frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Med anledning av detta kommer kassan att ta upp frågan med berörda tjänstemän i organisationen och med samtliga socialförsäkringsnämnder. kommer också att vidta åtgärder för att skärpa kvalitetssäkringen av socialförsäkringsnämndsärenden för att minimera risken för förbiseendefel. Eventuella rättelser ska fortsättningsvis utföras av föredraganden i samråd med nämndens ordförande, som ska signera rättelsen. Av rättelsen ska framgå när den gjorts och vem som gjort den. Det jag tagit upp i detta ärende är om gjorde rätt när den åberopade 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) för att på olika sätt ändra sina tidigare beslut. Enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL skall ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt AFL som har fattats av kassan och inte prövats av domstol om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet. Som framgår av bestämmelsen krävs det att beslutet innehåller en uppenbar oriktighet och att det är fråga om ett förbiseendefel av enkel karaktär för att skall kunna ändra beslutet på detta sätt. I de sex granskade ärendena har kassan åberopat 20 kap. 10 a § p. 1 AFL för att ändra sina beslut på olika sätt. I det första redovisade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har visandedagen för en arbetsskada lagts till i nämndens beslut som en ändring enligt 20 kap. 10 a § p. Som kassan har anfört i sitt remissvar är detta inte att anse som ett enkelt förbiseendefel. Det kan därför inte ändras på sätt som skett. I det andra granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har kassan gjort en ändring av antalet assistansersättningstimmar. Enligt redogörelse var det fråga om en ren felsummering. Jag delar kassans uppfattning att beslutet kunde ändras med stöd av 20 kap. 10 a § p. 1 AFL, eftersom det var fråga om ett enkelt fel av uppenbar karaktär. I det tredje granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har ändring skett på så sätt att den tidsperiod varunder sjukbidrag skulle utges förskjutits en månad framåt. har anfört att eftersom kassan fattade sitt beslut kunde inte utbytet ske fr.o.m. den månaden, utan först fr.o.m. månaden därefter. Jag vill här erinra om att det inte är tidpunkten när nämnden beslutar (sammanträdesdatum) som är avgörande härför utan den tidpunkt vid vilken nämndens protokoll justerats. Beslutet anses nämligen meddelat först då. Enligt 16 kap. 5 § AFL skall ju pensionsförmånen utges fr.o.m. månaden näst efter den då beslutet meddelades. I detta fall är det oklart om felet berodde på ett förbiseende av det slag som avses i det aktuella lagrummets första punkt eller om det är fråga om sådan felaktig rättstillämpning som åsyftas i tredje punkten. Enligt min uppfattning bör i ett sådant fall inte tillämpa 20 kap. 10 a § p. I det fjärde granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har årtalet avseende slutdatum för utgivande av vårdbidrag ändrats. Av redogörelse för ärendet framgår att kassan ställer sig tveksam till om det inte rört sig om felaktig rättstillämpning i stället för ett skrivfel. Om kassan har denna uppfattning saknas stöd för att tillämpa 20 kap. 10 a § p. I det femte granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har årtalet vid utbyte av sjukpenning mot sjukbidrag ändrats . Jag instämmer i kassans bedömning att det funnits stöd att tillämpa 20 kap. 10 a § p. 1 AFL vid ändring av beslutet. I det sista granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll ) har ändring inte skett av beslutet utan av motiveringen till beslutet, vilket kassan har anfört varit onödigt. Jag delar den uppfattningen. Vad som är gemensamt för de här behandlade ärendena är att ändring enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL i samtliga fall gjorts av föredraganden och att ändringen i de flesta fall inte daterats samt - i ett fall - saknat signatur. Som framgår av ovanstående har tillämpat ändringsinstitutet i 20 kap. 10 