ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GS10167 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:167 av Skånberg (kd) till statsrådet om äldres tillgång till kassaservice Staten ansvarar för att det ska finnas en grundläggande kassaservice i hela landet som innebär att alla har möjlighet att verkställa och ta emot betalningar till enhetliga priser. För att uppfylla detta ansvar har anslagit till som ersättning för tillhandahållande av kassaservice där alternativ saknas och det inte är kommersiellt motiverat att bedriva verksamhet. I budgetpropositionen uttryckte regeringen att man ansåg statens ansvar för kassaservicen säkerställt genom Postens verksamhet, vad gäller rikstäckning och servicenivå. Denna positiva bild delas dock inte av dem som i avsaknad av banker och Internetuppkopplingar är hänvisade till serviceställen vars tillgänglighet kontinuerligt försämras med stängda kontor och mer restriktiva öppettider. En bakgrund till den försämrade tillgängligheten är underskottet i verksamheten. Detta har lett till att Posten fattat en rad rationaliseringsbeslut för att uppnå nollresultat i kassaserviceverksamheten 2005. De åtgärder som vidtas är bland annat stängningar av kontor, personalneddragningar, prishöjningar och omförhandlade avtal om höjd ersättning från banker. Enligt regeringens budgetproposition har förändringarna i servicenätet inte påverkat kassaservicens rikstäckning. Däremot medges att: "En indragning eller flyttning av ett kontor påverkar visserligen tillgängligheten till kassaservicen för de närmast berörda med åtföljande olägenheter." Den grupp som mer än någon annan drabbas av dessa olägenheter är samhällets äldre. Enligt SOU 2004:52, Samhällets behov av betaltjänster, utnyttjar pensionärer kassaservicen i betydligt större utsträckning än andra grupper i samhället. Bland gruppen besöker Svensk kassaservice, jämfört med riksgenomsnittet på . Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att kassaservicen, som erhåller statligt stöd för, inte bara ska uppnå en målsättning vad gäller rikstäckning, utan också tillhandahålla en mer tillgänglig service med minskade olägenheter för samhällets äldre?
ip · GS10169 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:169 av () till finansminister om fastighetsskatt på äldreboende Enligt nu gällande skatteregler undgår så kallade specialbyggnader fastighetsskatt. Med specialbyggnader avses byggnader som används för sjukvård och åldringsvård. Det har blivit allt vanligare att äldre personer i vårt samhälle alltmer strävar efter att bo kvar i sina egna hem längre upp i åldrarna. Det är en följd av en förbättrad hälsa och längre livslängd. Något som i detta sammanhang också blivit vanligare är äldre som bosätter sig i hyreshus som är ägnade just för äldre, men som inte är traditionella ålderdomshem. I sådana hus erbjuds ofta en viss typ av service som särskilt äldre efterfrågar. Denna typ av boende som är ett slags mellanting mellan det egna hemmet och ålderdomshem är ett alltigenom gott alternativ. De äldre får uppleva en ökad trygghet men ändå bibehålla självständigheten. Av allt att döma utgör dessa boenden en avlastning för kommunernas ordinarie äldrevård. Dessvärre behandlar dessa boenden som vanliga hyreshus och beskattar fastighetsägaren med fastighetsskatt som om huset vore ett vanligt hyreshus. Det kan inte ligga i samhällets intresse. Samhället borde snarare bejaka denna typ av boendealternativ för äldre. Med anledning av ovanstående vill jag fråga: Avser statsrådet att verka för att hyreshus för äldre med behov av särskild service i minskad utsträckning ska drabbas av fastighetsskatt även om hyreshusen inte är strikt avsedda för åldringsvård i traditionell bemärkelse?
