frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Om provet utvisade att han hade druckit alkohol fick han inga pengar utan var tvungen att återkomma eller också fick han en matrekvisition. i kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig såvitt avsåg vad P.H. anfört angående utandningsprov. I sitt remissvar anförde nämnden följande. i kommun kan erbjuda bistånd i form av drogkontroll, genom exempelvis utandningsprov. Detta ingår då i en arbetsplan som är uppgjord tillsammans med klienten. Åtgärden ska ses som en hjälp i rehabiliteringen. Även då en klient av andra skäl vill visa på drogfrihet kan utandningsprov erbjudas. har ett pågående missbruk, han deltar inte i någon rehabiliterande åtgärd. har vid ett flertal tillfällen erbjudits bistånd till deltagande i sysselsättningsverksamhet, Kraftcompaniet. Han har mestadels avböjt erbjudanden och vid de tillfällen han börjat på verksamheten har han inte fullföljt enligt uppgjord planering. Försörjningen har tillgodosetts genom försörjningsstöd. Vid det aktuella tillfället 020315 kommer P.H. oanmäld till handläggare och är vid besöket kraftigt berusad. Då handläggare påtalar att han är berusad och att vi inte tar emot berusade personer nekar P.H. till att han är berusad. Han ombeds därför att göra ett utandningsprov, vilket visar . erbjuds för besök 020327 och beviljas matpengar och busspengar för , via rekvisition, då han står helt utan medel. 020322 beviljas han ytterligare matpengar och busspengar i avvaktan på bokat besök, via avi. Vid besöket 020327 var P.H. påverkad av alkohol, vilket han förnekade. Han erbjöds då att göra ett utandningsprov för att styrka att han var nykter. Han beviljas matpengar och busspengar även , biståndet betalades ut via rekvisition. Vid ansökan om försörjningsstöd utbetalas inte bistånd i kontanta medel, om den sökande är inne i en period av aktivt missbruk eller vid tillfället för utbetalning av bistånd är påverkad av alkohol eller droger. Bistånd utbetalas då via rekvisition. Nämnden kan utbetala bistånd via rekvisition i de fall man har anledning att tro att biståndet inte kommer att användas till avsett ändamål, t.ex. vid pågående missbruk. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. användning av alkoholutandningsprov och rekvisitioner har klagat på att förvaltningen krävt att han skall lämna alkoholutandningsprov när han ansökt om ekonomiskt bistånd. Han har uppgett att han, om provet utvisat att han druckit alkohol, inte erhållit några pengar utan att han antingen har fått återkomma eller har beviljats bistånd i form av en matrekvisition. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Detta skydd får enligt 2 kap. 12 § regeringsformen begränsas genom lag. Alkoholutandningsprov har i förarbeten och doktrin hänförts till lindrigare kroppsliga ingrepp (SOU 1975:75 s. 358, prop. 1975/76:209 s. 147, /Ragnemalm, grundlagar, 1980, s. 54, jfr även JO:s ämbetsberättelse 1987/88 s. 263). Med den utgångspunkten fordras lagstöd för att kunna ställa krav på den enskilde att denne skall lämna alkoholutandningsprov. Om den enskilde samtycker till att lämna utandningsprov föreligger emellertid inget hinder mot att sådant prov tas som ett led i en rehabilitering eller i en utredning rörande rätt till ekonomiskt bistånd. Skyddet i regeringsformen mot kroppsliga ingrepp avser endast ingrepp som är påtvingade, jfr i denna del vad som anförs i Pet-rén/Ragnemalm, a.a., s. 54-55. I den mån den berörde frivilligt lämnar sitt medgivande, är stadgandet icke tillämpligt. Ingreppet skall vara påtvingat, dvs det allmänna skall disponera över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan härvid vara fråga om direkt våldsanvändning från en offentlig befattningshavares sida, t ex om en läkare medan patienten är under narkos företar ett operativt ingrepp med vilket patienten ej är införstådd. Ingreppet kan emellertid även vara "påtvingat" i den meningen, att den enskildes motstånd brytes genom hot om någon sanktion. Av remissvaret framgår att P.H. vid den aktuella tidpunkten hade ett pågående missbruk och att han erbjudits att - när förvaltningen gjort bedömningen att P.H. varit påverkad av alkohol - lämna utandningsprov. Proven utvisade en alkoholkoncentration motsvarande 2,20 respektive . Vid båda dessa tillfällen beviljades P.H., trots prov resultaten, bistånd avseende mat- och busskortskostnader. Utredningen ger således inte stöd för P.H:s påstående att förvaltningen uppställt krav på att han skulle lämna utandningsprov