a § p. 1 AFL betydligt mer vidsträckt än vad bestämmelsen medger. Bestämmelsen har uppenbarligen tillämpats för att kassan på ett enkelt och snabbt sätt skulle kunna rätta beslut som av skiftande anledningar blivit felaktiga. har tydligen inte gjort någon närmare prövning om förutsättningarna för att tillämpa bestämmelsen var uppfyllda. Detta intryck förstärks av att det också i samtliga fall är föredraganden och inte socialförsäkringsnämndens ordförande som utfört ändringen. Merparten av ändringarna är dessutom inte daterade. Sammantaget är jag - på de punkter som anges ovan - mycket kritisk till handläggning av de olika ärendena. Ärendet här avslutas. Ett initiativärende angående ändring av socialförsäkrings-nämnds protokoll (Dnr 911-2002) meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande innehåll. Vid min inspektion av allmänna försäkringskassa, kontorsområde , (JO:s dnr 719-2002) granskades bl.a. protokoll från socialförsäkringsnämndens sammanträden . I ett protokoll från ett sammanträde gällande ett ärende om vårdbidrag framkom bl.a. följande. gjorde nämndens ordförande i protokollets marginal en ändring med stöd av 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) av ett personnummer i beslutet. Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria, som i huvudsak innehöll det som upptagits ovan. anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av ändringen. anförde i remissvaret genom direktören följande. E.W., - - -, beviljades vårdbidrag för sin son - - -, i beslut . Ärendet föredrogs i socialförsäkringsnämnden och protokollet justerades . När man dagen efter skulle underrätta den försäkrade om beslutet uppmärksammades att de fyra sista siffrorna i barnets personnummer hade angivits felaktigt i protokollet. Beslutsunderrättelsen sändes ut med korrekta uppgifter. Vid nästa sammanträde i nämnden rättade ordföranden felskrivningen. Rättelsen utfördes genom att ordföranden i marginalen på ett nytt exemplar av den aktuella sidan av protokollet noterade det rätta personnumret samt angav att rättelsen skett med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. ska ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt AFL, om beslutet har fattats av kassan och inte prövats av domstol, om beslutet t.ex. på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet (20 kap. 10 a § p. 1 AFL). Ändring behöver inte göras om oriktigheten är av ringa betydelse. Om det finns anledning att ändra ett nämndbeslut med stöd av 20 kap. 10 a § AFL ska ärendet prövas av socialförsäkringsnämnden. Enligt Vägledning 2001:7 om omprövning, ändring och överklagande av allmän försäkringskassas beslut, sid. 20 f, är det lämpligt att en ändring går till på så sätt att den tjänsteman som undertecknat protokollet också an tecknar ändringen i protokollet och att socialförsäkringsnämndens ordförande signerar ändringen. Den försäkrade underrättas därefter om ändringen. Rättelser av förbiseendefel bör antecknas på den handling som återger originalbeslutet, dvs. i detta fallet på det protokoll som upptar beslutet (jfr /, Nya förvaltningslagen med kommentar, sid. 292). Den handläggande tjänstemannen på kontorsområde gjorde bedömningen att E.W:s vårdbidragsärende innehöll en oriktighet av sådan betydelse att den skulle ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Rättelsen har utförts i enlighet med de rutiner som beskrivs i Vägledning. I stället för att notera rättelsen på ett nytt exemplar av den aktuella sidan av socialförsäkringsnämndens protokoll borde rättelsen ha noterats på originalprotokollet. anser att rättelsen i övrigt utförts korrekt då den handlagts i enlighet med de handläggningsrutiner som föreslås av . Enligt 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) skall ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt lagen som har fattats av kassan och inte prövats av domstol om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet. Som framgår av bestämmelsen krävs det att beslutet innehåller