frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Jag har förståelse för att nämnden hyste oro för D. utifrån de iakttagelser som gjorts under nämnda utredning, de oklarheter som förelåg gällande bl.a. var modern och D. vistades och i en situation då man inte lyckades få kontakt med modern. Det är emellertid självfallet angeläget att bedömningen av nödvändigheten av en så ingripande åtgärd som ett omhändertagande grundas på en så tillfredsställande utredning som möjligt. Av handlingarna framgår att förvaltningen tog kontakt med i eftersom man trodde att P.L. kunde befinna sig på . Dagen därpå meddelade i att P.L. inte befann sig på "angiven adress" men lämnade också telefonnumret till P.L:s nya ombud, advokaten . Beslutet om omhändertagande av D. fattades - som jag uppfattat saken - som förvaltningen i fått nämnda information om att P.L. hade ett nytt ombud. Enligt min uppfattning kan det ifrågasättas om det inte fanns skäl att avvakta med att ta ställning till frågan om omhändertagande till dess att förvaltningen haft tillfälle att ta upp aktuella frågor med E.W. Sammanfattningsvis anser jag att det finns skäl att ifrågasätta den gjorda bedömningen att ett beslut om omhändertagande av D. var nödvändigt. Såsom framgår av vad som anförts ovan är JO emellertid återhållsam med att uttala sig rörande myndigheters bedömningar i sakfrågor. Jag vill därför inte kritisera nämndens beslut i sak utan endast framhålla vikten av att beslut grundas på ett tillräckligt underlag. Beslutet att placera D. hos fadern Tf. ordföranden i socialnämnden beslutade, i samband med beslutet om omhändertagande, att placera D. hos fadern. Som framgår av det ovan anförda stadgas i 11 § andra stycket LVU att vård enligt LVU alltid skall inledas utanför den unges eget hem. I förarbetena till bestämmelsen uttalade departementschefen följande (se prop. 1979/80:1 s. 596 till den tidigare gällande lagen [1980:621] med särskilda bestämmelser om vård av unga). Det anses inte vara förenligt med gällande bestämmelser i , att placera den unge för fortsatt vård i hans eget hem så länge han är omhändertagen för samhällsvård. Som har framgått av de allmänna övervägandena (avsnitt 2.25) bör det inte vara något hinder enligt LVU mot att placera den som vårdas med stöd av LVU i hans eget hem, om man i ett senare skede av vården anser att detta var det bästa för att främja vården av honom. En särskild erinran om detta har tagits in här. Så länge beslut om vård med stöd av LVU gäller kan den unge i och för sig åter tas ifrån sitt hem, om detta skulle visa sig nödvändigt. Att låta barnet byta miljö är dock oftast skadligt för barnet. Det finns också skäl att understryka att det så långt möjligt måste finnas garantier för att den unge kan få en betryggande omvårdnad i sitt eget hem innan man låter honom komma tillbaka. Har länsrätten beslutat att ett barn skall vårdas med stöd av LVU därför att det har funnits brister i omsorgen om barnet som har utgjort en fara för barnets hälsa eller utveckling, är det alldeles givet att nämnden måste vara försiktig innan den återför barnet till hemmet. Det är emellertid inte möjligt att uttala något generellt om under vilka förutsättningar detta bör låta sig göras. Det ena fallet är inte det andra likt. När det är fråga om vård med stöd av 2 § LVU bör begreppet eget hem i 11 § andra stycket samma lag kopplas till det hem där sådana brister förelegat i omsorgen om den unge att ett LVU-förfarande inletts (jfr JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 277). Föranleds ingripandet av förhållandena i annat hem än vårdnadshavarens, t.ex. en umgängesberättigad förälders hem, kan det ifrågasättas om inte 11 § medger att barnet direkt efter det omedelbara omhändertagandet placeras hos vårdnadshavaren. Hur bestämmelsen skall tolkas i en sådan situation är inte helt klart. Med hänsyn härtill vill jag inte rikta någon kritik mot nämnden vad gäller