frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — förnyad kontakt med m a a bilstöld, smitning samt grov vårdslöshet i trafik. I kontakten med soc sekr berättade . att han avbrutit sina gymna-siestudier på fordonsteknisk linje. Han sade att han rökt hasch första gången som 13-åring. Han provade inte droger under högstadiet men kom i kontakt med det igen första året på gymnasiet då han rökte hasch ofta och kände sig beroende. tog han amfetamin ca . Hans dåvarande flickvän fick honom att lägga av. När det blev slut med flickvännen började han ta droger igen, vilket innebar att han rökte hasch samt tog amfetamin och rohypnol . Hans kamratumgänge höll på med brott och droger enligt hans egna uppgifter. såg inte sitt haschrökande som ett problem. Han uppgav att han kunde ta droger både i sociala sammanhang och även ensam. Han orkade inte bry sig vilka följder det kunde få för ho-nom. Soc sekr försökte motivera och stödja P.E. till att ta hjälp för att sluta med sitt missbruk. uteblev från fem inbokade samtal. Kontakten avslutades när P.E. påbörjade mili-tärtjänstgöring på i . Han blev hemförlovad efter tre månaders tjänstgöring och påbörjade en utbildning som inte fullföljdes. Aktuell kontakt med P.E. Mamman kontaktade m a a att hon misstänkte att P.E. är inne i ett aktivt och omfattande drogmissbruk. som var dömd till skyddstillsyn hade misskött kontakten med frivården och blivit häktad. Mamman erbjöd sitt stöd i form av boende och syssel-sättning hos henne i . hade sedan skilsmässan bott hos sin pappa i . En-ligt mamman hade P.E. långa tider fått klara sig ensam då pappan varit på tjänsteresor. har möjligheterna att få kontakt med P.E. varit obefintliga på grund av att han ej vistades på fast adress. Han bodde hos olika kompisar och ibland någon dag hos sin mamma i . bytte P.E:s pappa lås i sitt hus så att P.E. inte kunde bo där. Så gott som all kommunikation, när det gäller bokning av tider med P.E., har skett via mamman. flyttade till sin mamma i mars/. Mamman önskade att P.E. skulle lämna urinprov kontinuerligt han skulle bo hos henne. fullföljde inte den planering som han kommit överens om med henne. Beslut om omhändertagande enligt 13 § LVM 2000-04-l4 I polisens LVM-anmälan framkom att P.E. 991126-000330 vid åtta olika tillfällen misstänkts för sammanlagt 12 olika brott. De aktuella brotten avsåg narkotikabrott (innehav, brukande samt överlåtelse), rattfylleri, tillgrepp av fortskaffningsmedel, olaga hot samt olaga vapeninnehav. skrev P.E:s föräldrar till och frivården och berättade att P.E. regelbundet missbrukat hasch och även provat andra droger. Det är P.E:s förändrade beteende som föräldrarna grundar sin bedömning på. De har sett hur P.E. blivit alltmer kriminell, att han stjäl pengar av föräldrarna, att han inte klarat av skola och/eller arbete . Föräldrarna uppfattade att P.E. genomgått en mycket märkbar personlighetsför-ändring som yttrade sig i aggressivitet och hotfullhet. När föräldrarna försökt tala med P.E. om deras starka oro har han bagatelliserat och försvarat haschrökning. Föräldrarna bedömde att P.E. - - -. Utredaren hade kontakt med frivårdsinspektör , polisinspektör (Ekeröpolisen) samt P.E:s föräldrar för att ta ställning till vad som lämpligen skulle göras för att hjälpa P.E. Bedömningen som ledde till LVM 2000-04-l4 grundade sig på följande förhållanden: 1) Föräldrarnas anmälan . 2) I polisrapporter framkom att P.E. innehaft och rökt cannabis ett flertal tillfällen samt överlåtit cannabis nov 1999-mars 2000. 3) Vid husrannsakan påträffades P.E. med tydliga tecken på narkotikapåverkan, röda ögon och förstorade pupiller, enligt polisen. uppgav intag av cannabis . Rester som cigarettpapper, sönderrivna cigaretter, rullade pappersfilter m.m. fanns i P.E:s rum. 4) påträffades P.E. i en stulen bil med alkohol i blodet. uppgav att han även intagit narkotiska preparat . Analyssvar på urinprov visade positivt på cannabis och flunitrazepan (rohypnol). 