frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — I detta fall sökte den enskilde upplysningar om ett aktiebolags rätt att agera vid återkrav av statligt stöd. Av utredningen framgår inte att detta behov av hjälp var sådant att det inte skulle ha kunnat tillgodoses av en annan myndighet än , nämligen , vilken som företrädare för fordringsägaren och upp-dragsgivare tydligen var den som var närmast till att läm-na upplysningar. Hjälp skall lämnas i lämplig ut-sträckning. Självfallet skall hjälp också lämnas på lämp-ligt sätt. Om man nu hos ansåg att länssty-relsen skulle hjälpa till hade man enligt min mening inte bort begagna sig av kreditupplysningssystemet, med de rättsliga inskränkningar som gäller för användning av detta, i synnerhet som kre-dit-upp-lysningar inte kan anses som ett tjänligt medel för ändamålet. De upplysningar som inhämtades omfattade inte bara ett bolag utan avsåg även G.T. själv, låt vara att upplysningarna i sammanhanget - han var leda-mot av styrelsen - inte var att beteckna som en personupplysning enligt den etab-lerade terminologin. Vad här anger i sitt yttran-de är inte riktigt klar-görande: "har inte tagit någon personupplys-ning på G.T. som privat-person utan de uppgifter som framkom om G.T. hade samband med hans ställ-ning som styrelseledamot i ." Vad läns-styrelsen ytterligare anför visar att man fått tillgång till uppgifter om G.T:s ekonomiska förhål-landen; dessa uppges inte ha röjts för utomstående. Detta senare är gott och väl men av mindre betydelse i sammanhanget. Vad saken nu gäller är orsaken till att även så-dana uppgifter över huvud taget kom in till och om det fanns någon giltig eller ursäkt-lig an-ledning till detta. Av utredningen får anses framgå att man vid beställningen av upplysning-ar från UC, för vilken åtgärd P.H. synes ha haft ansvaret, hade kunnat stanna vid att få fram uppgifter bara om vilka som var ledamöter i styrelsen för bolaget. har emellertid gått vidare och genom extra åtgärder inhämtat närmare upp-gifter om G.T. har inte gjort gällande att dessa uppgifter skulle ha varit av värde för den hjälp som man säger sig ha velat lämna den som ställde frågor om . Och något behov av de närma-re upplysning-arna om G.T. för bedömning av dennes vederhäftighet i ekono-miskt hän-seende i något mellan-havande med var det inte heller fråga om. närmare anfört innebär att det vid tillfället gick till som van-ligt vid inhämtande av företagsupplysningar, varvid uppgifter om företagens företrädare var av betydelse för bedömningen. Situatio-nen var dock inte sådan som avses i kreditupplysningslagen (se 2 § och ovan) utan av sär-skilt slag, varför framställningen om upplys-ningar hade bort begränsas till själva bolaget. Hänvis-ningen till det vanliga förfarandet kan sålunda inte försvara vad som skedde. Dessutom har man från sida därigenom inte förklarat att de närmare uppgifterna om bolagsföreträdarna avser bara en av dem, G.T. - annat har inte påståtts från sida och framgår inte av handling-arna i övrigt. Vad som framkommit ute-sluter därför inte att upplysningarna om G.T. inhäm-tades av ovidkommande skäl (jfr a. prop. s. 104). Det sagda innebär att man hos utan någon i verksamheten grundad anledning utnyttjade den möjlighet enligt lagen (9 § och 19 § andra stycket), att begära kreditupp-lysningar om t.ex. den som är styrelseledamot, som var och en - myndigheter och enskilda - har, trots att de inte behöver sådana upplys-ningar för i lagen angivet ändamål. Att kredit-upp-lysningslagen låter hänsynen till personlig integritet väga mindre tungt i fråga om utlämnande av företagsupplys-ningar (jfr a. prop. s. 79 f. och 105) får ses som en lösning i stort som inte innebär att det allmänna - myndigheter - får bortse från vad som är meningen med kredit-upplysningar ens i fall där en-skilda får göra det. Med hänsyn till vad jag sålunda funnit har