ip · GS10170 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:170 av () till finansminister om hushållstjänster för äldre har tillsammans med de andra riksdagspartierna i föreslagit att låta införa skattelättnader för hushållens köp av tjänster. Vi tror att förslaget skulle kunna leda till att många som arbetar svart med att utföra olika tjänster i andra människors hem skulle få hederliga vita jobb. En grupp som är i särskilt behov av hjälp i hemmet är de äldre. På ålderns höst blir man svagare, men vill kanske ändå inget hellre än att få bo kvar hemma. Att samhället i det läget halverar skatten på köp av hushållstjänster torde vara ett förslag med enbart vinnare. Det nu införda ROT-avdraget verkar enligt samma principer fast med kraftiga begränsningar. Förutom att ROT-avdraget har starka svagheter vad gäller jämställdheten så riktar det sig knappast särskilt tydligt till de äldre. Visserligen vill säkert många äldre renovera, bygga om eller bygga till. Men det är de mer vardagliga städningarna och andra löpande praktiska bestyr som man inte riktigt orkar med. Skulle man få en skattestimulans att kunna köpa dessa tjänster skulle friheten för äldre att kunna bo kvar hemma öka kraftigt. Detta tillsammans med alla de andra fördelarna vad gäller minskat svartarbete, ökad trygghet för alla de som saknar riktigt arbete i den svarta städbranschen samt en ny marknad för nya och etablerade tjänsteföretag. Med anledning av ovanstående vill jag fråga: Avser statsrådet att verka för att hushållens köp av tjänster underlättas genom skattelättnader?
ip · GS10171 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:171 av Per () till finansminister om fastighetsskatt för äldre Den statliga fastighetsskatten har för många människor blivit det största hotet mot en trygg ålderdom. Från och med att nya taxeringsvärden räknades fram och började gälla , sedan den tidigare frysningen upphört, har skatteuttaget ökat lavinartat för många fastighetsägare. Beviset för att den socialdemokratiska regeringen saknar den kontroll som medborgarna faktiskt efterfrågar är förstås den så kallade begränsningsregeln. Begränsningsregeln anger att ingen ska behöva betala av den samlade hushållsinkomsten i fastighetsskatt. Det kräver inte mycket fantasi för att man ska förstå att de som drabbas hårdast av fastighetsskatten är pensionärer med låg inkomst som råkar bo fel. Man har kanske byggt huset själv på 50- eller 60-talet i områden som anses attraktiva. Förmögenhetsskatten slår ofta lika hårt mot exakt samma människor, eftersom taxeringsvärdena är grund också för förmögenhetsskatt. Därför har Socialdemokraterna försökt lösa problematiken på samma vis. En begränsningsregel som anger att högst av inkomsten ska få betalas i förmögenhetsskatt. Totalt får alltså pensionärer med låg pension med ett hus på "fel" plats betala av sin pension i egendomsskatter. Med skatt vid får mindre bemedlade pensionärer betala i inkomstskatt och marginalskatt på sin pension. Detta är förstås inte rimligt! Vi Kristdemokrater anser att den statliga fastighetsskatten helt ska tas bort och ersättas med en avgift om maximalt för kostnader som kommunerna har i anslutning till fastigheterna. Förmögenhetsskatten ska också avvecklas. Men med anledning av ovanstående vill jag rikta en fråga till finansministern som har ansvar för beskattningen av våra äldre: Avser statsrådet att verka för att äldres skattebörda vad gäller fastighetsskatten lättas?
