten tar sitt ekonomiska ansvar och likställer strandstädningen med övriga miljöuppdrag, skulle det ute i uppfattas som att ser allvarligt på den nedskräpning som pågår längs våra kuster. För att få effektivitet och kontinuitet krävs samordning och ett ekonomiskt helhetsansvar från staten. Det enorma arbete som strandstädarna på utför skulle därmed få ett erkännande. Avser statsrådet att ekonomiskt stötta på nationell nivå de kommuner som arbetar med strandstädning exempelvis genom aktivitetsbidrag? Hur avser statsrådet prioritera strandstädning på internationell nivå?
ip · GR10356 · 2004-03-16 00:00:00 — Interpellation 2003/04:356 av () till utbildningsminister om läs- och skrivinlärning Skolans kanske viktigaste uppgift är att se till att de yngsta barnen skaffar sig goda färdigheter i läsning och skrivning. Sådana färdigheter är av avgörande betydelse för barnet att i övrigt nå de kunskaps- och färdighetsmål som finns för svensk ungdomsskola. Inom lärarutbildningar, forskning, kommunala skolförvaltningar och i skolvärlden i övrigt råder en allt större samstämmighet om att lärares kompetens i läs- och skrivinlärning är avgörande för elevernas utveckling. I lågstadielärarutbildningen lades stor vikt vid att ge de lärarstuderande goda kunskaper i läs- och skrivinlärning. Lågstadielärarutbildningen var på detta område omfattande och av god kvalitet. Den kompetens som lågstadielärare besitter är nu på väg att försvinna från svensk grundskola i takt med att alltfler lärare pensioneras. För att undervisa i svenska i senare år krävs minst 60 akademiska poäng i ämnet och för gymnasiet krävs det 80 poäng. är det, i den nya lärarutbildningen, möjligt att bli behörig att undervisa i utan att ha någon utbildning i läs- och skrivinlärning. Många lärare känner att deras färdigheter att lära de yngsta barnen att läsa och skriva inte räcker till. På flera av landets lärarutbildningar, som den i och vid , uttrycker man oro för de lärarstuderandes bristande kunskaper och ett antal av landets kommuner har på olika sätt vidtagit åtgärder för att nyutexaminerade lärare ska skaffa sig tillräckliga kunskaper i läs- och skrivinlärning. Det kan röra sig om allt från att låta lärare med äldre utbildning bli mentorer till regelrätta fortbildningar av personer som knappt hunnit lämna lärarutbildningen. Professor vid i har pekat på att såväl lärare som specialpedagoger utbildade har allt för grunda kunskaper i barns språkutveckling för att kunna möta och hjälpa barn med läs- och skrivsvårigheter. har arbetat med att skapa en samstämmig syn bland forskare kring läs- och skrivsvårigheter. Det av ledda konsensusprojekt förespråkar en mer diagnosticerande och individualiserad hållning. Vidare betonar projekt vikten av att lärare ser varje enskilt barns kapacitet och vilka strategier barnet har för sitt lärande och utifrån detta arbetar med den metod som eleven inte behärskar . pekar också på ett behov av mellan 5000 och 10000 expertlärare för att möta ett framtida behov hos barn med läs- och skrivsvårigheter. Jag vill mot denna bakgrund fråga utbildningsminister vilka åtgärder han avser att vidta för att samtliga lärarstuderande med inriktning mot de tidigaste åren i inhämtar tillräckliga kunskaper i läs- och skrivinlärning och vilka åtgärder utbildningsministern avser att vidta för att möta det framtida behovet av expertlärare med inriktning att möta behoven hos barn med läs- och skrivsvårigheter.
