frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Kommunerna bör vidare kunna ställa upp de villkor som behövs för att tillgodose de intressen som kommunerna har att bevaka i fråga om markanvändningen, stadsbilden och trafiken. Utanför kommunens befogenheter bör däremot falla villkor om skadestånd eller andra ekonomiska förpliktelser, t.ex. skyldighet för sökanden att betala skatter eller andra allmänna avgifter. Kommunen bör inte heller kunna ställa upp villkor om skyldighet att betala avgift för nyttjandet av marken. I nämnda proposition berördes också frågan om hänsynstagandet till markägarens intressen. I en bakgrundsbeskrivning anfördes att polismyndighetens tillstånd kunde förenas med de villkor för platsens användande som myndigheten eller kommunen ansett påkallade samt att tillståndet också kunde innehålla en erinran om att medgivande av markägaren kunde behövas om denne är någon annan än kommunen (s. 107). Föredragande departementschefen uttalade vidare att det i den föreslagna lagen tydligare än vad som tidigare gällde borde framgå att det förutom polismyndighetens tillstånd krävs medgivande från fastighetsägaren för markens nyttjande. Departementschefen förordade därför att det i den nya ordningslagen uttryckligen skulle anges att det utöver polismyndighetens tillstånd kunde krävas ett medgivande från fastighetsägaren eller någon annan som hade rätt att disponera marken (s. 108). 16 § första stycket ordningslagen föreskrivs att polismyndighetens beslut i fråga om mark som inte står under kommunens förvaltning också skall innehålla en erinran om att medgivande av markägare eller nyttjanderättshavare kan behövas. Av vad som sagts framgår enligt min mening att frågan om markägarens tillstånd för ianspråktagande av dennes mark inte utgör ett sådant intresse som kommunen har att bevaka enligt 3 kap. 15 § ordningslagen (se också JO 1974 s. 100 och SOU 1985:24 s. 99 f. och 116 f.). Kommunen borde därför inte ha villkorat sitt medgivande med att markägarens tillstånd behövdes. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Handläggning hos försäkringskassa av en parts begäran att få del av handlingarna i sin akt (Dnr 1318-2002) Med anledning av en anmälan mot läns allmänna försäkringskassa meddelade JO följande beslut. I en anmälan till JO anförde B.J. - genom sitt biträde S.W. begärde han hos lokalkontor i att få en kopia av alla handlingar rörande honom som fanns hos lokalkontoret eller hos något annat av kassans kontor. I stället för de begärda kopiorna fick han ett brev, daterat . I brevet skrev L.B. vid kontorsområde - dit Varakontoret numera hörde - bl.a. att originalhandlingarna fanns hos Kammarrätten i , men att en kopia av akten fanns hos lokalkontoret i . skrev också att kassan med tanke på det stora antalet handlingar, kopieringsarbetet för kassan och kostnaderna för B.J. hade valt att i stället hålla handlingarna tillgängliga på lokalkontoret i under de ordinarie öppettiderna. var missnöjd med detta besked, eftersom han behövde kopior av handlingarna bl.a. för att kunna visa dem för S.W. anmodades att yttra sig över B.J:s anmälan. I sitt svar hänvisade kassan först till ett yttrande från kontorschefen . vid kassans kontorsområde . I det yttrandet framförde H.R. Akten var mycket omfattande. I sådana fall brukar kassan föreslå den försäkrade att akten i stället för att kopieras hålls tillgänglig på något kontor. Detta sker för att spara kostnader både för kassan och för den försäkrade. Kassan såg sin skrivelse som ett erbjudande till B.J. Det kom inget svar från B.J. Kassan gjorde därför inte något mer. - tf. direktören - gjorde följande bedömning av det som hänt. Den skrivelse som skickats till B.J. från lokalkontoret ger beklagligtvis inte utrymme för en tolkning av innehållet i överensstämmelse med vad lokalkontoret avsett. Skrivelsen förmedlar i stället att har rätt att bestämma på vilket sätt parten har möjlighet att ta del av handlingarna i sitt ärende hos . När en framställning att ta del av en handling inte tillgodoses fullt ut skall den som begärt att få ut den underrättas om detta. skall han få in formation om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att avgörandet skall kunna överklagas. har handlagt ärendet fel, och vi beklagar uppriktigt att inte har informerat B.J. om hans rätt att erhålla kopior av handlingarna i hans akt mot ersättning enligt avgiftsförordningen och att man inte heller i brevet upplyst B.J. om hans rättigheter i övrigt. Lokalkontoret har informerats om bristerna i handläggningen i detta ärende. Lokalkontoret har skickat en skrivelse till B.J. med upplysning om att