ip · GS10173 · 2004-11-18 00:00:00 — Interpellation 2004/05:173 av () till utbildnings- och kulturminister om äldreomsorgspersonalens utbildning Det är den så kallade ädelreformen beslutades. Redan då kände man till att det var många medarbetare som saknade kompetens och utbildning för sitt arbete inom äldreomsorgen. har tagit upp denna fråga . Trots detta har den socialdemokratiska regeringen framhärdat i att det inte behövs några särskilda åtgärder. Att forfarande av alla som arbetar i äldrevården saknar relevant utbildning är helt oacceptabelt. Något liknande hade aldrig kunnat accepteras inom något annat liknande område. Under den särskilda riksdagsdebatt om äldrevården som begärt och som anordnades gavs ett besked. Vård- och äldreomsorgsministern meddelade att regeringen kommer ta initiativ till en satsning på kompetensutveckling för de anställda inom äldreomsorgen. Den så kallade Kompetensstegen innebär, enligt uppgifter i medierna, en flerårig satsning på kompetens och kvalitet inom äldreomsorgen. Regeringen har inför 2005@2007 avsatt för detta ändamål. I skrivande stund finns i övrigt ingen möjlighet att bedöma satsningens innehåll. Det är dock problematiskt att regeringen lutar sig relativt tungt mot temporära insatser som slagits fast fram till valet . anser att det utöver kortsiktiga insatser behövs åtgärder som långsiktigt säkerställer äldreomsorgens behov av utbildad personal. Vänsterkartellen antog i en proposition (2003/04:138) som föreslog en särskild satsning på rekryteringsbidrag till vuxenstuderande mellan och . Propositionen innebar att kommuner och landsting inom den särskilda satsningen ska få rekrytera anställda inom vård, skola och omsorg till studier på halvtid med rekryteringsbidrag. föreslog i stället att satsningen inriktas på ett bidrag till kompetenshöjande studier för vård- och omsorgspersonal på gymnasienivå, samt eftergymnasiala utbildningar. önskade en större flexibilitet än vad propositionen medgav. För att motverka behovet av extraordinära insatser pekade vi bland annat på att regeringen måste återkomma till med ett förslag om individuellt kompetenssparande. Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag fråga ministern: Vad avser ministern att göra för att långsiktigt säkerställa äldreomsorgspersonalens utbildningsnivå?
ip · GS10176 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:176 av () till statsrådet om undernäring bland äldre Alltfler tvivlar på offentliga sektorns förmåga att sörja för de äldres trygghet. En intensiv debatt har underblåsts av kommunernas brist på resurser och personal, liksom flera fall av missförhållanden och vanvård. Ett uppmärksammat problem är den majoritet av de äldre med vårdbehov som lider av undernäring. Värst är det på äldreboenden, men även bland dem som bor hemma är undernäring ett stort problem. Enligt en genomförd studie led var tredje vårdtagare av undernäring redan vid ankomsten till äldreboendet och nästan lika många riskerade undernäring. Enligt en annan studie var åtta av tio på ett i riskzonen för undernäring. En socialstyrelserapport visade att cirka hälften av dem som bor hemma med hemtjänst är i riskzonen. Ett problem som väntas öka eftersom allt färre nu får plats i äldreboenden. Undernäring bland äldre är ett komplicerat problem som måste angripas på flera plan. En inte obetydlig andel av alla fall beror helt enkelt på att många äldre tappar matlusten. Det kan vara en följd av depressioner, men också en naturlig del i åldrandet. Andra orsaker är dålig tandhälsa och bristen på läkarmedverkan i det särskilda boendet. av de anställda inom äldrevården saknar utbildning. Geriatriken, den läkarspecialisering som arbetar med åldrandets särskilda besvär, är åsidosatt i svensk läkarutbildning. Den huvudsakliga och sammanfattande förklaringen till de omfattande och mycket allvarliga nutritionsproblemen är att nödvändig specialiserad kompetens inte är allmänt tillgänglig och tillämpad inom äldreomsorgen. Ett övergripande problem är dock , enligt min mening, att i dagens äldreomsorg finns inte tid för en god och värdig vård. Många äldre kommer eller aldrig ut. De får ligga med smutsiga blöjor och många "parkeras" framför TV:n. Personalens tid räcker helt enkelt inte till för att ge en värdig vård, att sitta ned och prata, att stryka en kind och att mata i lugn och ro. Kvalitet i vård och omsorg skapas inte enbart av effektivare behandlingsmetoder och nya mediciner, utan det sker i synnerhet i mötet mellan den som ger vård och den som tar emot. Med anledning av ovanstående vill jag fråga: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att komma till rätta med den utbredda undernäringen bland äldre vårdbehövande personer?