genom sitt förfarande, åtminstone de åtgärder som medförde att uppgifter om en styrelseledamots ekonomi m.m. kom fram, utnyttjat sina befo-gen-heter i annat syfte än vad regelsystemet i fråga är avsett för. Förfarandet får anses ha varit integritetskränkande för G.T. Att i samband med svaret på G.T:s förfrågan hos fråga hur dennes upp-drag hos hade tillkommit - om upphandling ägt rum - hade inget att göra med förfrågningen och var för övrigt inte en uppgift för läns-styrelsen. Frågan framstod dessutom som ett orättmätigt angrepp på G.T., för innehållet i dennes, som det visat sig, berättigade förfrågan. Läns-styrelsens skyldighet att såsom myndighet iaktta saklighet åsidosattes härigenom. Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet. Taxering och uppbörd samt folkbokföring Fråga om handläggningen hos skattemyndighet av ett ärende gällande folkbokföring av barn som står under föräldrarnas gemensamma vårdnad (Dnr 686-2002) Med anledning av en anmälan mot i , skattekontoret i , meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande lydelse. har i en anmälan, som inkom till JO , framfört klagomål mot skattemyndighetens handläggning av och beslut i ett folkbokföringsärende rörande hans dotter , f. 2001. har härvid gjort gällande bl.a. att skattemyndigheten lagt en skrift som hans tidigare ombud skickat till barnets moder till grund för sitt beslut , trots att han hade återkallat fullmakten för ombudet samt att han endast fått en förfrågan från skattemyndigheten som sänts till honom i lösbrev och att skattemyndighetens beslut endast tillställts honom för kännedom. Till anmälan har M.P. fogat bl.a. en kopia av skattemyndighetens beslut . Ärendet har remitterats till skattemyndigheten som har anmodats att yttra sig över varför myndighetens beslut tillställts den ene vårdnadshavaren endast för kännedom. I ett remissvar har skattemyndigheten, företrädd av regionskattechefen , anfört följande. Begäran om barns flyttning skall göras av barnets vårdnadshavare (30 § folkbokföringslagen - 1991:481). Båda vårdnadshavarna ska underteckna flyttningsanmälan. Av handlingarna i ärendet framgår att endast den ena vårdnadshavaren (modern) är ingivare till ärendet. Fadern har ej besvarat de skriftliga kompletteringar myndigheten begärt samt per telefon meddelat att han inte tänker godkänna några papper avseende barnets flyttning. Myndigheten har då avvisat ärendet. Om skäl finns kan myndigheten besluta om s.k. tredskoskrivning enligt 34 § folkbokföringslagen. Så har skett i detta ärende där samtliga kända uppgifter vägts samman och legat till grund för beslutet. Den handläggningsrutin som utformats vid myndigheten är att beslut i dessa ärenden skickas till ingivaren av ärendet. I det fallet endast ena vårdnadshavaren ingivit ärendet, sänds beslutet till andra parten för kännedom. har i en skrift, som inkom till JO , kommenterat skattemyndighetens remissvar. Därefter har ärendet remitterats till () som har anmodats att yttra sig över skattemyndighetens handläggning, särskilt vad gäller de av myndigheten uppgivna rutinerna för expediering av beslut i fall av aktuellt RSV har även ombetts ange om det utfärdats några rekommendationer i frågan. I ett remissvar har RSV, företrätt av skattedirektören , anfört följande (bilagan har här utelämnats). RSV har inte utfärdat några rekommendationer i form av allmänna råd eller liknande i frågan om expediering av beslut om barns folkbokföring. Av Regeringsrättens avgörande RÅ 1995 ref. 74 framgår att för det fall ett barn står under gemensam vårdnad av föräldrarna, kan ett överklagande prövas i sak endast om föräldrarna, i enlighet med 6 kap. 13 § och 30 § folkbokföringslagen, är ense om en sådan prövning. Med stöd i nämnda lagrum skall även en anmälan om ändring av barnets folkbokföring göras gemensamt av vårdnadshavarna. I förevarande fall har modern ensamt