en uppenbar oriktighet och att det är fråga om ett förbiseendefel av enkel karaktär för att skall kunna ändra beslutet på detta sätt. I sina tidigare gällande Allmänna råd 1998:14, s. 25, rekommenderade att ändring av ett beslut som fattats av socialförsäkringsnämnd gjordes av en tjänsteman om ändringen avsåg felskrivning eller annat förbiseendefel enligt 20 kap. 10 a § 1 AFL. Den rekommendationen har ersatts av Vägledning 2001:7, vari verket i stället rekommenderar att ändringen signeras av socialförsäkringsnämndens ordförande (s. 20). Om socialförsäkringsnämnden tidigare beslutat i ärendet bör självfallet nämnden i egenskap av den ursprungliga beslutsfattaren göra ändringen. Jag instämmer dock i rekommendation att ändringen kan utföras av nämndens ordförande. Jag delar också kassans bedömning att ändringen skall göras på originalprotokollet och - inte som skett här - på ett nytt exemplar av aktuell sida i protokollet. Jag vill avslutningsvis åter understryka att det endast är fel av mycket enkel och uppenbar karaktär som kan ändras med stöd av 20 kap. 10 a § p. 1 AFL på sätt som skett här. Om det föreligger minsta tveksamhet om att så inte skulle vara fallet bör en sådan ändring inte göras. Jag har i ett annat beslut denna dag (dnr 1414-2002) gällande läns allmänna försäkringskassa kritiserat den kassan för dess handläggning av ändringar enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL av socialförsäkringsnämnds beslut. Med dessa påpekanden avslutas ärendet. Brister i en försäkringskassas hantering av en begäran om omprövning (Dnr 3779-2002) Med anledning av en anmälan mot allmänna försäkringskassa, lokalkontoret i , meddelade JO ett beslut med följande innehåll. har i en anmälan, som kom in till JO , klagat på handläggningstid för att ompröva ett beslut om sjukpenninggrundande inkomst (SGI). Han har uppgivit bl.a. att hans begäran om omprövning kom in till men att kassan ännu inte har omprövat sitt beslut. Till anmälan har P.G. fogat en kopia av sin begäran om omprövning. Anmälan har remitterats till som har anmodats att yttra sig över vad som anförts i anmälan. I ett remissvar har , företrädd av direktören , anfört i huvudsak följande. Av handlingarna i ärendet framgår att avvisade en begäran om omprövning från P.G. såsom för sent inkommen. I samband med att P.G. överklagade avvisningsbeslutet skickade han också in ytterligare en begäran om omprövning av ett beslut som fattat . När överklagan sändes till länsrätten skickades även denna begäran om omprövning med av misstag. Inte heller länsrätten uppmärksammade att det med besvärsskrivelsen fanns med en begäran om omprövning i ett annat ärende. Handlingen sorterades därför in i länsrättens akt. När skrivelsen kom från justitieombudsmannen för yttrande med anledning av P.G:s klagomål på handläggningen, började lokalkontoret att eftersöka P.G:s begäran om omprövning. hittades handlingen hos länsrätten. Beslut om omprövning fattades . Enligt allmänna råd 2001:4 bör en omprövning göras från det begäran kom in till . har i detta ärende gjort omprövningen ett drygt år efter det den kom in till . Normalt ska en begäran om omprövning registreras i ett omprövningsdiarium när handlingen kommer in, just för att ha kontroll på handläggningstider och var handlingarna finns. I detta ärende har en sådan registrering inte skett eftersom det av misstag inte uppmärksammades att omprövningsbegäran inte hörde ihop med den överklagan som skickades till länsrätten. kan bara beklaga att P.G. inte fått sin begäran om omprövning handlagd inom rimlig tid. har beretts tillfälle att kommentera remissvar, men har inte hörts av. Av utredningen framgår att inte gått igenom de handlingar som P.G. skickat till kassan så noga att man observerat att det bland dem fanns en begäran om omprövning. Kassans misstag fick i sin tur som följd att inte fattade något omprövningsbeslut förrän saken aktualiserades genom JO:s remiss till kassan. Detta visar hur viktigt det är att noga läser alla handlingar som kommer in till kassan och även i övrigt har goda rutiner för att hantera dem. kan inte undgå kritik för det inträffade. Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd Handläggningen av ett ärende rörande avlivning av en skadad rovfågel; fråga om tillämpningen av artskyddsförordningen och jaktförordningen (Dnr 4316-2001) I en anmälan till JO kritiserade , och i med anledning av ett ärende rörande avlivning av en skadad rovfågel. Han hemställde att JO skulle granska handläggningen hos myndigheterna. I anmälan anfördes följande. En skadad rovfågel hittades längs en landsväg i trakten av . Fågeln lämnades till en kvinna, som hade rykte om sig att ha god hand med djur. Hon trodde att fågeln var en duvhök och vårdade den . Fågeln blev under rehabiliteringen allt bättre. En granne anmälde henne till , som i sin tur kontaktade polismyndigheten. hämtade fågeln och kontaktade i samband därmed , som hänvisade till . En tjänsteman vid instruerade polisen att, med stöd av 40 a § jaktförordningen (1987:905), avliva fågeln. Avlivningen skedde troligen efter telefonsamtalet, och enligt uppgift grävdes den döda rovfågeln ned. Det har senare, efter granskning av fotografier, visat sig att det rörde sig om en bivråk, en art som tillhör kategorin kronans vilt. Döda exemplar av dessa arter skall skyndsamt skickas till , dels av vetenskapliga skäl, dels för att förhindra handel med hotade arter. Kvinnan dömdes senare för brott mot artskyddsförordningen (1998:179) till dagsböter. gjorde gällande att inte tagit sitt ansvar då verket enbart hänvisat till . Han menade att tjänstemannen vid begått lagbrott då han gav order om avlivning utan att ha förvissat sig om vilken art det gällde och utan att ha låtit en veterinär undersöka fågeln. Tjänstemannen borde även ha sett till att fågeln skickades till . hade enligt anmälarens uppfattning felat genom att hämta fågeln från pågående rehabilitering, avliva den och gräva ned den. Klagomålen mot i handlades i ett separat ärende (dnr 4393-2001) hos JO. Efter att ha tagit del av handlingar i polismyndighetens ärende (K 8106-01) beslutade chefsjustitieombudsmannen att avsluta det ärendet. Av inhämtade handlingar från polismyndigheten framgick bl.a. att vissa kontakter ägt rum mellan en polisinspektör och företrädare för respektive . Bland annat hade tjänstemannen vid förklarat att verket inte hade något emot att fågeln förvarades i en viss djurpark, och vid samtal hade samme tjänsteman anfört att inte hade någon önskan om att få fågeln och han hade hänvisat till för beslut om hur fågeln skulle förvaras/omhändertas. Vid telefonsamtal med tjänstemannen vid upptecknades följande i en promemoria vid polismyndigheten. Vid telefonsamtal med avdelningsdirektör . beslutade denne, efter att ha fått kännedom om att fågeln ej kunde flyga och att den var "halvtam" (matats i fångenskap), skulle avlivas. Då jakträttsinnehavare för fyndplatsen ej går att fastställa tillfaller fågeln staten. beslöt att fågeln, efter avlivning, ska begravas på lämpligt sätt. Av inhämtade handlingar framgick vidare att fågeln tagits i beslag i samband med husrannsakan och att beslaget fastställts dagen därpå. Ärendet remitterades därefter till och för utredning och yttrande. , genom ställföreträdande generaldirektören , anförde i huvudsak följande. kontaktades av G.S., polismyndigheten i , per telefon med förfrågan om vad som gäller vid beslag av en duvhök. Som också framgår av bifogade PM, daterad , meddelade att djurparksföreningens ordförande . skulle kontaktas för besked om lämplig förvaringsplats. Den rättsliga bakgrunden är följande: Av 29 § artskyddsförordningen (1998:179) framgår bl.a. att skall meddela föreskrifter om förvaring och skötsel av levande djur och växter som beslagtagits vid misstanke om brott mot 29 kap. . Av 6 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:89) om handel och andra åtgärder med exemplar av vilt levande djur- och växtarter som behöver skydd framgår att beslagtagna djur skall föras