ip · GS10177 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:177 av () till statsrådet om valfrihet inom äldreomsorg och hemtjänst Respekten för de äldres integritet och självbestämmande kräver att valfrihet präglar utformningen av det stöd som ges. Men betoningen på valfrihet får aldrig bli ett viktigare mål än tryggheten i vården och omsorgen. För de allra mest utsatta @ dementa, multisjuka och andra med nedsatt autonomi @ är tryggheten och värdigheten så mycket mera angelägen. Ett problem är att kommunerna har allt färre platser i de särskilda boendena. försöker man i största möjliga utsträckning ge vård och omsorg i hemmet. Denna nya så kallade kvarboendeprincip som tillämpas är problematisk ur ett valfrihetsperspektiv. Alltför länge var valfrihet förbehållet dem med tjock plånbok och goda kontakter. Privata lösningar har ju alltid funnits. Men genom ett system med ett så kallat Eget val ges alla människor förutsättningar för reell valfrihet, med gemensam finansiering och ett tak för avgifterna. Hjälp i hemmet, hemtjänst, är en välfärdstjänst som lämpar sig väl för Eget val. Kommunens uppgift är att biståndsbedöma enligt socialtjänstlagen på sedvanligt sätt, prissätta enligt timtaxa, vårdtyngd eller på annat sätt, ackreditera (kvalitetssäkra) genom program eller ramavtal och därefter överlämna till den enskilde att efter eget val välja vem som ska utföra . Det finns personer som inte själva kan göra sin röst hörd och deras behov måste självklart också tillgodoses. Det kan ske genom att ge anhörig eller personligt ombud rätt att föra deras talan. Uppgiften att tillhandahålla Eget val inom faller naturligtvis på de ansvariga kommunerna. Men inte desto mindre bör en utveckling mot mer valfrihet inom äldreomsorgen vara ett högt prioriterat mål även för regeringen. Med anledning av ovanstående vill jag fråga: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att främja en utveckling mot mer valfrihet för den enskilde vårdtagaren inom äldreomsorgen?
ip · GS10179 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:179 av () till statsrådet om vårdplatser i kommunala äldreboenden Behovet av en värdig vård och omsorg om de äldre är en av de viktigaste framtidsfrågorna i vårt samhälle. Även om de äldres hälsa förbättras och de friska åren blir fler kommer behovet av särskilda boendeformer med god vård och omsorg att vara ökande med hänvisning till den demografiska utvecklingen . Många äldre människor känner en förklarlig oro och en situation med bestående, eller till och med allvarligare brist på platser i kommunernas särskilda boenden. gjordes en kartläggning av och länsstyrelserna kring tillgången på platser i särskilt boende för äldre i landets kommuner. Hälften av landets kommuner förmådde inte tillhandahålla platser i en utsträckning som svarade mot behoven. Inte ens fattade biståndsbeslut kunde uppfyllas. Vid undersökningstillfället befann sig ca 2800 äldre i landet i den situationen att man fått ett biståndsbeslut om särskilt boende, men ingen plats. Ytterligare ca 2000 äldre hade fått sina ansökningar avslagna trots att de i själva verket bedömdes vara i behov av plats. Denna situation var och är fortfarande djupt otillfredsställande med tanke på att de äldre personer som väntar på plats också i de flesta fall har mycket omfattande behov av vård, omsorg och trygghet. Jag har tidigare interpellerat kring situationen för de äldre och den konstaterade bristen på vård- och boendeplatser i kommunerna. Av interpellationssvaren framgick att regeringen avsåg att göra en uppföljande undersökning, vilken i sin tur skulle ligga till grund för mera långsiktiga överväganden. Statsrådet uttalade också vid det tillfället som sin uppfattning att situationen för de äldre var oacceptabel. gav regeringen en utredare i uppdrag att analysera situationen och föreslå åtgärder som kan bidra till en förbättrad rättssäkerhet för enskilda. Därefter har utredningstiden förlängts, vilket innebär att utredarens uppdrag ska vara avslutat . Det är många som emotser utredarens förslag och hoppas att de kan ligga till grund för konkreta åtgärder. Men enligt min mening behövs också fler åtgärder. Ett problem är den kvarboendeprincip som vägleder många kommuner och innebär en alltför snabb och ibland oplanerad avveckling av äldreboenden. Antalet ej verkställda beslut om särskilt boende har åter ökat , efter en minskning . Det finns anledning att noga följa denna utveckling framöver, liksom effekterna av att kommunerna tillämpar allt striktare krav för beslut om särskilt boende. Det finns en relativt stor grupp äldre för vilka alternativet med hemtjänst och hemsjukvård inte är lämpligt, till exempel personer i behov av tillsyn dygnetrunt. Bristen på platser i särskilt boende och i bostäder med särskild service leder till att många människor inte får den hjälp i boendet som de är i behov av. Mina fråga till statsrådet blir därför: Vad avser statsrådet att göra för att avhjälpa den omedelbara platsbristen i kommunernas äldreboenden?