placeringsbeslutet. Jag finner, på grund av ifrågavarande oklarhet, anledning att sända en kopia av beslutet till . (Dnr 1341-2001) L.S. har tillsammans med A.O. dottern som är född och sonen . som är född . L.S. och A.O. Enligt en överenskommelse mellan dem förordnades att L.S. ensam skulle ha vårdnaden om K. och P. Efter det att A.O. väckt talan vid och yrkat bl.a. att vårdnaden om barnen skulle flyttas över till honom, förordnade tingsrätten i ett interimistiskt beslut att vårdnaden om K. och P. skulle anförtros A.O. Som skäl för beslutet anförde tingsrätten bl.a. följande. L.S. har vårdnaden om K. och P. Av handlingarna i målet och vad parterna har anfört framkommer en bild av K. som är mycket oroande. Det är helt klart att K. inte mår bra, och att detta, åtminstone till stor del, hänger samman med konflikten mellan föräldrarna och vad hon fått höra om sin far. Även P. mår i nuvarande situation uppenbarligen dåligt. I utredning har socialsekreteraren kommit fram till att K. behöver genomgå akut barn-psykiatrisk utredning hos BUP. L.S. har motsatt sig sådan åtgärd, t o m genom att avboka de tider som inbokats hos BUP med början . L.S. har även i målet försökt påverka vilken handläggare som skall sköta utredningen om K. och kontaktat skolan för att få dem att ändra formuleringar i sitt yttrande. Dessa omständigheter visar tydligt att L.S. motarbetar såväl utredning som behandling av K. och att om sådana åtgärder skall komma till stånd skall detta ske helt på L.S:s villkor. L.S. överklagade beslutet till Hovrätten för som avslog överklagandet i ett beslut . skulle hämta barnen efter det interimistiska beslutet följde P. med honom, men K. ville inte utan stannade kvar hos L.S. beslutade ordföranden i i att omhänderta K. då det förelåg sannolika skäl för att K. behövde beredas vård enligt 1 och 2 §§ LVU och rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för hennes hälsa och utveckling. K. placerades på ett akuthem för barn och familjer tillsammans med fadern och brodern. upphörde det omedelbara omhänder-tagandet av K. genom ett nytt ordförandebeslut. K. följde då med hem till fadern. klagade i en anmälan till JO på i . Han gjorde gällande bl.a. att tillräckliga skäl för omhän-der--tagandet av K. inte har förelegat. Enligt hans uppfattning har stadsdels-nämnden "agerat länsrätt" och låtit verkställa tingsrättens interimistiska beslut angående vårdnaden om K. genom beslutet om omhänder-tagande. N.D:s anmälan remitterades till för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett tjänste-utlåtande undertecknat av verksamhetschefen och tf. enhetschefen . I remissvaret anfördes i huvudsak följande. /- - - / L.S. kontaktade jouren på i och påtalade att dottern mådde dåligt. inkom en anmälan från om att K. mådde dåligt. Anmälningarna ledde till ett samtal med L.S. och ett med dottern den 23 den månaden. Samtalen föranledde att en utredning enligt 50 § socialtjänst-lagen öppnades. L.S ville då inte längre medverka till utredningen och försökte stoppa den. Av den utredning som nämnden trots detta ändock kunde genomföra framgick att K. mådde mycket dåligt, vilket bekräftades av hennes lärare. Orsaken till hennes dåliga psykiska hälsotillstånd beror enligt handläggande tjänsteman på att L.S. brustit i sin föräldraroll. Modern har genom sitt handlande, att lägga allt ansvar för kontakten med fadern, lagt på dottern ett ansvar som hon med hänsyn till sin ålder inte kan ta. K. har två gånger varit föremål för barnpsykiatrisk utredning senast under innevarande år. Båda utredningarna har entydigt visat att K. påverkats negativt av konflikten mellan föräldrarna. Vid kontakt tjänsteman hade med L.S:s mor uppgav denna att samtliga i familjen mådde dåligt och hon bad om hjälp. Mot bakgrund av K:s bristande hemförhållanden gjordes bedömningen att det var sannolikt att hon skulle behöva beredas vård med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Då rättens beslut