ip · GR10357 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:357 av () till miljöminister om luftföroreningar orsakade av vägtrafik Luftföroreningarna i våra storstäder dödar sannolikt fler människor än vägtrafiken. För att minska problemen har i lagt fast regler för högsta acceptabla halter i utomhusluft. Normerna bygger på EU-direktiv. Särskilt i våra storstäder överskrids normerna. På regeringens uppdrag har Länsstyrelserna i och utarbetat förslag till åtgärdsprogram i syfte att få ned halterna av kvävedioxid och partiklar till de lagstadgade nivåerna. Biltrafiken utpekas av bägge myndigheterna som den viktigaste källan till föroreningar. Åtgärder på vägtrafikområdet är helt avgörande för om normerna ska kunna . Bland det som föreslås när det gäller statliga åtgärder hör möjlighet för kommunerna att förbjuda icke-katalysatorrenade bilar i de så kallade miljözonerna snabbare utskrotning av icke-katalysatorrenade bilar i storstadsregionerna större satsningar och bättre villkor för kollektivtrafiken ändringar i och skärpt tillämpning av skattelagstiftningen när det gäller reseavdrag och förmåner av fri bil eller fri parkeringsplats möjlighet att införa särskilda avgifter på dubbdäcksanvändning. Människors hälsa är det viktigaste skälet att få ned föroreningshalterna, men så som lagstiftningen är uppbyggd innebär de nuvarande överskridandena även ett hot mot möjligheterna att utveckla våra storstäder. och innehåller regler som i praktiken riskerar att sätta stopp för snart sagt all nybyggnation tills dess miljökvalitetsnormerna uppfylls. Detta ger naturligtvis ytterligare skäl att pressa ned föroreningshalterna. Mot denna bakgrund vill jag ställa följande frågor till miljöministern: 1.Vilka konkreta åtgärder avser ministern att vidta med anledning av länsstyrelsernas förslag till åtgärdsprogram? 2.När kan vi i förvänta oss förslag från ministern? 3.Är det, enligt miljöministerns uppfattning, möjligt att klara miljökvalitetsnormerna i och utan att införa trängsel-/framkomlighetsavgifter?
ip · GR10359 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:359 av () till utbildningsminister om forskningsanslaget till Jag anser att min fråga till utbildningsministern (fråga 2003/04:863), angående det låga forskningsanslaget till , inte fått ett tillfredsställande svar. Därför söker jag genom denna interpellation få en förklaring till varför det är en sådan obalans mellan forskningsanslagen till de olika högskolorna i landet. Ministern säger i sitt svar att har ett högskolelandskap med ett flertal universitet och några högskolor som tilldelats ett vetenskapsområde. Därutöver finns det ett antal högskolor som inte har rätt att självständigt bedriva forskarutbildning, men som har fasta forskningsresurser. Mot denna bakgrund är det helt naturligt att forskingsanslagen varierar mellan olika lärosäten, eftersom olika universitet och högskolor har olika uppdrag. Allt detta kan jag hålla med om. Men frågan gällde varför det var så stor obalans mellan högskolor som i dagens läge är likvärdiga. Det finns fem högskolor i landet (som inte är universitet) som har ett vetenskapsområde. De är (teknik), (medicin), (teknik), (naturbetenskap) samt (naturvetenskap). Om jag utesluter , som är lite speciell eftersom det är en tandläkarfakultet, så ser jämförelsen vad gäller fakultetsanslag ut så här: Skillnaderna är anmärkningsvärda, inte minst om man jämför MdH med som har en likartad forskning/forskarutbildning inom teknikområdet. Om jag sedan jämför relationen i anslag forskning-grundutbildning så blir siffrorna: MdH , BTH , HiK , MH . Det är allvarligt i sig eftersom det också ger sämre resurser för forskningsanknytning av grundutbildningen jämfört med de övriga. Ändå har MdH examinerat många i förhållande till de andra högskolorna. Just nu finns 130 egna doktorander inom teknik och MdH bidrar till landet med minst 40 examina (doktor + lic.) . Skälet till det är en välplanerad forskarutbildning, hög kvalitet bland lärare och handledare samt en del externa (men alltid riskfyllda och svårförutsägbara) projekt. har höga ambitioner för framtiden. Men ett allvarligt hinder för den planerade utvecklingen är det i förhållande till andra lärosäten låga forskningsanslaget. Ska man lyckas med att uppfylla examensprognosen och arbeta på ett mer långsiktigt och hållbart sätt så är det helt nödvändigt med en höjning av forskningsanslaget så att MdH får samma villkor som de övriga jämförbara lärosätena. Med anledning av ovanstående siffror som visar att olika likvärdiga högskolor har olika ekonomiska förutsättningar uppstår frågan: Vad är det som styr tilldelningen av resurser till lärosätena? Är det slumpen som avgör eller finns det (dolda) prioriteringar? Min fråga till utbildningsminister kvarstår: Vad är enligt ministerns uppfattning orsaken till att tilldelats mindre resurser än övriga likvärdiga skolor och vilka åtgärder tänker ministern vidta för att rätta till obalansen?