ip · GS10182 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:182 av Skånberg (kd) till statsrådet om äldres färdtjänst inom Färdtjänst och riksfärdtjänst kan inte utnyttjas för resor över nationsgränserna i . En person som är bosatt i till exempel kan ha rätt till dansk färdtjänst "fram till gränsen" men har därefter inte rätt till färdtjänst i . Detta förhållande strider mot den gränslöshet som de nordiska länderna arbetar för inom ramen för , och utgör en begränsning av de äldres rörelsefrihet. I Allmänna bestämmelser om färdtjänst och riksfärdtjänst står det skrivet att: "Den som på grund av funktionshinder har stora svårigheter att förflytta sig eller att åka kollektivt kan ha rätt till färdtjänst. Färdtjänst är ett komplement till den övriga kollektivtrafiken och innebär att man färdas med taxi eller specialfordon. Kommunen ansvarar för färdtjänsten i kommunen. Om det finns särskilda skäl måste kommunen också anordna resor mellan den egna kommunen och andra kommuner. Ansökan om färdtjänst görs hos kommunen där man är folkbokförd. Rätten till färdtjänst regleras i lagen (1997:736) om färdtjänst." Personer som har mycket svårt att använda vanlig kollektivtrafik kan få riksfärdtjänst för resor från en kommun till en annan inom . Ändamålet med resan kan till exempel vara semester, fritidsverksamhet eller något annat. Resan kan göras med taxi, ett särskilt anpassat fordon eller med allmänna kommunikationer tillsammans med en ledsagare. Riksfärdtjänst innebär att kommunen lämnar en ersättning som motsvarar skillnaden mellan den faktiska reskostnaden och den normala reskostnaden med kollektivtrafik. Rätten till riksfärdtjänst regleras i lagen (1997:735) om riksfärdtjänst samt i förordning (1993:1148) om egenavgifter vid resor med riksfärdtjänst. Jag anser att det är angeläget att äldre inte diskrimineras inom , utan att färdtjänst även över de nordiska ländernas gränser görs möjligt. Min fråga till statsrådet är därmed: Vad avser statsrådet att göra för att färdtjänst över de nordiska gränserna möjliggörs?