gjort anmälan om flyttning trots gemensam vårdnad om barnet. har helt korrekt avvisat anmälan. Det är RSV:s mening att underrättelse om ett sådant avvisningsbeslut skall ske till båda vårdnadshavarna då dessa har gemensam del av vårdnaden om barnet. Vidare gör RSV den bedömningen att beslutet om tredskoskrivning av K.P. inte borde ha tillställts den ene vårdnadshavaren endast för kännedom. Vad gäller handläggningen i övrigt kan följande anföras. Med hänsyn till att fråga var om tredskoskrivning och även mot bakgrund av att fadern motsatt sig K.P:s mantalsskrivning hos modern, hade det enligt RSV:s mening varit lämpligt att låta M.P. ta del av de uppgifter modern gett in i barnets folkbokföringsärende. har i en skrift, som inkom till JO , kommenterat RSV:s remissvar. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en domstol eller en annan myndighet har fattat. Inte heller brukar JO ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. JO tar upp en sådan fråga till utredning bara när ett beslut direkt strider mot en lag eller en förordning eller annars framstår som uppenbart felaktigt. Mot bakgrund av den redovisade inriktningen av JO:s tillsynsverksamhet uppehåller jag mig inte vid skattemyndighetens beslut rörande folkbokföringen av K.P. Min granskning avser i stället om skattemyndigheten ur formell synvinkel handlagt ärendet på ett korrekt sätt. RSV har i sitt remissvar bl.a. anfört att underrättelse om ett avvisningsbeslut skall ske till båda vårdnadshavarna då dessa har gemensam del i vårdnaden om barnet och att beslutet om tredskoskrivning av K.P. inte borde ha tillställts fadern endast för kännedom. Jag delar den uppfattning som RSV givit uttryck för och förutsätter att skattemyndigheten vidtar åtgärder för att säkerställa att en sådan handläggningsrutin fortsättningsvis tillämpas. Vad gäller handläggningen i övrigt har RSV i sitt remissvar anfört att det hade varit lämpligt att låta M.P. - inför skattemyndighetens beslut - ta del av de uppgifter modern givit in i ärendet. Trots att denna fråga endast indirekt varit föremål för remiss till skattemyndigheten finner jag mig oförhindrad att i denna del påtala följande. Reglerna för kommunicering av folkbokföringsärenden har i tidigare ärenden varit föremål för min bedömning (jfr bl.a. dnr 1551-1997). Jag återger här ett utdrag ur mitt beslut i det aktuella ärendet (JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 217 f.): Enligt 34 § första stycket folkbokföringslagen ( . . . ) beslutar skattemyndigheten i ärenden enligt den lagen efter anmälan eller ansökan eller annars när det finns skäl till det. I förarbetena till bestämmelsen sägs följande (prop. 1990/91:153 s. 139): Av paragrafens första stycke följer att skattemyndigheten självmant kan ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst skattemyndigheten exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer inom folkbokföringen. Självfallet skall sedan prövningen ske med iakttagande av förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter. En av de bestämmelser i förvaltningslagen ( . . . ) som reglerar parts rätt att få del av uppgifter är 17 §. I paragrafens första respektive andra stycke föreskrivs följande, såvitt nu är av intresse: Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett 1. om avgörandet inte går part emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga, 3. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller 4. om avgörandet inte kan uppskjutas. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligen, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. På sätt som RSV angivit i sitt remissvar förefaller det som om M.P. inte kommunicerats det beslutsunderlag som ingivits av modern inför skattemyndighetens beslut om tredskoskrivning. Något undantag från kommuniceringsskyldigheten jämlikt förvaltningslagen har, såvitt framkommit, inte förelegat. handläggning har således varit bristfällig även i detta avseende. Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutar jag ärendet. En skattemyndighet har underlåtit att kommunicera uppgifter som inhämtats i ett folkbokföringsärende (Dnr 2796-2002) Med anledning av en anmälan mot i , skattekontoret i , meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande lydelse. I en anmälan, som inkom till JO , har S.H. - såsom jag uppfattat hans anmälan - klagat på skattemyndighetens handläggning av ett folkbokföringsärende rörande anmälan om flyttning. har härvid ifrågasatt skattemyndighetens förfarande att inför sitt beslut inhämta uppgifter från tredje person. Han har vidare uppgivit att han inte har något att invända mot skattemyndighetens beslut i ärendet. Till anmälan har S.H. fogat en kopia av skattemyndighetens beslut . akt i det aktuella ärendet har inhämtats och granskats. Med anledning av de uppgifter som härvid framkommit har ärendet remitterats till skattemyndigheten. I remissen har skattemyndigheten anmodats att yttra sig över huruvida S.H. inför myndighetens beslut har underrättats om de uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och om han har fått tillfälle att yttra sig över dessa uppgifter. I ett remissvar har skattemyndigheten, företrädd av regionskattechefen , anfört följande. Som ett led i utredningen med anledning av flyttningsanmälan från S.H. har skattemyndigheten inhämtat uppgifter från fastighetsbolaget . Uppgifterna låg till grund för skattemyndighetens beslut om folkbokföring. Av förbiseende har S.H. inte underrättats om de inhämtade uppgifterna före beslut i ärendet. har beretts tillfälle att yttra sig över skattemyndighetens remissvar, men har inte hörts av. Enligt 17 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att sökanden, klaganden eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och har fått tillfälle att yttra sig över den. Kommunikationsskyldigheten består således av två led, dvs. parten skall dels underrättas om utredningsmaterialet, dels få tillfälle att yttra sig över det. I lagrummet anges vissa undantag från kommunikationsskyldigheten, men dessa undantag är inte av intresse i detta ärende. Reglerna om myndigheternas kommunikationsplikt utgör en av de viktigaste garantierna för den enskildes rättsskydd. Felbedömningar och förhastade beslut från myndigheten kan t.ex. ibland förhindras genom att den enskilde bereds tillfälle att yttra sig över utredningsmaterialet. Eventuella förbisedda, undervärderade eller felaktiga faktauppgifter kan också bemötas av den enskilde. Därtill kommer att det för allmänhetens förtroende för myndigheterna är av vikt att den enskilde inte får känslan av att han hålls utanför handläggningen av ärendet, som angår honom, och att hans egna synpunkter däri betraktas som ovidkommande. Av utredningen i nu förevarande ärende framgår att skattemyndighetens handläggare per telefon erhållit uppgift från en tredje person om att anmälaren alltjämt bodde på den adress som han i sin anmälan om flyttning uppgivit som bostadsadress före flyttning. Uppgiften är enligt min bedömning av den karaktären att den typiskt sett måste anses ha betydelse vid bedömningen av ärendet. Av skattemyndighetens beslut framgår också att myndigheten lagt uppgiften till grund för sitt beslut. Det har således jämlikt 17 förvaltningslagen förelegat en skyldighet för skattemyndigheten att dels underrätta S.H. om utredningsmaterialet, dels låta honom få tillfälle att yttra sig över det. Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutar jag ärendet. Socialtjänstlagen (SoL) En socialnämnd beslutade att en famljehemsplacering av barn skulle upphöra; fråga bl.a. om nämnden med erforderlig omsorg hade utrett förutsättningarna för familjehemsvårdens upp-höran-de och om nämndens förberedelser inför barnets hemflyttning var tillräckliga (Dnr 1923-2000) i kommun beslutade att omhänderta E.M. med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Efter en ansökan av socialnämnden beslutade Länsrätten i i dom att E.M. skulle beredas vård enligt 1 och 2 §§ LVU. Vården enligt LVU föranleddes av att modern till följd av missbruk av droger samt brist i erforderlig omsorg utsatte E.M:s hälsa och utveckling för allvarlig fara. familje-hemsplacerades E.M. hos makarna . Efter omhändertagandet av E.M. har modern haft umgänge med dottern. Detta umgänge har dock inte varit regelbundet. missbrukade M.M. narkotika och erhöll vård . Efter avslutad vård flyttade hon och hennes man S.M. till och föddes deras son M. Familjen flyttade till . i kommun beslutade att vården av E.M. enligt LVU skulle upphöra och övergå till vård enligt socialtjänstlagen (1980:620), SoL. fattades beslut om att vården enligt SoL skulle upphöra . E.M. flyttade då till modern i . kommun avslutade ärendet rörande E.M. . Sedan familjen flyttat till kommun inledde socialnämnden där den 19 au-gusti 1999 en utredning rörande E.M:s förhållanden med anledning av uppgifter som lämnades av en kurator vid vårdcentralen i . Därefter inkom ytterligare anmälningar till social-förvaltningen, bl.a. från E.M:s tidigare skola, efter det att hon hade varit på besök där. beslutade nämnden om bistånd i form av en tillfällig placering av E.M. hos makarna . där hon tidigare varit placerad. Därefter, , beviljade nämnden bistånd i form av vård i familjehemmet fr.o.m. . i kommun begärde, genom socialnämndens ordförande och 1:e socialsekreteraren , i en anmälan till JO att JO skulle granska kommuns och kommuns handläggning av familje-hemsärendet rörande E.M. i syfte att klargöra uppkomna frågor beträffande beslutet om upphörande av vård enligt LVU och SoL, beslutsunderlaget, barn-perspektivet, planeringen inför hemplaceringen och uppföljningen efter hem-placeringen. Inledningsvis infordrades från socialförvaltningarna i kommun, kommun och kommun personakterna rörande E.M. för granskning. Anmälan remitterades därefter till i kommun och till i kommun för utredning och yttrande. i kommun anförde följande. Av utredning som biläggs denna paragraf framgår att M.M. flyttade till kommun 1986. Hon hade då enligt egen utsago missbrukat alkohol och narkotika . Hon var fast besluten att börja ett nytt liv utan droger. M.M. hade ett barn placerat i familjehem. E.M. föddes , för . anhölls M.M. tillsammans med S.M. i och E.M. blev omhänder-tagen enligt 2 § LVU till följd av missbruk och kaotisk livssituation och brister i omsorgen hos föräldrarna. Hon placerades i familjehem . Det blev en svår tid för M.M. Hon medgav att hon drogat sedan omhändertagandet, men hennes målsättning var dock klar; hon skulle ha tillbaka E.M. missbrukade M.M. narkotika och erhöll även vård . gick hon in för vård på Åsbrohemmet och S.M. och M.M. flyttade sedan till för att få fortsatt stöd av och Pingstförsamlingen. föddes M.M:s och S.M:s gemensamma barn M. M.M. ville att placeringen av E.M. skulle upphöra men beslutade hon att E.M. skulle få bo kvar i sitt familjehem. konstaterades att M.M. hade fått diabetes då hon kom in akut på sjukhus i . Familjen hade flyttat till kommun för att få stöd av det s k Växthuset. Förslag till arbets-plan och umgängesplan upprättades. kommuns socialnämnd beslutade l998-12-07 att vården enligt LVU skulle upphöra och övergå till vård enligt SoL, eftersom nämnden gjort den bedömningen att M.M. hade resurser att ta hand om sitt barn. Det fanns inget dokumenterat missbruk av narkotika och familjen hade ordnade hemförhållanden. Den umgängesplan som gjordes upp hade fungerat tillfredsställande. M.M. begärde omgående efter att LVU upphörde att flickan skulle flytta hem. 1998-l2-26 flyttade E.M. tillbaka till M.M. i . togs flera telefonkontakter med socialsekreterare i och den