5) påträffades P.E. av polispatrull i då han gav ett förvirrat intryck och påvisade tydliga tecken på narkotikapåverkan. uppgav att han "tagit en pipa" samt även LSD. Utifrån tidigare kontakter med P.E. där mycket intensiva försök gjorts att motivera honom att ta hjälp för sitt missbruk bedömdes det vid det aktuella tillfället utsiktslöst att få P.E. att medverka till att avbryta sitt missbruk på frivillig väg. misskötte sin kontakt med frivården och häktades som en följd av det. Frivårdsinspektören be-dömde att P.E. var inne i ett aktivt narkotikamissbruk analyssvar har visat att P.E. vid ovan angivna tillfällen visade positivt på LSD och cannabis. Beslut om omhändertagande enl 13 § LVM Efter att länsrätten upphävt det omedelbara LVM-omhändertagandet 2000-04-l7 erbjöds P.E. vård i frivilliga former. Möten med P.E. kom till stånd vid fyra tillfällen varvid P.E. inte ansåg att han behövde hjälp för sitt missbruk. häktades /för övergrepp i rättssak. fördes han till Mariaklini-ken för LVM-bedömning m a a pågående LVM-utredning. Se bifogat läkarintyg . släpptes ur häkte i samband med tingsrättens dom då han dömdes till fem månaders fängelse för narkotikabrott, rattfylleri, vapenbrott och tillgrepp av fortskaffningsmedel. kom inte till frivården 2000-06-l5. Soc sekr talade med P.E. i telefon , varvid P.E. uppgav att han inte hade något skäl till att samarbeta med social-tjänsten om frivillig vård då han väntade på ett fängelsestraff. Utifrån bedömningen att P.E. var inne i ett aktivt narkotikamissbruk, tydliggjordes än en gång att LVM-utredning pågick och vad det kunde innebära för P.E. ringde P.E:s mamma till soc sekr och berättade att P.E. sovit hos henne. Mamman bedömde att P.E. var påverkad utifrån hans oprovocerat aggressiva beteende och att hon hittade haschtillbehör såsom cigarettpapper rullat som en s.k. joint på hans rum samt att rummet luktade hasch. Mamman gav uttryck för en mycket stark oro vari hon bedömde att P.E:s vårdbehov inte kunde avvaktas. Utifrån mammans anmälan och den sammantagna bedöm-ningen, bedömde handläggaren att ett omhändertagande enligt LVM var nödvändigt. fortlöpte t.o.m. då P.E. samtyckte till frivillig vård på i . vistas på behandlingshemmet . är nöjd med behandlingen och har som mål att stanna i behandling . och dess ordförande hade i ett mycket svårbedömt läge att ta ställning till ansökan om omedelbar vård på förslag av handläggaren. Den sammanlagda bedömningen om P.E:s behov av omedelbar vård grundades på mammans uppgifter som bedömdes som mycket trovärdiga samt på att han tydligt och klart sagt att han inte medverkade till frivillig vård. Det innebär att flera svåra skälighetsbedömningar har gjorts i ett ärende som rör en ung vuxen som med all tydlighet befunnit sig i riskzonen för ett omfattande narkotikamissbruk samt vid det aktuella omhändertagandet bedömdes vara inne i ett pågående narkotikamissbruk som allvarligt skulle komma att skada hans fysiska och psykiska hälsa. Mot bakgrund av ovan beskrivna svåra skälighetsbedömningar samt lagstiftarens intentioner fatta-des besluten om omhändertagande. 11 § SoL föreskriver socialnämndens skyldighet att särskilt uppmärksamma unga missbrukare samt att tillämpningen av LVM när det gäller unga skall bedömas strängare enligt lagstiftarens intentioner. I det läkarintyg, daterat , som nämnden åberopade i sitt yttrande anfördes under rubriken sammanfattande bedömning följande (intyget är utfärdat av vid ", "). Labbmässigt kan verifieras cannabismissbruk likväl konsumtion utav BZD. Fortsatt cannabismiss-bruk innebär ökad risk för personlighetsförändringar och a-motivationssyndrom. Anamnetiskt verifierat amfetaminmissbruk som dock är mycket sporadiskt men som i.v. innebär risker för blodburen smitta och vid överdosering psykotiska symptom. Fortsatt missbruk innebär ökad risk för allvarlig psykisk ohälsa och social utslagenhet. Något behov av avgiftning på sjukhus förelig-ger ej. Vård