för att bistånd skulle beviljas. Förvaltningen kan därför inte anses ha förfarit felaktigt. har också ifrågasatt det förhållandet att han erhållit bistånd i form av rekvisitioner. Jag har haft anledning att rent allmänt uttala mig om användningen av rekvisitioner inom . Min ståndpunkt i den frågan är följande. Bistånd i form av försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) skall normalt betalas ut . Sådant bistånd bör betalas ut genom bank- eller postgiro eller genom liknande betalningssätt. Härutöver bör kontantutbetalningar kunna göras i vissa situationer, t.ex. när någon till följd av oförutsedda händelser är i akut behov av hjälp. I sådana sammanhang kan check-utbetalning jämställas med kontantutbetalning under förutsättning att checkarna är neutrala och inte pekar ut den enskilde som biståndstagare. Extraordinära utbetalningssätt i form av rekvisitioner eller matkuponger skall däremot användas i rena undantags-fall när mycket speciella omständigheter föreligger, t.ex. när någon kan förväntas an-vända kontanta medel på ett icke avsett sätt. När det inte föreligger sådana speciella omständigheter är utbetalning i form av en rekvisition inte i överensstämmelse med hur bör verka. Varken vad som kommit fram om förvaltningens användning av rekvisitioner i allmänhet eller i de här aktuella fallen ger anledning till någon invändning från min sida. Sammanfattningsvis ger utredningen inte skäl för mig att kritisera det sätt på vilket förvaltningen använt alkoholutandningsprov och rekvisitioner. I sammanhanget vill jag dock erinra om vikten av att förvaltningen både lämnar tydlig information till den enskilde och förvissar sig om att denne är införstådd med vad som är syftet med utandningsprov och att lämnande av prov är frivilligt. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) Två beslut angående tillämpningen av 6 § LVU; fråga bl.a. om genom beslut om omhändertagande avsett att kringgå bestämmelserna i 21 kap. om verkställighet av domar och beslut angående vårdnad (Dnr 4472-2000) I en anmälan till JO framförde E.W. - såsom ombud för P.L. - klagomål mot i . Hon hemställde att JO skulle granska ett ärende rörande omhändertagande enligt 6 § LVU avseende pojken D., född . anförde bl.a. följande. hade interimistiskt förordnat att vårdnaden om D. skulle tillkomma fadern (). Modern (P.L.) hade överklagat beslutet till som lämnat överklagandet utan bifall. Trots att T.S. hos länsrätten hade ansökt om verkställighet av vårdnadsbeslutet, fattade tf. ordföranden i socialnämnden beslut om ett omhändertagande av D. Beslutet var huvudsakligen baserat på uppgifter från T.S:s ombud. Ingripandet grundade sig inte på förhållandena i hemmet utan skedde mot en umgängesförälder som inte var delaktig i den juridiska vårdnaden. Av utredningen framgick inte D:s förhållanden. Vårdnadshavaren befann sig i en annan kommun, . Även umgängesföräldern och D. vistades i en annan kommun, , vilket socialnämnden kände till. Inledningsvis rekvirerades akten beträffande D. från socialförvaltningen i . Därefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. lämnade ett av 1:e socialsekreteraren upprättat yttrande som sitt remissvar. I yttrandet anfördes bl.a. följande. i medverkade aktivt i vårdnadsutredning avseende D.S., född . i har medverkat i dels ett yttrande till tingsrätten samt gjort del av vårdnadsutredning avseende P.L. och hennes barn boende i Massemåla, . genomfördes i samarbete med socialnämnden i . Kännedom om P. och hennes barn har socialnämnden i haft sedan l999-12. I vårdnadsutredningen avseende D. framförs följande. D. har efter att föräldrarna separerat i huvudsak bott hos mamma . D. har tvingats flytta . Vid senaste flyttningstillfället till Massemåla, fick fyraårige kännedom om flyttningen . Något som motiveras av P:s rädsla för pappa . P. kommenterar sina flyttningar med att dessa inte har påverkat D. nämnvärt, eftersom hon enligt egen uppgift la upp flyttningen som en utflykt. Utredarna anser detta vara ett exempel på hur P. saknar förmåga att se barns behov. D. är kraftigt indragen i föräldrarnas konflikt, något som kan bli till stor skada. är det, skriver utredarna, viktigt att detta inte förstärks utan att D. skall kunna [känna] att han har rätt att älska bägge sina föräldrar. Utredarna framhåller att det är av största vikt att D. får lugn och ro samt att D. får den professionella hjälp han kan komma att behöva för att kunna må bra. Vidare är det viktigt att den förälder som D. stadigvarande