ip · GR10488 · 2004-05-12 00:00:00 — Interpellation 2003/04:488 av () till miljöminister om miljöansvar för förorenad mark Jag vill i nedanstående interpellation uppmärksamma problemet med ett stycke strategiskt belägen mark, som förorenats allvarligt av statlig verksamhet och efter en konkurs står utan ägare. Vid marken häftar en betydande miljöskuld. För sedan försattes byggmaterialföretaget i Kumla kommun i konkurs. Företaget, som tillverkade lättbetong har haft 140 anställda. Dessa har länge varit anställda i företaget och representerar stor yrkesskicklighet. Medelåldern bland de anställda är 57@58 år och den formella utbildningsnivån låg. Det har därför funnits ett stort engagemang från kommunens sida att medverka till att en köpare tar över, som var beredd att driva verksamheten vidare. Detta har dock visat sig omöjligt. Det sannolikt avgörande skälet därtill är att det markområde, där verksamheten bedrivs, är mycket allvarligt förorenat och att nuvarande lagstiftning lägger ansvaret för miljöskulden i området på en eventuell köpare till mark och fastigheter. , som är satt i konkurs stod som ägare till det markområdet i , Kumla kommun till vilket miljöskulden häftar. Marken ligger i direkt anslutning till ett väl frekventerat industriområde. Inom området finns dessutom en gruva som tidigare nyttjades för brytning av sandsten. Gruvan som omfattar mer än 40 kilometer utbrutna orter i ett plan nyttjas till del för lagerverksamhet för andra företags räkning. Det konkursdrabbade markområdet utgör en del av det sammanhängande markområde, som under åren 1939@1965 exploaterades av det statsägda Svenska skifferoljebolaget. Bolaget utvann olja, uran och andra mineraler ur marken, bland annat av beredskapsskäl. Verksamheten har i efterhand uppmärksammats på grund av de mycket stora miljöproblem, som exploateringen medförde. Delar av de markområden, som exploaterades av Svenska skifferoljebolaget, har efter överenskommelse med staten i ansvarsfrågan övertagits av Kumla kommun. Däribland finns den uppmärksammade Kvarntorpshögen, där kommunen med statligt stöd gjort mycket stora insatser. För miljöskulden inom de områden, som övertagits av Kumla kommun har staten genom bland andra åtgärder tillskjutit så kallade LIP-pengar för att förbättra kvalitén på det ytvatten som avvattnar Kvarntorpsområdet. Det står utom allt tvivel att staten, som bedrev verksamhet i är ansvarig för den omfattande miljöskuld, som vidhäftar marken. Eftersom ingreppen på Kvarntorpsområdet skedde är det dock enligt gällande lagstiftning inte staten utan den nu aktuella ägaren, som står ansvarig för miljöskulden. Hade miljöskulden uppstått efter 1969 hade ansvaret också formellt varit statens. Som framgår ovan är tidigare ägare försatt i konkurs, varför det markområdet nu står utan ägare. Den stora miljöskuld, som enligt gällande lagstiftning faller på den, som står som ägare till markområdet innebär att det torde vara helt omöjligt att få ett enskilt företag som köpare till marken. Skulle däremot staten uttala att man är beredd att ta ansvaret för den miljöskuld, som staten har det sakliga och moraliska ansvaret för ändras läget. Om inte det allmänna i någon form tar ansvar för markområdet kommer detta att bli ägarlöst med de risker för vandalisering, ytterligare miljöproblem och bekymmer för närliggande verksamhet, som det innebär. Mot bakgrund av förhållandena i , Kumla kommun vill jag fråga miljöministern vilka åtgärder hon är beredd att vidta för att staten ska ta sitt miljöansvar för den miljöskuld som åvilar förorenad mark av förevarande slag.