enl LPT ej aktuellt. fogade till sitt yttrande vissa handlingar ur sin personakt beträf-fande P.E. yttrade sig över socialnämndens remissvar. väckte talan mot kommun vid . Han yrkade därvid att kommunen skulle förpliktas att till honom utge visst skadestånd. Kravet grundades på att han hade blivit omhändertagen enligt LVM utan att det hade förelegat lagliga förutsättningar för ingripandena. Parterna träffade en för-likning i målet. JO hade vid beslutet tillgång till tingsrättens akt i målet mellan P.E. I ett beslut anförde JO följande. skall enligt 5 kap. 9 § socialtjänstlagen (2001:453), som motsvarar 11 § tredje stycket socialtjänstlag, aktivt sörja för att en missbrukare får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket. insatser bygger på frivillighet från den enskilde missbrukarens sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om att bereda en missbru-kare vård utan samtycke. Bestämmelser härom finns i LVM. Tvångsvård skall enligt 4 § LVM beslutas, om någon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt social-tjänstlagen eller på något annat sätt och han till följd av missbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv eller kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Beslut om vård enligt LVM fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. eller polismyndigheten får enligt 13 § LVM besluta att en miss-brukare skall omhändertas, om det är sannolikt att han kan beredas vård med stöd av LVM, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat, om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att det föreligger en överhängande risk för att han till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Kan socialnämndens beslut om omhändertagande inte avvaktas, får beslut fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat. eller polismyndigheten beslutat om omhänderta-gande skall beslutet genast underställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frågan om vård (15 § LVM). kom till socialnämnden i kommun in en anmälan enligt 6 § LVM från en polisinspektör i närpolisområde som hör till Västerorts polismästardistrikt i . Av anmälan framgick att P.E. var misstänkt för tolv olika brott, bl.a. narkotikabrott, från den 26 Enligt anmälarens bedömning utsatte P.E. genom missbruk och kriminellt leverne sin fysiska och psykiska hälsa för allvarlig fara, vilket innebar att han borde bli föremål för en utredning enligt LVM. med att anmälan från polisen inkom till socialnämnden erhöll nämnden en skrivelse från P.E:s föräldrar. Den hade föregåtts av en kontakt mellan socialförvaltningen och P.E:s mor . I skrivelsen uttryckte föräldrarna stor oro för sonens förhållanden. De uppgav att P.E. missbrukade hasch och begärde att han skulle beredas vård enligt LVM. De an-förde vidare bl.a. följande. Det är helt klart att P:s narkotikamissbruk ligger till grund för alla brott. Han har dessutom genomgått en personlighetsförändring. Under sitt senaste narkotikarus hade han dessutom svåra hallucinationer - - -. Som hans föräldrar önskar vi därför att P. omhändertas enligt LVM och får genomgå en lämplig behandling i stället för ett fängelsestraff som förmodligen kommer att få honom än mer beroende av droger och i förlängningen kriminalitet. Med anledning av föräldrarnas skrivelse och polisens anmälan till nämnden hade handläggaren vid socialförvaltningen vissa kontakter med dem. Handläggaren talade även med en tjänsteman vid frivårdsmyndigheten. Enligt denne var P.E. inne i en period av aktivt missbruk av narkotika. Ordföranden i socialnämnden beslutade att med stöd av 13 § LVM omhänderta P.E. Som skäl för beslutet anfördes att det var sannolikt att P.E. kunde beredas vård enligt LVM och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas på grund av att P.E. kunde antas få sitt hälsotill-stånd allvarligt försämrat om han inte fick omedelbar vård och att det förelåg en överhängande risk för att han till följd