till ett räddningsinstitut (rescue-center) eller till annan förvaringsplats som är godkänd av . För papegojor och reptiler finns ett räddningsinstitut vid Skansen-akvariet. Detta lämpar sig dock inte för förvaring av djurparksdjur och rovfåglar m.fl. arter. Därför har kommit överens med att djurparker som har lämpliga utrymmen för ifrågakommande art får förvara den . För att lämplig djurpark med lämpliga förvaringsutrymmen skall kunna ställas till förfogande skall Svenska Djurparksföreningens ordförande, f.n. H-O.L., kontaktas för att få ett sådant utrymme anvisat. När polismyndigheten i ånyo kontaktade i ifrågavarande ärende kunde bara åberopa tidigare lämnat besked och i övrigt hänvisa till . För det senare fanns följande skäl: - Enligt 30 § artskyddsförordningen skall och underrättas om beslag. - Enligt 31 § artskyddsförordningen är det som beslutar om vad som skall ske med djuret efter att detta förverkats. - Enligt förordningen (1998:900) om tillsyn enligt är det som är central tillsynsmyndighet för artskyddsförordningen. - administrerar jaktlagstiftningen. Vid båda tillfällena kontaktades underhand per telefon. Inga skriftliga handlingar om eventuell anmälan enligt 30 § artskyddsförordningen finns hos . Bestämmelserna rörande beslag finns i 29-30 §§ artskyddsförordningen och i Statens jordbruksverks föreskrifter om handel och andra åtgärder med exemplar av vilt levande djur- och växtarter som behöver skydd (se ovan). Bestämmelserna om förverkande och vad som skall ske med och vem som beslutar vad som skall ske med beslagtagna djur finns i 31 § artskyddsförordningen. Bestämmelser om artbestämning återfinns i 32 § artskyddsförordningen. Enligt uppfattning skall fågeln efter beslag hanteras enligt 29 § artskyddsförordningen. Varför polismyndigheten, som enligt PM bekräftat att den fått besked om hur den aktuella fågeln skall omhändertas vid beslag och som också själva tagit de föreskrivna kontakterna, inte placerade fågeln i anvisade utrymmen är inte känt av . Verket har påmints om att det finns en motvilja mot att beslagta levande djur bland myndigheter som utför beslag, t.ex. polis, eftersom kostnaderna för förvaring, skötsel och foder för beslagtagna djur skall finansieras av den myndighet som beslutat om beslag. har också i en skrivelse till tagit upp denna fråga och begärt att särskilda öronmärkta medel ställs till förfogande för kostnaderna i samband med beslag av levande vilda djur. har vidarebefordrat brevet med egna kommentarer till där frågan är under utredning. har handlagt ärendet i enlighet med gällande bestämmelser. , genom ställföreträdande generaldirektören , anförde i huvudsak följande. Såvitt känner till har följande hänt: hade polisen i fått kännedom om att en I-M.N. i hade tagit hand om en fågel. Enligt uppgift var det fråga om en duvhök. mellan åkte G.S. och en kollega vid ut till , och vid en husrannsakan togs fågeln i beslag. Enligt uppgift filmade polisen fågeln och lokalen/buren där fågeln förvarades vid beslagtillfället. Med fågeln i polisbilen ringer inspektör till och talar med avdelningsdirektör . Polisen säger då att det är fråga om en skadad duvhök. Att det sägs att det är en duvhök styrks av polisens tjänsteanteckning från samtalet med . Det kan antas att polisen ringer till för att underrätta enligt 29 och 30 § § artskyddsförordningen om att man tagit ett djur i beslag. får inte klart för sig att det är detta det är fråga om. Han uppfattar det som en allmän rådfrågning från en myndighet till en annan. Efter att ha hört sig för om fågelns skick säger att fågeln bör avlivas. Fågeln kunde enligt polisen inte flyga och hade inte lärt sig detta . Den var alltså allvarligt skadad. Det underliggande lagstödet för att avliva fågeln fanns enligt uppfattning i 40 a § jaktförordningen. har lång erfarenhet inom området, och hans kunskaper bygger bl.a. på utövande av konventionell jakt med vapen och fångstredskap . har varit heltidsanställd vid för att genomföra test av fångstredskap. Han arbetar