bor hos har förmåga att se hans behov. Utredarna bedömer att P. brister stort på denna punkt. Efter överenskommelse med P.L. accepterar P. att begär yttrande av barn- och ungdomspsykiatrin i omkring såväl D. som de äldre bröderna . Detta yttrande som då är generellt stärker socialnämndens utredares uppfattning. Det omedelbara omhändertagandet. hade ovanstående farhågor omkring D:s psykiska mående i en upptrappad konflikt mellan föräldrarna. Under arbetet med vårdnadsutredningen hade utredarna förstått att P. hade stor brist i sin förståelse för barns behov av trygghet och tillit. Detta visade sig bland annat då hon var helt oförstående inför att barn inte plötsligt skall lämna invand miljö. meddelar beslut om att T.S. anförtros enskild vårdnad om D. Samma vecka försöker T. genom sin advokat få till stånd en flyttning av D. till pappan. meddelar P. att vi står till förfogande vid ett överlämnande och frågar . per telefon när pojken skall flytta till pappa. På denna direkta förfrågan meddelar P. att hon ämnar låta sin advokat ta kontakt med T:s advokat för en överlämning . Därefter försöker på olika aktiva sätt få en dialog med P. omkring D. och den befogade oro som finns enär konflikten mellan föräldrarna nu trappats upp. P. handlar också på ett sätt som ger stärkt tro att P. nu återupprepar sitt tidigare beteende att fly med pojken. P. kommer inte till tid utsatt för umgänge mellan D. och pappa , hon avsäger sig kontakten med sin tidigare advokat och kan inte heller nå henne för att fortsätta kommunikationen om den oro för D. som finns. gör hembesök utan resultat . i har av P. fått information att hon då och då vistas på . Något som gör att i tar kontakt med i för att på detta sätt få kontakt med P. och förvissa oss om att D. mår bra i denna utvidgade konflikt. När inget av våra kontaktförsök får resultat beslutar socialnämnden i 2000-11-l7, genom ordförandebeslut att göra ett omhändertagande enligt LVU § 6 av D.S. Detta då befarade att D. genom mamma P:s agerande skulle kunna komma att hamna i vanmakt och att någon möjlighet för till kommunikation omkring detta inte fanns. Detta då såväl mamma som D. inte befann sig varken i P:s hem i Massemåla eller på av känd vistelseadress på . kontaktar P. genom advokat . förmedlar sin oro omkring fyraårige . skickar per fax en av P. underskriven fullmakt som visar att P. och troligen också D. vid tillfället befinner sig i . och ytterligare ett telefonsamtal meddelar P. genom sin advokat att hon har för avsikt att överlämna D. till T.S., pappan. Detta meddelande innebär att fått den eftersträvade kontakten med P. och förvissat sig om att någon förutom mamma finns som bevakar pojkens intresse. i beslutar då efter kontakt med ordförande i socialnämnden att ej gå vidare med ansökan om LVU. kontaktas i för att medverka som stöd vid överlämnandet av pojken. Något som verkställs utan problem . En uppgift som advokat . framför i egenskap av ombud för P. är att det omedelbara omhändertagandet är riktat mot umgängesföräldern. representanter tolkar lagen på det sätt att vårdnadshavaren, . vårdnadshavare en skyldighet att värna sitt barn och i det fall han inte kan detta har en lagstadgad skyldighet att ingripa till barnets skydd. företrädare gjorde också väsentliga ansträngningar för att skapa en dialog och få bekräftelse på var P. befann sig med sitt barn. En ansträngning som inte lyckades då det med största sannolikhet var så att P. befann sig på helt okänd adress. Han är helt utan egen förskyllan ställd mitt i en dramatisk konflikt som enligt uppgifter i utredning är honom till tydlig skada. I samband med dom handlade en av parterna på ett sätt som var till fara för barnet. En fara som inte är att betrakta som obetydlig då detta var ett upprepat mönster som såväl tidigare utredningar som utlåtande från psykolog visar befarits varit skadligt för D. I en situation när oklarhet omkring vistelseadress, mammans avsikt samt brist på grundläggande kommunikation med den som för tillfället hade vården av D. beslutade socialnämnden att förorda ett omhändertagande enligt LVU. Ett LVU som ej gick till verkställighet då klarhet omkring D:s situation gick att få. I ett beslut anförde JO följande. har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) där det stadgas att socialnämnden skall verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i LVU. Enligt 2 § LVU skall vård beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. får dock, enligt 6 § LVU, besluta att den som är skall omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av denna lag och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas får nämndens ordförande, eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat, besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). När ett beslut har fattats om omhändertagande eller om vård enligt LVU bestämmer socialnämnden, enligt 11 § LVU, hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas . Enligt 11 § andra stycket LVU får nämnden medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom. Vård med stöd av LVU skall dock alltid inledas utanför den unges eget hem. I 21 kap. (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar länsrätt om verkställighet efter en ansökan. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt 21 kap. FB är att barnets bästa skall komma i främsta rummet. Överlämnande av barn skall i första hand ske med parternas frivilliga medverkan. Innan länsrätten förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjänsteman inom att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstols förordnande (21 kap. 2 § FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. I 21 kap. 3 § FB stadgas att länsrätten, om den förordnar om verkställighet, får förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får länsrätten besluta om hämtning av barnet om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Fråga dels om i var behörig att besluta om omhändertagande av D., dels om omhändertagandet kunde grundas på förhållandena hos förälder som inte var vårdnadshavare I anmälan har, som det får förstås, ifrågasatts huruvida i var formellt behörig att fatta beslut om omhändertagande av D. i den aktuella situationen där vårdnadshavaren befann sig i och den andre föräldern vistades tillsammans med barnet i . LVU innehåller inga regler om vilken kommun som är skyldig eller behörig att besluta om omhändertagande eller att ansöka om vård med stöd av LVU. De regler som finns i socialtjänstlagen om behörig nämnd gäller även i dessa fall. Enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. (Bestämmelsen hade vid den aktuella tidpunkten sin motsvarighet i 3 § socialtjänstlagen [1980:620] ). Det är socialnämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet uppkommer som är behörig och även skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behörighet kvarstår så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först om ärendet flyttats över och tagits emot av socialnämnden i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i 16 kap. 1 § socialtjänstlagen. Behörigheten utesluter emellertid inte att även nämnden i en annan kommun kan vara skyldig att bevilja den enskilde vård och hjälp om denne vistas i kommunen (jfr RÅ 1989 ref 50). Av handlingarna framgår att P.L. hade flyttat tillsammans med D. och att de efter den senaste flytten hade varit bosatta i i . i hade så sent som utfört del av en vårdnads- och umgängesrättsutredning avseende I remissyttrandet har anförts att P. hade upplyst i om att hon "då och då" vistades på där hennes pojkvän bodde. Både när inleddes och när beslutet om omhändertagande fattades var det oklart var D. och hans mor vistades. Även om mycket talade för att D. och modern befann sig på anser jag att omständigheterna var sådana att i hade fog för sin uppfattning att den var behörig att fatta beslut om omhändertagande av D. Här kan tilläggas att även , där D. - som det senare visade sig - vistades vid den aktuella tidpunkten, hade kunnat besluta om ett omhändertagande. har vidare ifrågasatt huruvida det var korrekt med ett ingripande enligt LVU som inte grundade sig på "förhållandena i hemmet utan skedde mot en umgängesförälder som ej var delaktig i den juridiska vårdnaden". Med uttrycket "i hemmet" i 2 § LVU avses både föräldrahemmet och annat hem där barnet stadigvarande vistas (prop. 1989/90:28 s. 108). Begreppet "i hemmet" har också en abstrakt betydelse. Det kan sålunda avse inte bara bostaden utan alla de situationer då den unge direkt eller indirekt står under vårdnadshavarens eller annan fostrares inflytande. ensam vårdnad om D. men D. vistades hos modern. Var D. och modern rent faktiskt befann sig var oklart, även om vissa uppgifter tydde på att de vistades hos moderns pojkvän på . Med hänsyn till vad som anförts om innebörden av uttrycket "i hemmet" har det inte förelegat något hinder mot att omhänderta D. på grund av förhållandena hos modern/moderns pojkvän. Beslut om omhändertagande trots att vårdnadshavaren