av sitt tillstånd kunde komma att allvarligt skada sig själv eller någon honom närstående. Som redan framgått under rubriken upphävdes omhändertagandebeslutet av länsrätten. Den omständigheten att ett omhändertagandebeslut upphävs av länsrätten behöver givetvis inte innebära att beslutet, när det fattades, var ogrundat i den meningen att det saknade lagstöd. Det finns självfallet ett utrymme för att göra olika bedöm-ningar i det enskilda fallet. Detta innebär för övrigt att JO som regel är återhållsam med att uttala sig i sådana frågor. I förevarande fall finns det emellertid skäl att på flera punkter ställa sig frågande till det sätt på vilket nämnden tillämpat 13 § LVM, dvs. om det över huvud taget fanns förutsättningar för en tillämpning av den be-stämmelsen med hänsyn till de rekvisit som där uppställs för att ett omedel-bart omhändertagande skall få ske. I det följande skall jag särskilt behandla frågan om vilket underlag som fanns för beslutet vad gällde bedömningen av omfattning-en av P.E:s missbruk, hans inställning till vård och om han genom sitt miss-bruk utsatte sin hälsa för allvarlig fara. I ett avslutande avsnitt kommer jag att gå in på frågan huruvida nämnden borde ha tagit kontakt med P.E. innan ett beslut om omhändertagande fattades. Det första rekvisitet som måste vara uppfyllt för en tillämpning av 13 § LVM är att det är sannolikt att missbrukaren kan beredas vård enligt LVM. Som framgår av 4 § LVM måste det vara fråga om ett fortgående missbruk för att vård enligt lagen skall kunna bli aktuell. I förarbetena till lagstiftningen har uttalats att med fortgående missbruk av narkotika avses i princip allt injektionsmissbruk samt dagligt eller så gott som dagligt missbruk oberoende av intagningssätt och medel. Missbruket bör ses i ett längre tidsperspektiv och hänsyn måste tas till vilken drog det är fråga om (prop. 1987/88:147 s. 44). Utredningen gav vid handen att man kunde misstänka att P.E. missbrukade narkotika, i första hand hasch. Om ett sådant missbruk är fortgående kan vård en-ligt 4 § LVM i allvarliga fall bli aktuell. Enligt föräldrarna rökte P.E. Påståendet att P.E. missbrukade hasch vann stöd av anmälan från polisen och frivårdsmyndigheten. Såvitt framgick av föräldrarnas skrivelse till nämnden hade de emellertid inte någon fullständig kännedom om sonens förhål-landen, och uppgifterna i brevet kunde således inte läggas till grund för några säkra slutsatser rörande P.E:s missbruk. Några egentliga slutsatser om missbrukets omfattning kunde inte heller dras av uppgifterna från polisen och frivårdsmyndig-heten. När en fråga om omhändertagande av en missbrukare aktualiseras ligger det i sakens natur att den bedömning som då görs angående förutsätt-ning-arna för ingripandet med nödvändighet måste tillåtas vara rätt summarisk. Detta innebär å andra sidan inte att det kan accepteras att nämnden utan vidare godtar uppgifter som lämnas angående t.ex. omfattningen av en persons narkotikamiss-bruk. Särskilt när det gäller uppgifter som lämnas av enskilda personer måste nämnden kritiskt bedöma vilket värde som bör tillmätas påståendena om missbru-kets omfattning och om behovet av olika insatser från sida. Enligt min uppfattning var det tveksamt om de uppgifter som lämnats till nämn-den, i första hand från föräldrarna, var sådana att nämnden utan vidare kunde utgå från att P.E. använde hasch i sådan omfattning att det var fråga om ett fort-gående missbruk. Jag vill dock inte gå så långt att jag vill uttala någon kritik när det gäller bedömningen i denna del. Motsatte sig P.E. insatser när det gäller missbrukare skall, även vid ett allvarligt missbruk, i första hand grundas på frivillighet. I 4 § LVM anges som en förutsätt-ning för vård enligt LVM att vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänst-lagen. För att ett beslut om ett omhändertagande skall kunna fattas måste det vara sannolikt att missbrukaren kan beredas vård enligt LVM. Följaktli-gen