om vård bedömdes inte kunna avvaktas beslöt ordföranden i sociala utskottet att omhänderta K. . K. placerades den dagen vid Bryggans akuthem tillsammans med sin far och sin broder, som bodde hos sin far. Plats vid akuthemmet hade bokats tills vidare. Detta då man från nämndens sida inte visste hur omfattande vård och stöd K. skulle komma att behöva. bedömde personal vid akuthemmet att K. inte längre hade behov av att stanna kvar där. Det omedelbara omhändertagandet av henne upphävdes därför. För en mer detaljerad redogörelse av vad som förevarit i ärendet hänvisas till bifogade utredning enligt 50 § social-tjänstlagen, inklusive utlåtande från Bryggans akuthem samt barn- och ungdoms-psykiatrisk utredning av (här utelämnade, JO:s anm.). I sin anmälan har N.D. bl.a. hävdat att socialnämnden i och med det omedelbara omhändertagandet "agerat länsrätt och låtit verkställighet ske med tillämpning av 21 kap. ". Detta påstående beskriver inte det inträffade på ett korrekt sätt. Det omedelbara omhändertagandet av K. baserades, som framgår av vad ovan sammanfattningsvis anförts samt genom bifogade utredning, enbart på den oro man från sociala utskottets sida kände för K. och den negativa inverkan hemförhållanden hade på hennes psykiska hälsotillstånd. Sociala utskottet och handläggande tjänstemän i ärendet är mycket väl medvetna om att ingripande enligt LVU inte får ske enbart för överflyttning av barn enligt . /- - - / JO hade vid beslutet tillgång till stadsdelsförvaltningens personakt beträffande K. för tiden fram . I ett beslut anförde JO följande. I 21 kap. (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har förordnat i dom eller beslut angående bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar länsrätt om verkställighet efter en ansökan. Utgångs-punkten vid handläggningen av mål enligt 21 kap. FB är att barnets bästa skall komma i främsta rummet. Överlämnande av barn skall i första hand ske med parternas frivilliga medverkan. Innan länsrätten förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjänsteman inom att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstolens förordnande (21 kap. 2 § FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas, vite och i sista hand hämtning (21 kap. 3 § FB). Verkställighet får vägras, om det är uppenbart att förhållandena har ändrats sedan den allmänna domstolens avgörande och det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan prövas på nytt. Verkställighet får vägras också när det finns en risk som inte är ringa för att barnets själsliga eller kroppsliga hälsa skadas. Har barnet fyllt , får verkställighet inte ske mot dess vilja utom då domstolen finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller om barnet inte har fyllt men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt (21 kap. 5 och 6 §§ FB). Enligt 1 och 2 §§ LVU skall vård beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna. Ett sådant beslut meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 § LVU). Om det är sannolikt att den unge behöver vård enligt LVU och rättens beslut om sådan vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt försvåras eller vidare åtgärder förhindras får socialnämnden enligt 6 § första stycket LVU besluta att den unge skall omhändertas. Om inte heller socialnämndens beslut kan avvaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot av nämnden som nämnden har förordnat besluta om omhändertagandet (6 § andra stycket LVU). har hävdat att nämnden genom sitt omhändertagande-beslut "verkställt" tingsrättens interimistiska förordnande angående vårdnaden om K. Som framgår av det ovan anförda är det länsrätten som beslutar om verkställighet av vad allmän domstol har förordnat om vårdnad, boende eller umgänge. kan medverka i själva handräckningsförfarandet, men nämnden kan inte förordna om överflyttning av barnet från en förälder till en annan (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 