ip · GR10485 · 2004-05-11 00:00:00 — Interpellation 2003/04:485 av () till statsrådet om barn som skickas till uppmärksammade jag dåvarande statsrådet på ökande problem med barn bosatta i som dumpas utomlands av sina vårdnadshavare eller föräldrar till bland annat , , och . Barnen sänds i väg till länder med betydande svåra problem som föräldrarna själva flytt ifrån för att "återuppfostras". Länder som UD avråder från att resa till. Länder som lider av svält, våld, sviter av krig med mera. Barnen är i tonåren och har börjat anamma den svenska kulturen och sättet att leva. De har ofta bott i uppemot , har permanent uppehållstillstånd, men har inte blivit svenska medborgare. När föräldrarna av olika skäl inte längre vill ta ansvar och acceptera att barnen betraktar sig som svenskar, sänds de utomlands, till kulturer och språk vars traditioner de inte alls känner. De får bo i familjer de inte tidigare träffat eller på stränga internatskolor, som kostar nästan ingenting. Vi har fått kunskap om en pojke som deporterades till och hållits fången på en strängt religiös skola. En orsak till dessa resor är just att föräldrarna känner vanmakt och inte förstår det svenska samhället. De är livrädda för polis och socialtjänst. När föräldrarna känner att de tappat kontrollen över situationen fattar de beslutet att sända barnet till avlägsna släktingar i till exempel för att barnet ska lära sig traditionen, kulturen och den muslimska tron. Ambassadtjänstemän känner vanmakt. i uppgav att flera svensk-somaliska barn sökt hjälp på ambassaden. En rundringning som Ekot gjorde 2003 har gett vid handen att det troligen rör sig om ett 100@tal barn som lämnar landet på detta sätt . Det kan vara flickor som inte vill bära slöja, pojkar som hamnat i kriminalitet eller som bara vill vara som alla andra barn och ungdomar. Endast de allra starkaste barnen orkar ta sig till ambassader i främmande länder. Det finns starka skäl för att anta att mörkertalet är stort. Troligen är det ett hundratal barn från som finns i . statsrådet har i svaret på en skriftlig fråga 2002/03:455 av , (kd) sagt: "Vill vårdnadshavare, som har barnets bästa för ögonen, till exempel föra svensk-somaliska barn till för att de anser att barnet bör knyta kontakt med sitt ursprung har de således rätt att besluta om detta." Svaret andas aningslöshet och naivitet! Och en skrämmande syn på barnens rättigheter inte minst utifrån . En pojke, hade tur, hans fall uppmärksammades av journalisten . flydde från till och uppsökte ambassaden. Efter närmare kontakt med ambassaden, efter ett senfärdigt beslut och uppmärksamhet i media, kunde återvända till . ställde jag i en interpellation, 2002/03:389, frågor till om dessa förhållanden. Svaret som då gavs från regeringen var bland annat att frågan inte var ny. Det var i stället så att statsrådet självt varit i och uppmärksammat problemen på ort och ställe ! Statsrådet sa följande i debatten : "Men jag ska noga titta på det och försöka utreda det här. Men lova mig då en sak. Säg då inte att migrationsministern bara utreder och utreder. Jag måste faktiskt utreda för att vi ska komma vidare i detta. Och med den kraftfulla majoritet som jag ibland påminns om omger mig här är det klart att jag med stort intresse också förutser de kraftfulla majoritetsinitiativ som kan driva regeringen framför sig i denna fråga." Mina frågor till statsrådet är: 1.Vilka åtgärder har statsrådet vidtagit för att få bukt med problemen med barn som dumpas till bland annat ? 2.Hur omfattande är, enligt statsrådets bedömning, problemet och hur många barn befinner sig mot sin vilja i ett annat land? 3.Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att de barn som redan är kända på utländska ambassader ska kunna återvända till ? 4.Har statsrådet tagit reda på huruvida svenska sociala myndigheter bidragit ekonomiskt och på andra sätt för att möjliggöra att barn placeras utomlands på så kallade koranskolor och liknande mot barnens vilja?