måste ett omhändertagandebeslut grundas bl.a. på att det finns sannolikhet för att missbrukaren inte är beredd att frivilligt underkasta sig vård. Nämnden utgick från att P.E. inte skulle acceptera ett erbjudande om vård. Den uppfattningen synes ha grundats på bl.a. kontakter som nämnden tidigare hade haft med honom. Det finns självfallet situationer när socialnämnden kan be-akta hur en missbrukare tidigare ställt sig till förslag om vård m.m. när man be-dömer förutsättningarna för att bereda honom vård. Nämndens kontakt med P.E. före beslutet om om-händertagande synes nämnden inte ha haft någon kontakt med honom. Att då lägga P.E:s tidigare inställning till sitt missbruk och vårdbehov till grund för ett omhändertagandebeslut inger, även med beaktande av vad som i övrigt hade kommit fram, allvarliga betänkligheter. sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara m.m.? Ett beslut om omhändertagande kan grundas på bl.a. den s.k. medi-cinska indikationen (4 § första stycket 1 LVM). Den medicinska indikationen tar sikte närmast på den situation då det föreligger en medicinskt påvisbar hälsorisk för missbrukaren eller att missbrukaren utsätter sin hälsa för allvarlig fara genom hjälplöshet eller med flit. Han underlåter t.ex. att äta eller löper risk att förolyckas eller frysa ihjäl. Ett beslut om vård kan även bli aktuellt om missbrukaren kan befaras att allvarligt skada sig själv eller någon närstående (4 § första stycket 3 LVM). Det kan tilläggas att den s.k. sociala indikationen (4 § första stycket 2) inte har någon motsvarighet i bestämmelsen om omhändertagande. Ett omhändertagande kan således inte ske på grund av att missbrukaren riskerar att förstöra sitt liv. För att ett omhändertagande skall få ske krävs vidare att situationen är sådan att rättens beslut om tvångsvård inte kan avvaktas. Enligt min mening var de uppgifter som socialförvaltningen erhöll från föräld-rarna och polisen inte sådana att nämnden, utan att vidta några utredningsåtgärder, kunde dra några egentliga slutsatser i frågan om det förelåg någon allvarlig fara för P.E:s fysiska eller psykiska hälsa. Inte heller förefaller nämnden ha haft någon uppgift som tydde på ett det fanns anledning befara att P.E. kunde komma att skada sig själv eller någon närstående. Under alla förhållanden sakna-des underlag som utvisade att det förelåg någon akut fara för P.E:s hälsa eller konkret risk för att han allvarligt skulle skada sig själv eller någon annan. I sammanhanget kan nämnas att polismyndigheten för sin del inte funnit skäl att omhänderta P.E., utan valt att göra en anmälan enligt 6 § LVM. Det är oklart hur beslutsfattaren och handläggarna såg på saken. Som jag tidigare anfört måste det i och för sig tillåtas att bedömningen tillåts bli ganska summarisk i samband med ett beslut om omhändertagande. Jag har likväl svårt att av utredningen dra någon annan slutsats än att det ställts ett alltför lågt krav på det underlag som måste föreligga för att ett sådant beslut över huvud taget skall kunna övervägas. Jag vill i denna del tillägga följande. När ett beslut om ingripande skall fattas på medicinska grunder framstår det som ganska givet att det finns tillgång till någon form av medicinskt utredningsmate-rial. Om inte sådant av tillräckligt färskt datum föreligger, ligger det närmast till hands att inhämta ett utlåtande från läkare. Frågan om läkarundersökning före ett beslut om omhändertagande har behandlats av JO i ett beslut som refererats i JO:s ämbetsberättelse JO 1998/99 s. 304. JO återgav i beslutet ett uttalande i förarbetena till lagstiftning om tvångsvård av missbrukare. JO anförde därefter bl.a. följande. Enligt det citerade motivuttalandet bör missbrukaren om möjligt undersökas av läkare innan defi-nitiv ställning tas om ett omhändertagande. Jag kan inte tolka uttalandet på annat sätt än att läkarundersökning bör vara huvudregel och att undantag från detta krav kan göras - så