402). Jag kan konstatera att sociala utskottets agerande i praktiken innebar att den faktiska vården om K. flyttades från modern till fadern som enligt tingsrättens beslut hade blivit ensam vårdnadshavare för K. För att nämndens avsikt var att på detta sätt "verkställa" tingsrättens beslut talar i viss mån den om-ständigheten att beslutet om att det omedelbara omhändertagandet skulle upphöra fattades redan dagen efter det att K. omhändertagits. Även motiveringen av beslutet att omhändertagandet skulle upphöra är sådan att det ligger nära till hands att anta att syftet med omhändertagandebeslutet var att förena K. med sin far. I motiveringen anfördes sålunda följande. Genom det omedelbara omhändertagandet har K. kommit i faderns vård. Hennes liv har därför normaliserats och det föreligger ej längre någon påtaglig risk för att hennes hälsa och utveckling skall skadas. Nämnden har emellertid tillbakavisat N.D:s påstående om att avsikten med omhändertagande-beslutet var att "verkställa" tingsrättens förordnande. Därvid har nämnden anfört bl.a. att sociala utskottet och de tjänstemän som handlagt ärendet är mycket väl medvetna om skillnaden mellan LVU och be-stämmelserna i 21 kap. . Enligt nämndens remissvar föranleddes beslutet om omhändertagande av farhågor för K:s psyk-iska hälsa som hade sin grund i hennes hemförhållanden hos modern. Såvitt framgår av utred-ningen synes tanken ha varit att K. skulle bli kvar på akuthemmet än vad som blev fallet. När det redan under K:s inledande vistelse vid hemmet verkar ha stått klart att det inte fanns skäl för att bereda K. vård enligt LVU var nämnden emellertid skyldig att upphäva det omedelbara omhändertagandet. Mot bakgrund av vad nämnden har anfört i sitt yttrande i denna del har jag inte under-lag för att hävda att nämnden avsåg att med kringgående av bestämmelserna i 21 kap. FB verkställa det interimistiska beslutet att fadern skulle ha vårdnaden om K. Detta innebär emellertid inte att nämndens beslut om om-händer-tagande enligt 6 § LVU är fritt från invändningar. Av uttalanden i förarbetena till LVU framgår att en så allvarlig åtgärd som tvångs-omhändertagande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl och att det för ett ingripande krävs att det är fråga inte om en obetydlig, oklar eller av-lägsen risk för den unge utan om en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (prop. 1989/90:28 s. 62). När det - som i förevarande fall - är fråga om ett omhändertagande måste nämnden vid sin bedömning av om den unge behöver vård enligt LVU finna det sannolikt att så är fallet. Härutöver krävs för ett beslut om omhänder-tagande att rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa och utveckling. Det är inte ovanligt att en konflikt mellan två föräldrar kan vara så djup att barnet tar skada. Vid en tvist rörande vårdnad om barn torde barnets behov av god omvårdnad som regel kunna tillgodoses genom domstolens möjlig-het att interi-mistiskt förordna om bl.a. vårdnaden och, i förekommande fall, genom en tillämpning av bestämmelserna i 21 kap. om verkställighet av vårdnadsbeslutet. Det kan emellertid i akuta situationer även finnas ett utrymme för socialnämnden att ingripa med stöd av LVU. Något hinder för en socialnämnd att besluta om ett omhänder-tagande under en pågående vårdnadstvist, såvida förutsättningarna i övrigt för ett sådant beslut är för handen, finns således inte. Av utredningen i ärendet framgår att K. mått psykiskt dåligt . Hennes hälsotillstånd tycks ha förvärrats under slutet av till följd av kon-flikten mellan föräldrarna. Enligt remissvaret ansåg handläggande tjänsteman att K:s dåliga psykiska hälsotillstånd berodde på att modern brustit i sin föräldraroll genom att lägga allt ansvar för kontakten mellan K. och fadern på K. Av en journalanteckning framgår följande. Samtal med , familjerätten. Eftersom L. har uttryckt förtroende för familje-rätten ber jag