ip · GR10360 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:360 av de () till socialminister om handikappfordon, funktionshindrade och trängselskatter Det finns i lagförslaget om trängselskatter en möjlighet för rörelsehindrade att ansöka om undantag från trängselskatt. Det framgår dock att något generellt undantag inte är aktuellt. Med beaktande av den handel med handikapptillstånd som förekommer i och andra städer ter det sig rimligt att närmare beakta vilka konsekvenser detta medför. I enlighet med lagförslaget ska en rörelsehindrad kunna ansöka om undantag gällande en bil. Det innebär i praktiken att den rörelsehindrade inte själv behöver äga en bil för att kunna göra en ansökan. Ofta handlar det kanske om vänner och släktingar som kan hämta och skjutsa den rörelsehindrade. Förslaget kan således leda till att någon anhörig till en rörelsehindrad helt kan bli befriad från trängselskatter. Det kan medföra att en rörelsehindrad ändå tvingas betala skatt om resan sker med någon annan bil än den som uppgivits i undantagsansökan. Mot bakgrund av ovanstående önskar jag ställa följande frågor till ansvarigt statsråd: 1.Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa att undantagstillstånden för rörelsehindrade inte missbrukas vid ett eventuellt införande av trängselskatter? 2.Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att rörelsehindrade som använder mer än en bil inte tvingas betala trängselskatt?
ip · GR10361 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:361 av () till finansminister om biltullar i I förarbetena till RF framgår att skatt kan definieras som "en avgift gentemot det allmänna utan direkt motprestation". Det är en formulering som onekligen sätter frågan om trängselskatter i i ett helt nytt perspektiv. I klartext innebär det givetvis att den skatt som bilister betalar till staten inte föranleder någon direkt motprestation från staten. I det system som diskuterats i och som forcerats fram i kommunfullmäktige framgår att den skatt som uttas av bilister ska användas för investeringar i kollektivtrafiken. Hur detta ska hanteras är inte klart eftersom det fortfarande saknas ett avtal mellan staten och . Det finns heller inget avtal klart med SL för att hantera den förväntade passagerartillströmningen i kollektivtrafiken. Inga nya bussar har köpts in och SL har redan aviserat att det kan bli stora problem gällande rekrytering av nya chaufförer. Att definiera biltullar som en skatt innebär att biltullskommunen inte på något sätt kan bestämma eller ens vara säker på vart intäkterna kommer att ta vägen. Om systemet i stället hade utformats för att finansiera utbyggd infrastruktur hade det funnits en "direkt motprestation" och biltullarna hade då kunnat utformas som en avgift. Mot bakgrund av detta önskar jag ställa följande frågor till ansvarigt statsråd: 1.Vilka åtgärder ämnar statsrådet vidta för att säkerställa att den skatt som ska uttas av bilister i också tillfaller ? 2.Enligt statsrådets bedömning, av vilken anledning utformades lagförslaget i syfte att innebära en extra Stockholmsskatt, om ambitionen från början var att säkerställa utbyggd kollektivtrafik i regionen?