nu på med jaktfrågor . Polismännen uppfattade uppenbarligen vad sa som ett beslut och avlivade fågeln. Det har sedermera framkommit, bl.a. genom att sakkunniga studerat de filmer polisen tog vid husrannsakan, att allting talar för att det inte var fråga om en duvhök utan en bivråk. Det finns inga tjänsteanteckningar hos avseende telefonsamtalet mellan polisen och . Det aktuella området regleras framför allt av två förordningar, artskyddsförordningen (1998:179), som faller under och jaktförordningen (1987:905) som faller under jaktlagen. Regleringen är svårgenomtränglig. De två förordningarna flätas in i varandra och det kan ibland vara besvärligt att se vilka regler som gäller. I det aktuella fallet tillkommer att det som från början hade konstaterats vara en duvhök visat sig vara en bivråk. I vissa avseenden skall dessa båda fåglar behandlas olika enligt lagstiftningen. Det är förbjudet att förvara levande exemplar av fåglar som lever vilt inom Europeiska unionens europeiska område (7 § artskyddsförordningen). Från denna regel finns undantag bl.a. vid tillfällig förvaring i samband med omhändertagande för vård och behandling i samband med sjukdom eller skada (8 § sista p artskyddsförordningen). I en dom från tolkas tillfällig förvaring enligt artskyddsförordningen som förvaring under högst av ett sjukt eller skadat djur utan att anmäla det till myndigheterna. (dom B382-01 från 2001-09-17 där hovrätten fastställer tingsrätts dom). Det finns ett antal privatpersoner och föreningar som har tillstånd att ta hand om vissa arter av skadade däggdjur och fåglar. Undantag från huvudregeln gäller också om det visas att djuret tagits från naturen i enlighet med bestämmelserna i jaktlagen (8 § första strecksatsen artskyddsförordningen). får medge undantag från förvaringsförbudet för naturvårds-, forsknings- eller undervisningsändamål (12 § artskyddsförordningen). Bivråken omfattas av Washingtonkonventionen (CITES), bilaga II och bilaga A i Citesförordningen. Enligt dess artikel 8:2 kan medlemsstaterna förbjuda innehav av exemplar av arter som omfattas av bilaga A. Enligt artikel 8:1 är det förbjudet att inneha exemplar av dessa arter för försäljning. Om det behövs av artskydds- eller djurskyddsskäl skall meddela föreskrifter om förvaring och skötsel av levande djur eller växter som har beslagtagits vid misstanke om brott mot 29 kap. eller EG-förordningen 338/97 och varusmugglingslagen (29 § artskyddsförordningen). har i anledning av bemyndigandet meddelat föreskrifter om att djur skall föras till rescue-center eller annan godkänd förvaringsplats. Innan fattar beslut om föreskrift skall samråd ske med , och . Om man tagit djur eller växt i beslag enligt 29 § artskyddsförordningen så skall och underrättas. Om det är fråga om levande växter eller djur så skall detta ske utan dröjsmål (30 § artskyddsförordningen). Om levande djur eller växter förverkats får dessa efter beslut av placeras hos innehavare av tillstånd för förevisning (31 § artskyddsförordningen). I samband med beslut om placering skall efter samråd med förordna om hur exemplaret skall hanteras sedan det dött. Innan dött exemplar förverkas skall samråd ske med om det inte är uppenbart att exemplaret inte är av intresse för forskningen. Förverkat exemplar får överlämnas till museet, eller undervisning, 31 § artskyddsförordningen. Det finns i artskyddsförordningen ingen reglering avseende avlivande av djur av djurskyddsskäl. Enligt 41 § jaktförordningen får vilt inte sättas ut i frihet. Detta gäller dock inte vilt som fångats i fångstredskap. Detta skall vid vittjningstillfället avlivas eller återges friheten såvitt det inte är frågan om fångst i vilthägn då fångst är av den art som hägnet är avsett för (12 a § artskyddsförordningen). Det är nämligen möjligt att efter tillstånd från hålla vilda djur i vilthägn (41 a § jaktförordningen). kan också meddela undantag i det enskilda fallet eller genom generella föreskrifter från 41 § jaktförordningen och 12 a § jaktförordningen.