frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — (länspolismästaren ) inkom med ett yttrande till vilket bl.a. var fogat upplysningar från chefen för länskriminalavdelningen polisöverintendenten . I remissvaret anfördes bl.a. följande. har i sin anmälan uppgivit att hon inte fick ringa eller besvara tele-fonsamtal som förrättningen pågick. Upplysningar har inhämtats från kriminalinspektör , vilken på-stås ha informerat M.N. om att hon inte fick ringa eller besvara telefonsamtal under tid som förrättningen pågick. har uppgivit att det är riktigt såtillvida att han sagt till M.N. att han inte vill att hon ringer eller besvarar telefonsamtal under förrättningen. Detta för att eventuella samtal till eller från M.N. skulle kunna utgöra störande inslag, såsom att andra personer i anledning av telefonsamtal kunde komma till lägenheten, och att husrannsakan därigenom kunde komma att försvåras. Något uttryckligt förbud att ringa eller ta emot telefonsamtal under förrättningen har aldrig meddelats N. Samtliga beslag som gjordes i lägenheten har noggrant dokumenterats i beslags-protokoll. informerades i samband med husrannsakan om vilka föremål som togs i beslag. Något förhör med M.N. hölls inte i samband med husrann-sakningstillfället. Bestämmelserna om husrannsakan i brottsutredande syfte finns i 28 kap. rätte-gångsbalken (RB). Husrannsakan i RB:s mening innefattar undersökning av hus, rum eller annat slutet förvaringsställe. Husrannsakan kan endera vara reell eller personell. Reell husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är under-kastade beslag eller för utrönande av omständigheter som kan få betydelse för utredning om ett brott. Enligt 6 § får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängli-gen nödvändigt. Denna bestämmelse kan sägas ge uttryck åt att ett proportionali-tetstänkande skall tillämpas också på verkställighetsstadiet (I, m.fl., 28:19). I 7 § regleras vem som har rätt att närvara vid en husrannsakan. Av andra stycket framgår att den hos vilken husrannsakan företas eller "hans hemmavarande hus-folk" skall få tillfälle att övervaka förrättningen och att även tillkalla vittne, om detta inte skulle orsaka dröjsmål. Av 9 § framgår att det skall föras protokoll över husrannsakan. I protokollet skall anges ändamålet med förrättningen och vad som därvid förekommit. I 22 § förundersökningskungörelsen (1947:948) stadgas att protokoll skall avfattas så, att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I 8 § polislagen (1984:387) har vissa allmänna principer för polisingripande tagits in. Paragrafen ger uttryck för behovsprincipen som bl.a. innebär att ett tvångsme-del inte får användas annat än om det är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås och någon mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. I samma para-graf har också proportionalitetsprincipen kommit till uttryck. Den innebär att en polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Chefen för länskriminalavdelningen har i det bifogade yttrandet bl.a. anfört föl-jande. Det är riktigt att den ifrågavarande polismannen sagt till M.N. att han inte ville att hon skulle ringa eller besvara telefonsamtal förrätt-ningen pågick. Polismannen har motiverat sitt uttalande med att telefonsamtal kan utgöra ett störande inslag samt att andra personer kunde komma till lägenheten, vilket torde försvåra genomförandet av husrannsakan. Något uttryckligt förbud i saken meddelades dock aldrig M.N. Av 28 kap. 6 § RB framgår att vid en husrannsakan får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. Det framgår vidare av de allmänna reglerna i 8 § polislagen att en polisman som genomför en tjänsteåtgärd skall ingripa med hänsyn till vad som är försvarligt med beaktande av åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Polismannen i fråga har uppgivit att syftet med hans uppmaning var att förrätt-ningen inte skulle störas eller försvåras. Den olägenhet som M.N. upp-levde till följd av uppmaningen - att avhålla sig från att tala i telefon husrannsakan pågick (och arton minuter) - måste därför ställas i pro-portion till syftet med husrannsakan och övriga omständigheter. Myndigheten vill härvid understryka att det inte var fråga om ett uttryckligt förbud mot att tala i telefon. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser polismyndigheten att polis-mannen hade fog för sitt agerande. Av det bifogade yttrandet från länskriminalavdelningen framgår att samtliga be-slag som gjordes i lägenheten noggrant har dokumenterats i beslagsprotokoll (vil-ket tidigare tillsänts JO). Av yttrandet från länskriminalavdelningen framgår vi-dare att det på grund av brottets art var viktigt att göra en mycket noggrann under-sökning av bostaden. De föremål som var av stort intresse - bl.a. mobiltelefoner och kontantkort - togs i beslag. Av yttrandet framgår även att något förhör inte hölls med M.N. I ärendet föreligger även en tjänsteanteckning daterad . Av denna tjänsteanteckning framgår, utöver vad som redan anförts, vad M.N. har uppgett beträffande föremål som har anträffats i lägenheten. är av den uppfattningen att det måste ställas höga krav på den dokumentation som efterföljer ett polisingripande. Av hänsyn till kravet på rätts-säkerhet och möjligheten