ip · GR10362 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:362 av () till finansminister om trängselskatternas konsekvenser för kranskommunerna I den departementspromemoria som ska ligga till grund för en lagstiftning om trängselskatter framgår att det forcerade försöket i innebär att lidingöbor kan ta sig till och från det allmänna vägnätet utan att betala skatt. En sådan skattebefrielse förutsätter dock, enligt förslaget, att bilen inte uppehåller sig inom tullzonen . Det är naturligtvis positivt att boende på nu ges en möjlighet att använda det nationella vägnätet på samma villkor som andra kranskommuner. Förändringen innebär dock att liknande problematik för andra kranskommuner, och delar av , ter sig än mer aktuell. I enlighet med det förslag som finns ska boende på betala trängselskatt för att ta sig ut på . I praktiken innebär det att resor från Lilla och till de norra delarna av blir tullfria om resan sker genom innerstaden, men skattebeläggs om de sker via Essingeleden. Utöver den uppenbara bristande logiken i ovanstående exempel innehåller lagförslaget ytterligare tveksamheter gällande kranskommuner. Det framgår ingenstans i lagförslaget vilket inflytande andra berörda kommuner får, inte ens de som gränsar till och är starkt beroende av den kommun som inför trängselskatt. I , där ett försök nu ska forceras fram, består länet av 26 olika kommuner men bara av en arbets- och bostadsmarknad. Företagen känner inga kommungränser i sin verksamhet. Det är i Stockholmsexemplet också obestridligt att trängselskatter införs i tydlig strid med kranskommunernas uttryckliga vilja. I de lokala folkomröstningar som genomfördes sade av de röstberättigade i tolv kranskommuner nej till nya avgifter i trafiken. Mot bakgrund av ovanstående önskar jag ställa följande frågor till ansvarigt statsråd: 1.Har statsrådet gjort den bedömningen att det är rimligt att boende på tvingas betala trängselskatt för att ta sig ut på det allmänna vägnätet? 2.Har statsrådet gjort den bedömningen att det system som föreslås ger angränsande kommuner en rimlig möjlighet att påverka beslut om införande av trängselskatter? 3.Har statsrådet gjort den bedömningen att trängselskatter bör införas i en kommun om angränsande kommuner uttryckligen motsatt sig detta? 4.Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att säkerställa att arbets- och bostadsmarknaden i inte påverkas negativt av det den lagstiftning som förväntas anta?
ip · GR10363 · 2004-03-17 00:00:00 — Interpellation 2003/04:363 av () till finansminister om trängselskatter på I lagförslaget om trängselskatter framgår med all önskvärd tydlighet att möjligheter finns att införa skatt även på i . Detta strider både mot det beslut som fattats av och mot de löften som givits när det väl stod klart att biltullar skulle forceras fram i . I departementspromemorian om trängselskatter framgår att skatt kan komma att uttagas på om det visar sig att trafiksituationen kräver det eller om det blir omöjligt att leva upp till miljökvalitetsnormerna. De undersökningar som gjorts visar att trafiken kommer att öka kraftigt på om och när biltullar, trängselskatter, införs. Redan när öppnar förväntas trafiken öka. Trots detta har konsekvent vägrat att genomföra en miljöprövning enligt av Essingeleden, och departementspromemorians förslag innebär i realiteten att skatter kan införas när som helst på . Essingeleden är en statlig väg och utgör huvudförbindelsen mellan länets norra och södra delar. Att införa trängselskatter på leden innebär att man monterar upp barriärer och klyver regionen på mitten. Mot bakgrund av ovanstående önskar jag ställa följande frågor till ansvarigt statsråd: 1.Vilka åtgärder ämnar statsrådet vidta för att säkerställa att beslut om att inte införa tullar på efterlevs? 2.Har statsrådet gjort den bedömningen att trängselskatter på skulle utgöra ett problem för länets arbetsmarknad?