dem att ringa till L. för att höra hur hon och K. mår. ringer och får kontakt med L:s mor. Hon uppger att alla mår dåligt. L. var på läkarbesök och K. hemma från skolan. Hon vädjar om hjälp. får kontakt med L. L. bekräftar att K. mår dåligt och är sjuk. försöker förmå L. att lämna K. till barnhemmet där hon kan vara tillsammans med sin far och brodern så länge det behövs. L. ber om betänketid och meddelar senare att hon inte går med på förslaget. Jag samråder med länsassessor Bånge i länsrätten och enhetschef . Sammanfattning: Vi vet att K. mår och har mått dåligt . Utifrån det har vi öppnat en § 50 SoL-utredning och beställt barnpsykiatrisk utredning från BUP. L. har tidigare meddelat att hon inte medverkar till att K. undersöks av läkare och utreds på BUP. Sedan länsrätten beslutade om att flytta vårdnaden till A. får vi signaler som talar för att K:s situation har ytterligare för-värrats. L. har inte lämnat K. till fadern enligt tingsrättens beslut. Det inkommer uppgifter från skolan att K. mår sämre och sämre. Hon kommer inte heller längre till skolan. A. träffar L. på P:s dansupp-visning. Han har sett L. må så dåligt. L. är påverkad av något och hon talar konstigt med P. A. säger att han är rädd för att L. nu mår så dåligt att hon skadar sig själv. Familje-rätten talar med K:s mormor som bekräftar att både K. och L. mår dåligt och hon vädjar om hjälp. Den samlade kunskapen om K:s förhållanden hos L. gör att vi beslutar om att om-händerta K. för vidare utredning. Med hänsyn till tingsrättens beslut om vårdnadsfrågan finns det ingen anledning att placera K. ensam på institution eller jourhem utan vi gör bedömningen att hon mår bäst av att placeras hos sin far, men att placeringen påbörjas på institution. Plats på barn-hemmet Bryggan bokas. Såvitt framgår av utredningen i ärendet fanns det skäl för socialnämnden att överväga åtgärder med anledning av att K. eventuellt hade behov av stöd och hjälp från sida. Enligt remissvaret bedömdes situationen vara så akut att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas. Av detta torde den slutsatsen kunna dras att nämnden inte heller ansåg att ett verkställighetsförfarande enligt bestämmelserna i 21 kap. kunde komma i fråga. Enligt min mening kan det emellertid diskuteras om omständigheterna var sådana att det fanns skäl för ett tvångsomhändertagande av K. De uppgifter som lämnats till socialnämnden från skolan var ägnade att inge oro för K:s förhållanden. Övriga uppgifter synes dock inte vara särskilt konkreta och vad gäller den information som lämnades av fadern bör beaktas att han var i konflikt med modern. Nämnden hade inte genom sin förvalt-ning haft kontakt med K. själv , och det fanns inte heller i tiden för omhän-der-tagandebeslutet några säkra uppgifter om hennes psykiska hälsa. Mot bakgrund härav kan ifråga-sättas om inte nämnden före beslutet om omhänder-tagande borde ha försökt att komma i kontakt med K. för att söka bilda sig en uppfattning om huruvida det var sannolikt att hon hade behov av vård enligt LVU. Jag vill härvid erinra om det s.k. barnperspektivet som skall prägla handläggning av alla ärenden angående barn. Häri ligger att socialnämnden ofta bör sträva efter att höra barnet i frågor som kan ha betydelse för honom eller henne (se härom bl.a. prop. 1996/97:124 s. 98 f. och be-tänkande SOU 2000:77 s. 75 f.). Eftersom nämnden hyste far-hågor för flickans psykiska hälsa hade det vidare legat nära till hands att låta en läkare eller kurator tala med henne. Jag vill härvid erinra om nämndens möjlighet att enligt 32 § LVU förordna om läkar-undersökning. Att K. inte förefaller ha haft behov av någon vård med stöd av LVU konstaterades snabbt efter det att hon tagits in på akuthemmet. Om någon med barnpsykiatrisk kompetens hade talat med K. innan beslutet om omhändertagande fattades hade flickan sanno-likt kunnat besparas den belastning som åtgärden rimligen måste ha inne-burit för