ip · GR10544 · 2004-05-21 00:00:00 — Interpellation 2003/04:544 av () till socialminister om utbyggnad av husläkarsystemet Behovet av en genomförd husläkarreform i vårt land har snart diskuterats . I samband med fyrpartiuppgörelsen mellan den socialdemokratiska regeringen, , och arbetade för att målet om en husläkare eller familjeläkare per 1500 invånare skulle uppnås . Riksdagsbeslutet blev att målet skulle uppnås . Då kommer det sannolikt att behövas drygt 6100 husläkare för att uppnå målet. Om tjänstgöringsgraden är , så kommer det att behövas bortemot 7000 husläkare. Det blir tyvärr allt tydligare att risken är mycket stor att detta mål inte uppnås. Det som är verklighet i stora delar av landet, att tjänster på vårdcentraler står tomma, kommer sannolikt att vara lika mycket verklighet och också . I samband med husläkarreformen ökade antalet husläkare mycket snabbt, från ca 2800 till ca 4200. Andelen av befolkningen som ansåg sig ha en husläkare ökade förstås också snabbt @ till . Enligt Landstingsförbundets uppföljning fanns det 4820 allmänläkare i primärvården, men omräknat till heltidsarbetande var antalet någonstans mellan 4300 och 4400. uppföljning är dyster. blev det inte någon ökning utan till och med en viss minskning. Enligt är andelen av befolkningen som anser sig ha en husläkare eller familjeläkare så låg som ! För att inte målet med en husläkare eller familjeläkare per 1500 invånare ska spricka krävs en nettoökning med ca 450 läkare . Men eftersom hundratals läkare i primärvården går i pension behöver nyrekryteringen vara avsevärt större, säg 700 under perioden 2005@2008. En nettoökning med 450 var den nivå som uppnåddes under perioden 1991@94, medan utvecklingen under de år som gått varit mycket marginell. Det är sannolikt att socialministern gör en liknande bedömning av rekryteringsbehovet . Ett yttrande av socialministern med en öppenhet för husläkarförsök i ett antal landsting möttes av anmärkningsvärt nedsättande kommentarer från flera av socialministerns partivänner i ledande positioner i landstingen. Primärvårdens fortsatta svårigheter är en viktig orsak till sjukförsäkringens kris. Att patienten har en fast relation till en läkare i primärvård är en nyckelfunktion om en sjukförsäkring ska få stöd av förebyggande hälsovård och goda bedömningar av arbetsförmåga och sjukintyg. Frånvaron av ett husläkarsystem har fördjupat och förvärrat bristerna i hur vård och sjukförsäkring samspelar. Men detta beror inte på att det i sjukvården i stort fattas läkare. Tvärtom, såväl antalet läkare som antalet sjuksköterskor har ökat. Orsaken till de tomma läkartjänsterna i primärvården är att sjukvården är organiserad så att läkare och läkarstuderande stöts bort från primärvården och att sjukhusvården ökat sitt läkarantal mer än som skulle behövts om primärvården fungerat på rätt sätt. Problemet är inte nytt. Roten till den nuvarande situationen är att husläkarlagen, som hade lagt grunden för en bättre och fullt bemannad primärvård, revs upp efter den socialdemokratiska valsegern 1994. Det är inte omöjligt att ha ett fungerande husläkarsystem. Erfarenheterna från många länder visar detta. , och är några av de främsta exemplen. Den kortlivade svenska husläkarreformen visar också på att det är möjligt. Till detta kan nu också läggas de norska erfarenheterna från . I , där andra sjukvårdsreformer haft centralistisk inriktning, har man inom just primärvården gått åt motsatt håll och inrättat något som i många avseenden ligger mycket nära den svenska husläkarreformen. De snabba och mycket positiva resultaten i är av stort intresse. I har man länge haft stora problem med obesatta tjänster i primärvården. Vårdsökande patienter har drabbats av väntetider och obefintlig kontinuitet i vården på samma sätt som på många håll i . Men har dessa allvarliga problem nästan försvunnit. Med ett husläkarsystem, fastläkarsystem, fylldes primärvården snabbt med läkare som sökte sig till en förbättrad organisation och mer stimulerade och positiva arbetsförhållanden. har man där gått från läkarbrist till patientbrist! har av den norska befolkningen en fastläkare. Detta visar på att det snabbaste och bästa sättet att få slut på den ständiga krisen i delar av primärvården är att gå över till ett konsekvent genomfört husläkarsystem med listning och med ett stort inslag av läkare som är egenföretagare. I är nu andelen privata fastläkare . Det är hög tid att vi i nu tar till oss våra egna erfarenheter från den svenska husläkarreformen, vad som hänt sedan husläkarlagens avskaffande samt de nya norska erfarenheterna. Mot bakgrund av det som här anförts vill jag fråga socialministern: 1.Har ministern låtit utreda hur stor andel av befolkningen som bedöms ha en husläkare eller familjeläkare? 2.Avser ministern att verka för att uppnår mål om en husläkare eller familjeläkare per 1500 invånare? 3.Avser ministern att föreslå några åtgärder för att öka sannolikheten att vi i får ett fungerade system med husläkare eller familjeläkare?