gemensamma bedömningen med kommun var att familjen behövde stöd i form av hemterapeut och kontaktfamilj. i lovade tillgodose detta. kommun åtog sig därmed ansvaret för fortsatt stöd och uppföljning. I den utredning, undertecknad av områdeschefen och socialsekreteraren , som fogats till remissvaret anfördes bl.a. följande Under E.M:s placering i familjehemmet har M.M. haft umgänge med sitt barn, tätare ibland och med längre avbrott . I de flesta fall har någon från varit med. M.M. har starka moders-känslor för sin dotter. Varje gång var energikrävande för henne men det var bra för båda att få träffas. E.M. har en stark anknytning till sin mamma. Det var inte lätt för M.M. när E.M. grät när hon skulle åka iväg. föddes M.M:s och S.M:s gemensamma barn, M. diskuterade vi med M.M. om att hon skulle satsa på M. och låta E.M. bo kvar i familjehemmet i . Hon var motståndare till detta. hade M.M. bestämt sig att E.M. skulle få bo kvar i sitt familjehem. M.M. tyckte nu att umgänget fungerade bra eftersom E.M. fick komma till och ha sitt umgänge där sedan M. föddes. M.M. kände sig aldrig välkommen när hon hälsade på E.M. i familjehemmet. 1997-10-l0 inkom en anmälan från skolan. E.M. hade blivit slagen i familjehemmet. hade flera samtal med familjehemsföräldrarna som erbjöds hemterapeut och familjerådgivning. Familje-hemmet tackade ja till att upprätta en stödkontakt med familjerådgiv-ningen, ett erbjudande som fortfarande kvarstår. Däremot tackade de nej till hemterapeut. Familjehemsmamman hade ringt till M.M. och berättat att hon gett E.M. en "dask i ändan". Detta tyckte M.M. inte var så allvarligt. Under umgänget berättade för M.M. att familjehemsmamman hade dragit ner byxorna på henne och slagit henne så det gjorde ont. Det var ingen dask för M.M. Hon var mycket upprörd över detta. Själv kan hon inte tänka sig att slå barn. Vid en planerad träff kom inte familjehemmet och därigenom fick de inte veta hur S.M. och M.M. kände det. M.M. ville att E.M. skulle få ett nytt familjehem. Hon klarade inte av att gå omkring och vara orolig för E.M. Familjehemmet å andra sidan uttryckte sig om att det som hänt bara var "en storm i ett vattenglas". Det var attityden i familjehemmet som var oroväckande. övervägande var huruvida E.M. skulle omplaceras i ett annat familjehem alternativt att återgå till sin mor. E.M. har under hela placeringen stått i centrum. Vi har stått för ett fungerande umgänge och följt hennes längtan att få flytta till mamma. När det blev aktuellt att hon skulle flytta hem tog mamma upp med flickan skillnader i levnadsstandarden. Detta oroade inte pratade med E.M. kring hemflyttningen när hon var hos mamma i . E.M. ringde till och bad om att få flytta hem till mamma. När hon varit hos mamma har det inte varit någon tvekan hos flickan. har E.M. frågat farmor, som bor en trappa ner, om hon kunde få flytta till dem. hade E.M. samtal med socialsekreterare . Det skedde i familjehemmet. E.M. var ambivalent och kom i rejäl lojalitetskonflikt. Det blev viktigt att E.M. inte behövde göra något ställningstagande. Enligt ska barnen i första hand bo med sina biologiska föräldrar. Anknytningen till modern har varit stark hos E.M. M.M. tryckte på och ville ha tillbaka E.M. blev M.M. sjuk och behövde sköta om sig själv. LVU:n kvarstod i samråd med M.M. Hon förstod att vi kunde misstänka att hon drogade efter-som hon hade blivit så mager. Hennes diabetes bekräftades när hon kom in akut på ett sjukhus i . Hon hade kommit i koma. S.M. och M.M. hade flyttat till . De uppger att det berodde på att kommun inte kunde ge de stödmöjligheter som de ansåg att de behövde. Övervakaren hade tipsat om att kommun hade ett bra stöd i det som kallades Växthuset. Förslag till arbetsplan och umgängesplan upprättades , se bilaga (här utelämnad, JO:s anmärkning). Socialsekreterare tog kontakt med kommun, soci-alsekreterare .