henne. Det kan givetvis anföras skäl både för och emot riktigheten av beslutet att om-händer-ta K. med stöd av 6 § LVU. Det som har framkommit ger mig anledning att för egen del ifrågasätta om det var nödvändigt att i detta fall tillämpa en så ingripande åtgärd som ett tvångsomhändertagande. Det ligger dock i sakens natur att ett beslut om omhändertagande i många fall kan behöva fattas på grundval av en ganska begränsad utredning och en summarisk bedömning av den föreliggande situationen. Huruvida det finns skäl för ett omhändertagande blir ytterst en fråga om att ta ställning till vad omständigheterna i det enskilda fallet kräver. Som JO är jag återhållsam med att kritisera beslut som grundar sig på sådana ställningstaganden. I detta fall begränsar jag mig till att framföra de synpunkter som redovisats ovan. Av utredningen framgår att förvaltningen synes ha haft kontakter med fadern i samband med omhändertagandebeslutet. De har inte noterats i journal-anteckningana. Jag vill därför erinra nämnden om dokumentationskravet i 11 kap. 5 § socialtjänstlagen. Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) Fråga om det förelegat förutsättningar för beslut om omhändertagande med stöd av 13 § LVM (Dnr 2690-2000) Ordföranden i i kommun beslutade att med stöd av 13 § LVM omhänderta P.E. Länsrätten i upphävde omhändertagandebeslutet . Som skäl härför anförde länsrätten bl.a. följande. Såvitt kan utläsas av den utredning som förebragts i målet förefaller det inte som om socialnämn-den erbjudit P.E. frivilliga vårdinsatser eller om man diskuterat med honom om ett eventuellt samtycke till vård. Vidare förefaller det inte som om det förelåg en sådan akut fara för att P.E:s hälsotillstånd skulle försämras att ett omhändertagande var påkallat. Nämndens ordförande fattade på nytt ett beslut om att omedel-bart omhänderta P.E. med stöd av 13 § LVM. upphävde länsrätten beslutet. Länsrätten anförde därvid bl.a. att det inte förelegat en sådan akut fara för P.E:s hälsotillstånd att ett omhändertagande var påkallat. I en anmälan till JO begärde advokaten , som ombud för P.E., att JO skulle granska kommuns agerande vid de två tillfällen då P.E. omhändertagits enligt LVM. Hon hänvisade därvid till en skrivelse till kom-munen i vilken hon för P.E:s räkning framställt ett yrkande om skadestånd. I skrivelsen anförde hon bl.a. följande. Båda besluten var helt ogrundade; de förutsättningar som anges i 13 § LVM förelåg uppenbarligen inte. Länsrätten upphävde båda besluten. har lidit skada genom att hans mänskliga rättighet att inte utan stöd i lag bli frihetsberö-vad kränkts och genom att han lidit psykiskt under de båda frihetsberövandena. fogade till anmälan bl.a. besluten om omhänderta-gande av P.E. i kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som anförts i E.H:s anmälan. I sitt yttrande anförde socialnämnden följande. kontakt med P.E. första kontakt med P.E. inleddes då han var m a a bilstöld och problem i skolan. I kontakten med P.E. och hans föräldrar framkom att han rökt hasch i sina tidiga tonår. Vid kontakt med vägrade P.E. samarbete för att utreda drog-missbruk. Socialsekreterare försökte etablera fortsatt kontakt med P.E. för att stödja hans vidare skolgång och utreda ev drogmissbruk. I dessa kontakter uppgav han att han rökt hasch och tagit lugnande tabletter men inte provat andra droger. Beträffande hans familj hade föräldrarna skilt sig och mamman flyttat till . Föräldrarna uttryckte oro för att P.E. höll på med droger men han förnekade Enligt mamman hade P.E. visat ett avvikande bete-ende varvid han ringt till henne och varit hysterisk och sett "skuggor" som han var rädd skulle ta sig in i huset. Mamman uppfattade att P.E. hallucinerade till följd av drogpåverkan. I kontakten med soc sekr berättade . att han druckit 16 starköl i samband med sin 18-årsdag. kontakt med P.E. avslutades då P.E. fått sommarjobb och hans sociala situation bedömdes förbättrad.