han har möjlighet att mot ersättning, enligt avgiftsförordningen, erhålla kopior av sina handlingar. kommenterade remissvaret genom S.W. Han utvidgade även sin anmälan i vissa avseenden. Vad han sade i dessa delar motiverade dock inte några ytterligare utredningsåtgärder. berättade även att kassan - H.R. - återigen skrivit till honom . Det brevet lydde så här. När en försäkrad begär att få del av en akt av den omfattning som här är aktuell brukar den försäkrade erbjudas att i stället ta del av handlingarna på lokalkontoret. Vi beklagar om ni har missuppfattat skrivelsen. Då det nu står klart att Ni inte vill använda Er av detta alternativ kan mot ersättning, enligt avgiftsförordningen, översända kopior på Era handlingar. Om Ni så önskar, vänligen kontakta . . . begärde att JO skulle se till att han fick de begärda kopiorna. Handläggaren av ärendet hos JO hänvisade honom att själv vända sig till kassan. Av en senare inkommen skrivelse framgår att B.J. fick kopior från . Enligt hans mening saknades dock en del handlingar. Detta påstående motiverade emellertid inte någon ytterligare utredning. Den som är part i ett ärende hos en myndighet har enligt 16 § förvaltningslagen (1986:223, FL) rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). En enskild kan även grunda en framställning om att få ta del av handlingar på tryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Myndigheten skall behandla en sådan framställning genast eller så snart det är möjligt eller, om framställningen avser en kopia av en allmän handling, skyndsamt (2 kap. 12 och 13 §§ TF). Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillgodoses fullt ut - uppgifter i handlingen kanske omfattas av sekretess eller handlingen kanske inte är allmän - skall den som begär att få ut handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att han skall kunna överklaga avgörandet (15 kap. 6 § sekretesslagen). Sökanden får överklaga myndighetens avslagsbeslut till kammarrätt (2 kap. 15 § TF och 15 kap. 7 § sekretesslagen). Att myndigheten skall upplysa sökanden om hur han kan överklaga ett avslagsbeslut följer av 21 § FL. Rätten för part att ta del av material i sitt ärende följer således, såvitt gäller allmänna handlingar som inte skall hållas hemliga, redan av om allmänna handlingars offentlighet. Reglerna om partsinsyn omfattar emellertid även handlingar som ännu inte nått det stadium i handläggningen då de blir att anse som allmänna handlingar. De omfattar enligt huvudregeln även hemliga handlingar. Dessutom avser de utredningsmaterial av annat slag än handlingar. Vilket regelsystem som skall tillämpas får avgöras utifrån den framställning som den enskilde har gjort. I det fall någon åberopat sin ställning som part som grund för att få ta del av en handling finns inget krav på att framställningen skall behandlas genast eller någon möjlighet till formliga avslagsbeslut. Däremot skall framställningen handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehandläggning (se 4 och 7 §§ FL). Oavsett vilket regelsystem som skall tillämpas skall myndigheten behandla en framställning om att få kopior av handlingar skyndsamt. Enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ärendet är givetvis inte skäl att ansökan skall behandlas med mindre skyndsamhet än om han inte är part. I det här fallet begärde B.J. att få kopior av handlingarna i sin akt. I stället erbjöd kassan honom att ta del av handlingarna på plats. I sitt brev till B.J. motiverade kassan detta med att antalet handlingar var stort och att en kopiering skulle innebära ett omfattande arbete för kassan och en stor kostnad för B.J. agerande ger mig anledning att framhålla att en myndighet vid sin prövning av en utlämnandefråga inte får låta egna värderingar eller bedömningar fördröja handläggningen. Detta innebär naturligtvis inte något hinder mot att kassan informerar sökanden om omständigheter som kan ha betydelse i sammanhanget, t.ex. omfattningen av det begärda materialet och till vilket belopp kopieringskostnaden kan komma att uppgå. Särskilt när en begäran avser ett omfattande material är det viktigt att så sker. sätt att behandla B.J:s begäran visar på anmärkningsvärda brister i kunskaperna om regelsystemet. Det är särskilt häpnadsväckande att kassan, trots det som framkom med anledning av ärendet hos JO, skrev till B.J. och upplyste honom om möjligheten att mot avgift få kopior av sina handlingar. Kassan borde självklart ha skickat kopiorna så snart den fått omständigheterna klarlagda för sig. I övrigt har det inte kommit fram något som motiverar något uttalande från min sida. Fråga om ett beslut av Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning inneburit ett otillåtet ingripande mot en person som uttalat sig i massmedier (Dnr 3638-2000 och 4162-2000) () köpte tjänster av ett handelsbolag med inriktning på marknadsföring, i vilket L.S. var bolagsman. och var båda bidragsgivare till VSK. återfanns i en artikel om homosexuella inom idrotten. L.S., som i artikeln uppgavs sitta i ledningen för , gjorde bl.a. ett uttalande med innebörden att homosexuella spelare inte fick finnas i något av hans lag. En person gjorde med hänvisning till uttalandena i artikeln en anmälan till Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) med begäran att en granskning skulle göras av om L.S. och den övriga ledningen för diskriminerar homosexuella. I den utredning som följde hos HomO togs yttranden in från VSK, och . Av utredningen framgick bl.a. att VSK bestämde sig för ett fortsatt samarbete med marknadsföringsbolaget i fråga. I sitt beslut anförde HomO bl.a. följande. För sin verksamhet uppbär VSK bidrag från stad och förvaltar därmed allmänna medel. En förutsättning för sådant bidrag är att verksamheten ryms inom en demokratisk ram och att medelsförvaltningen sker på ett sådant sätt att den inte kränker likabehandlingsprincipen. Enligt HomO:s mening har VSK uppvisat brister härvidlag. Genom att ekonomiskt gynna ett bolag vars företrädare uttalat sig offentligt på ett sätt som är djupt kränkande för homosexuella bidrar VSK till att ge dessa uttalanden legitimitet. Vidare innebär VSK:s beslut att fortsätta samarbetet med det aktuella företaget att allmänna medel kommer att användas på ett sätt som genererar vinst åt ett företag vars ägare står för uppfattningar som sålunda kränker den grundläggande principen om alla människors lika värde, och som inte heller drar sig för att sprida dessa idéer offentligt. Mot bakgrund av det anförda finns det skäl att ifrågasätta trovärdigheten i VSK:s påstående att föreningen är öppen för alla. I vart fall visar klubbstyrelsens agerande att den inte tar vikten av att denna likabehandlingsprincip också kommer till uttryck i praktisk handling på allvar. Det är beklagligt och förtjänar kritik. Att stad under de redovisade omständigheterna fortsätter att ge bidrag till VSK riskerar att ge legitimitet åt ett synsätt som kränker homosexuellas rätt till respekt. I vart fall är det svårt att frigöra sig från intrycket att inte heller stadens företrädare tar frågor som rör homofobi och diskriminering av homosexuella riktigt på allvar. Också stads agerande i ärendet är därför mot bakgrund av vad som här redovisats beklagligt och förtjänar kritik. Stadens kultur- och fritidsnämnd har alla skäl att tänka om till nästa gång det är aktuellt att besluta i bidragsfrågan. När det slutligen gäller ABB:s ekonomiska stöd till VSK noterar HomO med tillfredsställelse både den företagspolicy som bolaget säger sig tillämpa och den nya diskrimineringsklausul som förts in i sponsoravtalet med . Likväl rimmar det illa med båda dessa handlingar att fortsätta att ekonomiskt stödja en förening som uttryckligen sagt sig ha för avsikt att fortsätta köpa tjänster av ett företag vars ställföreträdare representerar just en sådan inställning som policyn och klausulen syftar till att bekämpa, en inställning som om den tillämpades på t.ex. en arbetstagare i dessutom skulle strida mot lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och som därför kunde föranleda skadeståndsskyldighet för ABB. Även ABB har därför goda skäl att omvärdera sitt sponsorförhållande till VSK vid första möjliga tillfälle. . och framförde var för sig till JO klagomål på HomO:s beslut. Bland annat gjordes gällande att HomO orsakat skada för såväl L.S. som för VSK, det senare genom att försöka påverka att inte sponsra klubben så länge L.S. fanns med i bilden. HomO:s akt i ärendet lånades in. redogjorde vid besök hos JO allmänt för sin verksamhet. Därefter upprättades följande promemoria. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) har enligt sin instruktion, (1999:170), de uppgifter som anges i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. HomO skall vidare verka för att diskriminering på grund av sexuell läggning inte förekommer på andra områden av samhällslivet. HomO skall också genom rådgivning och på andra sätt medverka till att den som utsatts för diskriminering på grund av sexuell läggning kan ta till vara sina rättigheter. Slutligen skall HomO föreslå regeringen författningsändringar och andra åtgärder som kan motverka diskriminering på grund av sexuell läggning. Till JO har inkommit klagomål mot HomO:s beslut i ett ärende rörande (), stad och . Bakgrunden till ärendet är uttalanden i medier om homosexuella, gjorda av en person med vars företag har ett nära samarbete. I beslutet kritiserar HomO VSK för dess samarbete med den aktuella personens företag. Vidare kritiserar HomO såväl stad som för att dessa lämnar ekonomiskt stöd till VSK och förklarar att en omvärdering av stödet bör ske vid tillfälle. Anmälarna hos JO har uppgett dels att HomO:s beslut grundar sig på felaktiga uppgifter, dels att beslutet orsakat såväl den ovan nämnda personens företag som VSK både ideell och ekonomisk skada. Varje medborgare är enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. yttrandefrihet, varmed förstås frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som regeringsformen anger är ett skydd gentemot det allmänna och innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot den som använt sin grundlagsskyddade rätt att yttra sig i massmedierna. Enligt 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihets förordningen skall det stå varje svensk medborgare fritt att, med iakttagande av de bestämmelser som är meddelade i förordningen till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet, i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst. Sådant meddelande får bl.a. lämnas till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter. Ansvaret för otillåtna yttranden i t.ex. dagstidning åvilar utgivaren. Justitiekanslern är exklusivt behörig att vara åklagare avseende tryckfrihetsbrott. Med utgångspunkt från de uttalanden av den aktuelle personen som publicerades i tidningen har HomO kritiserat de i ärendet berörda parterna för deras direkta eller indirekta samröre med denna person. I kritiken ligger en uppmaning till dem att vidta åtgärder som negativt kan påverka personens näringsverksamhet. HomO bör anmodas yttra sig över om myndighetens beslut i dessa delar varit förenligt med det redovisade grundlagsskyddet. Anmälningarna remitterades därefter till HomO för yttrande i de avseenden som angavs i promemorian. anförde bl.a. följande i myndighetens remissvar. Det bör först och främst framhållas att något ingripande från HomO:s sida över huvud taget inte gjorts mot marknadsföraren. Skälet till det var just respekten för den enskildes grundlagsskyddade rätt att fritt yttra sig i massmedier. En enskild människa är skyddad mot ingripanden från det allmännas sida i fråga om rätten att uttrycka tankar och åsikter. Hon har däremot inte rätt att kräva att en tänkbar avtalspartner skall låta bli att fästa avseende vid sådana omständigheter som att hon i olika sammanhang offentligt fört fram uppfattningar av exempelvis rasistisk, främlingsfientlig eller homofobisk natur. Vad HomO har granskat är därför hur (), stad och hanterat det faktum att en affärspartner till VSK - vilken förening erhåller bidrag för sin verksamhet från såväl staden som ABB - offentligt gett uttryck för en inställning till homosexuella människor som grupp som strider mot grundläggande principer om mänskliga rättigheter, principer som också kommit till uttryck t.ex. i internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter till vilka är folkrättsligt bundet. Man kan, så här i efterhand, måhända tycka att den här gjorda distinktionen kunde ha framgått tydligare av HomO:s avslutsbeslut i ärendet. Om missförstånd kunnat uppstå härvidlag är det något som jag naturligtvis beklagar. Det finns inte någon "rätt" för en näringsidkare att med en förening få träffa avtal av det slag som marknadsföraren i det här fallet hade med VSK. Eller omvänt: det finns inte någon skyldighet för en näringsidkares potentiella motpart att ingå ett sådant avtal med näringsidkaren eller att vid överväganden om ett sådant avtals ingående bortse från sådana faktorer som i snäv mening inte står i omedelbar relation till föremålet för avtalet, exempelvis näringsidkarens renommé i olika avseenden. På motsvarande sätt förhåller det sig i nästa led med den - kommun eller företag - som har att ta ställning till om ett visst bidrag skall ges till näringsidkarens avtalspart och i så fall på vilka premisser. Omsatt i det aktuella fallet är således inte VSK skyldigt att utan diskussion förnya sitt avtal med marknadsföraren när det går ut. Det står föreningen fritt att när man tar ställning till ett affärssamarbete av det aktuella slaget också ta hänsyn till sådant som vilken syn en affärspartner har gett uttryck för i fråga om exempelvis rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering. En förening som erhåller ekonomiskt bidrag från det allmänna har all anledning att också göra det. När det gäller stadens