ansökt om verkställighet enligt 21 kap. FB I anmälan har framförts klagomål mot att beslut om omhändertagande fattats trots att vårdnadshavaren i länsrätten anhängiggjort ett mål om verkställighet av vårdnadsbeslutet enligt bestämmelserna i 21 kap. FB. fattade tf. ordföranden i socialnämnden beslut om omhändertagande av D. Som skäl för beslutet anfördes att det var sannolikt att D. behövde beredas vård enligt LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas på grund av risken för D:s hälsa/utveckling. I remissyttrandet har angetts bl.a. att modern handlat på ett sätt som var "till fara" för barnet, att befarade att D. genom moderns agerande "skulle kunna komma att hamna i vanmakt" och att beslutet om omhändertagande fattades i en situation när det förelåg oklarhet kring vistelseadress och moderns avsikt samt brist på kommunikation med modern. I remissyttrandet har anförts att beslutet om omhändertagande inte verkställdes "då klarhet omkring D:s situation gick att få". Modern överlämnade D. till fadern . LVU är en skyddslagstiftning som skall se till att barn och ungdomar, under vissa särskilda förutsättningar, får den hjälp och det stöd som de behöver. Lagstiftningen om sådan vård får självfallet inte tillgripas för något annat ändamål, t.ex. för att lösa en konflikt om umgänge med ett barn. ende vårdnad och umgänge skall lösas enligt de regler som gäller för sådana tvister. Det ankommer i första hand på vårdnadshavaren att ta hem barnet för det fall barnet vistas i en annan familj och far illa där. Om familjen där barnet vistas inte lämnar över den unge till vårdnadshavaren får denne vända sig till länsrätten och begära verkställighet enligt reglerna i 21 kap. . Om vårdnadshavaren inte försöker få hem barnet kan LVU bli tillämplig. Även i de fall där vårdnadshavaren ansökt om verkställighet i länsrätten finns det emellertid - exempelvis i akuta nödsituationer - ett visst utrymme för ingripanden med stöd av LVU. I samband med beslutet om omhändertagande förordnades att D. skulle placeras hos sin far. Jag återkommer i ett senare avsnitt till möjligheten att fatta ett sådant beslut. Den omständigheten att D. placerades hos sin far kan naturligtvis åberopas till stöd för att nämnden genom beslutet om omhändertagande avsåg att "verkställa" tingsrättens beslut angående vårdnaden. Som framgår av det anförda har nämnden uppgett att omhändertagandet grundades på uppfattningen att D. på grund av missförhållanden hos modern riskerade att fara illa. Tf. ordföranden i socialnämnden gjorde uppenbarligen bedömningen att situationen var sådan att handläggningen av verkställighetsmålet i länsrätten inte kunde avvaktas utan att ett omhändertagande var nödvändigt. Vad som kommit fram i denna del ger inte underlag för att hävda att nämnden avsåg att, med kringgående av bestämmelserna i 21 kap. FB, verkställa det interimistiska beslutet om att fadern skulle ha vårdnaden om D. Den fråga som inställer sig är emellertid om det förelåg tillräckliga skäl för att besluta om ett omhändertagande av D. Detta är i och för sig en sådan bedömningsfråga som JO inte brukar uttala sig om. Vad som förevarit i det aktuella fallet ger mig dock anledning att anföra följande. Av uttalanden i förarbetena till LVU framgår att en så allvarlig åtgärd som tvångsomhändertagande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl och att det för ett ingripande får krävas att det föreligger inte bara en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge, utan en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (prop. 1989/90:28 s. 62). Även om det är fråga om ett omhändertagande måste nämnden vid sin bedömning av om LVU är tillämplig finna det sannolikt att så är fallet. gjorde faderns ombud anmälan till avseende faderns farhågor i fråga om D. Av journalanteckningarna framgår bl.a. att fadern blivit orolig när det framkommit att moderns ombud avsagt sig uppdraget samt att fadern och dennes ombud vid förhandling i tingsrätten uppmärksammat att moderns pojkvän var berusad. Det har även antecknats att de två barn som P.L. har från ett annat förhållande, tillbaka inte hade lyckats få kontakt med P.L. som anmälan inkommit gjorde förvaltningen försök att - både via mobiltelefon och genom besök i bostaden i - nå P.L. inleddes och fattades även beslut om omhändertagande av D. I förevarande fall måste nämnden anses ha haft goda kunskaper om förhållandena hos modern eftersom den utfört del av en vårdnads- och umgängesrättsutredning avseende D.