ip · GS10183 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:183 av () till statsrådet om insatser mot sniffning av butangas Sniffning är ett problem som med jämna mellanrum dyker upp bland främst yngre tonåringar. När denna form av berusning blev känd i användes främst förtunningsmedel eller andra lättflyktiga kolväten. Nya metoder och sniffningsmedel kommer dock successivt och sprids fort mellan ungdomar. En mycket allvarlig form av sniffning som blivit allt vanligare sker med butangas, som bland annat finns i cigarettändare och i påfyllningsflaskor. Sniffning av butangas kan innebära omedelbar livsfara. Ruset är kortvarigt och påminner om det man får av alkohol. Redan vid första sniffningstillfället kan dock skador uppkomma. Faran ligger i att gasen har direkt giftpåverkan på hjärtat som kan börja slå oregelbundet. Följden kan bli medvetslöshet, hjärtstillestånd eller hjärnskador. Gasen luktar inte och det rus som uppstår varar 10@30 minuter. Det är näst intill omöjligt att upptäcka att en ungdom missbrukar om han eller hon inte tas på bar gärning. Bara har medierna rapporterat om flera dödsfall och svåra skador på ungdomar som sniffat butangas. En 14-årig flicka från avled efter att ha sniffat butangas med några jämnåriga kompisar. Så sent som tog butangasen livet av en 17-årig flicka i . Unga människor dör i jakten på ett kort rus och missbruket är spritt över hela landet. Någon åldersgräns för inköp av butangas finns inte och cigarettändare exponeras mycket ofta på framträdande plats i affärer, i kiosker och på bensinstationer. Flyktiga lösningsmedel ska dock förvaras så att dess användning i berusningssyfte hindras eller motverkas. Ett antal handlare använder på eget initiativ en åldersgräns vid försäljning av dessa varor. Dagens lagstiftning och förekommande droginformation är uppenbarligen inte tillräckliga. Jakten på nya, snabba, billiga men livsfarliga droger fortsätter bland de yngre tonåringarna. Nya insatser krävs för att minska sniffningen och rädda liv. Mot bakgrund av detta vill jag fråga vilka åtgärder statsrådet är beredd att vidta för att sprida information om riskerna med sniffning samt minska tillgängligheten av lättflyktiga lösningsmedel och främst butangas i handeln.
ip · GS10184 · 2004-11-19 00:00:00 — Interpellation 2004/05:184 av () till statsrådet om diskriminering inom krog- och restaurangbranschen Enligt lag är det straffbart för näringsidkare att särbehandla personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Detta gäller även personal som är anställd av näringsidkaren eller på annat sätt handlar på dennes uppdrag. Exempelvis är det straffbart att neka en person tillträde till en restaurang på dessa grunder. Straffet kan bli böter eller fängelse, och i fråga om restauranger kan serveringstillståndet dras in enligt 7kap.7 och 19§§ alkohollagen. Dessutom finns det ett förbud mot diskriminering i samband med yrkesmässigt tillhandahållande av varor och tjänster i lagen om förbud mot diskriminering (2003:307). Trots dessa förbud får vi återkommande rapporter om personer som har blivit diskriminerade på restauranger och nattklubbar på grund av hudfärg eller sexuell läggning. För en näringsidkare inom restaurangbranschen innebär ett förlorat serveringstillstånd ofta en stor ekonomisk förlust, således är detta också en sanktion som på ett effektivt sätt kan verka för att lagarna mot diskriminering följs inom denna bransch. kan en restaurang förlora sitt serveringstillstånd om den som innehar tillståndet fälls i domstol för olaga diskriminering; men i praktiken sker detta dock väldigt sällan @ den reella risken att förlora tillståndet är ringa, och så blir därmed sanktionens avskräckande effekt. En tydligare koppling av rätten till serveringstillstånd till näringsidkarnas efterlevnad av lagstiftning mot diskriminering skulle göra lagstiftningen på detta område mer effektiv. Ett tänkbart tillvägagångssätt skulle vara att antidiskrimineringsvillkor skrivs in i serveringstillståndet så att tillståndet per automatik dras in vid fall av diskriminering. Diskriminering inom krog- och restaurangbranschen är ett utbrett problem i , och bidrar till ökade klyftor och segregation. Att problemet är utbrett och består, trots att det finns lagstiftning på området, pekar på nödvändigheten i att skärpa relevant lagstiftning ytterligare. Min fråga till statsrådet är ifall han avser att införa en antidiskrimineringsklausul som innebär en automatisk indragning av serveringstillstånd i de fall en näringsidkare inom restaurangbranschen döms för diskriminering.