agerande framstår vikten av att föra den här typen av resonemang än tydligare. Här är det ju direkt fråga om hur skattebetalarnas pengar skall komma till användning. På samma sätt som det inte bör finnas någon skyldighet för en kommun att upplåta lokaler, eller på annat sätt lämna bidrag, för tillställningar med rasistiska, främlingsfientliga eller homofobiska inslag framstår det som naturligt att frågan huruvida ett visst kommunalt bidrag till en organisation skall ges eller inte, prövas mot hur pengarna kan komma att användas i praktiken och då också med avseende på sådana åsiktsyttringar. Annars riskerar i praktiken allmänna medel att i slutänden gynna exempelvis företag eller organisationer som själva, eller vars företrädare, i ord eller handling kränker den grundläggande principen om alla människors lika värde. HomO har avslutat det aktuella ärendet med att i sitt avslutsbeslut uttala sig kritiskt om att de kränkande uttalanden som marknadsföraren gjort offentligt om homosexuella som grupp inte syntes ha föranlett vare sig VSK, stad eller att göra några särskilda överväganden med avseende på de egna ekonomiska åtagandena. HomO:s på detta sätt redovisade uppfattning medför inte några som helst rättsverkningar, vare sig för VSK, staden, ABB eller någon enskild person. Enligt såväl regeringsformens som tryckfrihetsförordningens bestämmelser skall det stå den enskilde fritt att offentligt uttrycka åsikter och tankar. Denna frihet har visserligen tolkats så att myndigheter inte får "ingripa" mot den som använt sig av sin yttrandefrihet. När någon använt sig av denna sin yttrandefrihet bör, enligt min uppfattning, emellertid inte förbudet mot att "ingripa" ges en sådan vid tolkning att det kommer att omfatta varje i efterhand uttryckt uppfattning från en myndighet om det uttalande som gjorts. HomO:s verksamhet grundar sig på förordningen (1999:170) med instruktion för Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Härav följer att Ombudsmannen skall verka för att diskriminering på grund av sexuell läggning inte förekommer på några områden av det svenska samhällslivet. Mot bakgrund av att HomO är ett nationellt organ för mänskliga rättigheter måste vidare verksamheten vid myndigheten också betraktas i ljuset av innehållet i de s.k. Parisprinciperna för sådana organs verksamhet, antagna av (res. 48/134), med stöd av bl.a. , . Av principerna framgår bl.a. att nationella organ för mänskliga rättigheter skall ha rätt att offentligt sprida sina åsikter och rekommendationer. Med hänvisning till vad som ovan anförts anser jag sammanfattningsvis att HomO:s beslut i det aktuella ärendet inte varit oförenligt med grundlagsskyddet för den enskilda människans yttrandefrihet. . kommenterade remissvaret. I beslut anförde JO följande. HomO har enligt sin instruktion som uppgift att bl.a. motverka diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning samt att verka för att sådan diskriminering inte förekommer på andra områden av samhällslivet. I detta fall rör det sig om ett ingripande till fullföljande av den sistnämnda uppgiften. Min granskning tar naturligtvis inte sikte på HomO:s tillämpning i sak av de rättsregler som gäller för myndighetens verksamhet eller de bedömningar som gjorts i diskrimineringsfrågan. Som framgår av remisspromemorian har jag emellertid med hänsyn till HomO-anmälningarnas anknytning till tidningsut talanden tagit upp frågan huruvida de kritiska anmärkningar och uppmaningar som tagits upp i beslutet står i konflikt med den gentemot det allmänna grundlagsskyddade rätten att yttra sig i tryckt skrift. Det rör sig om yttrande i av L.S. HomO har gjort gällande att så inte varit fallet och framhållit att myndigheten inte ingripit mot L.S. utan att ärendet enbart rört frågan hur VSK, och ABB hanterat att en affärspartner till VSK offentligt gett uttryck för en uppfattning som strider mot grundläggande principer om mänskliga rättigheter. Jag ansluter mig till HomO:s i remissvaret gjorda uttalanden att den nämnda distinktionen kunde ha gjorts tydligare. Jag gör i den remitterade frågan följande bedömning. Beslutet omfattar dels kritik mot klubben för samarbetet med det företag, i vilket L.S. var bolagsman dels en uppmaning till bidragsgivarna att överväga sitt fortsatta stöd till VSK så länge klubben anlitar företaget. Uttalandena i dessa hänseenden kan inte uppfattas ha haft något annat syfte än att samarbetet med L.S. borde avbrytas. Ett sådant avbrott var ägnat att medföra negativa ekonomiska konsekvenser för L.S. HomO:s besked har i praktiken inneburit ett ingripande mot L.S. grundat på hans tidningsuttalanden.