som också anges i motivuttalandet - endast om ärendet är så brådskande att utrymme inte finns för en undersökning. Jag kan också tänka mig ytterligare något fall där en undersökning inte behövs, t.ex. därför att missbrukaren och hans medicinska situation redan är väl känd av polisen. Det är viktigt att ha i minnet att tillämpningen av 13 § LVM innebär att man med stöd av en social lagstiftning i vårdsyfte berövar någon friheten. Att göra detta på grund av allmänna lekmannamisstankar om en persons hälsotillstånd inger allvarliga betänkligheter. JO:s beslut rörde ett omhändertagande som hade fattats av en polis-myndighet. Resonemanget gör sig dock gällande även beträffande ett beslut om omhändertagande som fattas inom . Inför beslutet om omhändertagande förelåg inte något uttalande från läkare eller annan medicinsk utredning beträffande P.E:s hälsotillstånd. Om nämnden hyst allvarlig oro för hans situation hade det på grund av nämndens ringa kunskap om de aktuella förhållandena legat nära till hands att få till stånd en läkarundersökning. Jag vill i detta sammanhang erinra om att nämnden enligt 45 § 1 LVM har möjlighet att begära biträde av polis för att föra en missbrukare till en läkarundersökning. Ett beslut om polishandräckning för att genomföra en läkarundersökning utgör i och för sig ett intrång i den enskildes integritet. Det intrånget torde dock vara avsevärt mindre än det frihetsberövande som följer av ett beslut om omhändertagande. Såvitt framgår av utredningen i ären-det här synes frågan om läkarundersökning inte närmare ha övervägts före beslutet om omhändertagande. Detta framstår i sig som anmärknings-värt. Hur borde socialnämnden ha handlat? På grundval av de uppgifter som föräldrarna och polisen lämnat hade socialnämn-den anledning att hysa oro för P.E:s förhållanden, och det fanns omständigheter som tydde på att det kunde bli aktuellt att bereda honom tvångsvård. Mycket talar därför för att nämnden enligt 7 § LVM hade att inleda en utredning. En sådan ut-redning förutsätter en noggrann belysning av missbrukarens situation. Den bör omfatta den tid som missbruket har pågått, vilka insatser som har gjorts för att avbryta missbruket, resultatet av dessa och vilken sannolikhet som föreligger för fortsatt allvarligt missbruk och konsekvenserna av detta. Om det finns risk för fortsatt missbruk men det framstår som meningslöst med frivilliga insatser upp-kommer fråga om vilka risker det fortsatta missbruket kan få för bl.a. missbruka-rens hälsa. En väsentlig del av nämndens utredning utgörs av missbrukarens egna uppgifter om sitt missbruk och sin inställning till vård. De uppgifter som nämnden erhöll från föräldrarna och polisen föranledde att det närmast omgående fattades ett beslut enligt vilket P.E. omhändertogs med stöd av 13 § LVM. Nämnden hade inte haft någon kontakt med P.E. före beslutet, och beslutet om omhändertagande fattades utan att P.E. hade konfronterats med uppgifterna i polisens anmälan och föräldrarnas skrivelse. Nämnden har i sitt yttrande anfört bl.a. att det fanns obefintliga möjligheter att få kontakt med P.E. eftersom han inte vista-des på fast adress utan bodde hos olika kamrater och ibland någon dag hos sin mor i . Vilken tid som nämnden syftar på i yttrandet är inte helt klart, men såvitt jag har förstått avser nämnden tiden närmast före omhändertagandet. Av remissvaret framgår inte närmare på vilket underlag nämnden grundar upp-gifterna om svårigheten att få kontakt med P.E. Nämnden har inte heller närmare redogjort för om någon handläggare försökte eller i vilken utsträckning försök gjordes att komma i kontakt med honom. I vissa situationer kan förhållandena vara så brådskande att det inte finns utrymme för att försöka kontakta missbrukaren. Så kan vara fallet t.ex. om det till nämnden kommer in en uppgift om att en heroinmissbrukare avvikit från ett sjukhus där han vårdats på grund av en överdos av narkotika. När det gällde P.E.