att i efterhand kunna bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som förekommit vid t.ex. en husrannsakan, måste den vid-tagna tvångsåtgärden dokumenteras på ett fullständigt sätt. De krav som ställs på denna dokumentation återfinns i bl.a. 28 kap. 9 § RB och i 22 § förundersöknings-kungörelsen. Myndigheten anser att beslagsprotokollet tillsammans med tjänste-anteckningen ger en trogen bild av vad som förekommit vid husrannsakan. Det är myndighetens uppfattning att do kumentationen i det aktuella ärendet har skett i enlighet med gällande bestämmelser. yttrade sig över remissvaret. har uppgett att hon ville ringa till sin mor men att hon inte fick göra det som husrannsakan pågick samt att hon inte heller fick svara när telefonen ringde. har i remissvaret anfört att polismannen i fråga, dvs. , sade till M.N. att han inte ville att hon skulle ringa eller besvara telefonsamtal som förrättningen pågick men att det inte varit fråga om något uttryckligt förbud. Myndigheten har därvid förklarat sig anse att hade fog för sitt agerande och har i sammanhanget bl.a. hänvisat till reglerna i 8 § polislagen (1984:387). Nämnda bestämmelse har följande lydelse. En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, skall detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet skall uppnås. Ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i 2 kap. regeringsformen får ej grundas enbart på bestämmelserna i första stycket. De grundläggande principer för polisingripanden som läggs fast i 8 § polislagen gäller generellt i polisens verksamhet. Som jag framhållit i ett tidigare ärende (se JO 2001/02 s. 85) kan detta lagrum däremot inte i sig åberopas som grund för någon befallningsrätt i polisens brottsutredande verksamhet. En befallning i denna verksamhet måste i stället ha sin grund i någon av de befogenheter som enligt tillkommer polisen, t.ex. att ta med en person till förhör, att verkställa ett beslut om husrannsakan eller att genomföra en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. I förevarande ärende var polisens uppdrag att efter beslut av åklagare verkställa en husrannsakan i M.N:s bostad med anledning av brottsmisstankar mot hennes sambo. Polisen måste uppenbarligen i en sådan situation anses ha en rätt att ge befallningar som syftar till att åstadkomma att husrannsakan kan genomföras på ett tillfredsställande och effektivt sätt. I ärendet råder delade meningar om faktiskt uttalade ett förbud för M.N. att ha telefonkontakter under förrättningen eller om det, som polismyndigheten anfört, endast var fråga om ett önskemål från polismannens sida. Det har inte varit möjligt att slå fast hur det faktiskt förhöll sig i detta avseende. Jag vill emellertid med anledning av det inträffade understryka vikten av att en polisman som ingriper i myndighetsutövning är försiktig i sina uttalanden, eftersom han därvid ger uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han använder tvång eller inte. Den person som ingripandet riktar sig mot befinner sig som regel i ett sådant underläge att det strängt taget aldrig kan bli tal om någon egentlig frivillighet, även om polismannen inte är beredd att "sätta makt bakom orden" vid en vägran att efterkomma befallningen eller önskemålet (jfr JO 2001/02 s. 86). Som skäl för att polisen inte ville att M.N. skulle ringa eller besvara telefonsamtal har anförts att detta skulle kunna utgöra ett störande inslag samt att andra personer kunde komma till lägenheten, vilket torde försvåra genomförandet av husrannsakan. har emellertid också hänvisat till bestämmelserna i 28 kap. 7 § av vilka det framgår att den person hos vilken husrannsakan företas har rätt att tillkalla ett vittne, om detta inte orsakar dröjsmål. Jag vill inte utesluta att telefonerande under en pågående husrannsakan kan ha en menlig inverkan på förrättningen. En följd av att M.N. bibringades uppfattningen att hon inte fick ringa blev emellertid att hon i realiteten betogs möjligheten att tillkalla ett vittne. har i detta hänseende upplyst att hennes mor kunde komma med mycket kort varsel. borde därför ha fått ringa till sin mor. Jag har vidare svårt att se att det förelåg något av hänsyn till genomförandet av förrättningen betingat hinder mot att hon kortfattat besvarade inkommande telefonsamtal, t.ex. genom att be att få återkomma. Av de upplysningar som har inhämtats från M.N. framgår att hon fick svara på frågor rörande flera av de föremål som påträffades under förrättningen men att det enligt hennes uppfattning inte var något egentligt förhör. Enligt polismyndigheten hölls det inte heller något förhör med M.N. De upplysningar som M.N. lämnade i samband med husrannsakan synes inte ha dokumenterats på annat sätt än som framgår av den tjänsteanteckning som har återgetts i det föregående, i vilken det endast antecknats vad hon upplyste om en tårgasspray. Jag delar polismyndighetens uppfattning att det måste ställas höga krav på den dokumentation som efterföljer ett polisingripande och att en vid-tagen tvångsåtgärd, såsom en husrannsakan, måste dokumenteras på ett fullständigt sätt med hänsyn till kravet på rätts-säkerhet och till att det skall vara möjligt att i efterhand bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som förekommit. Det hade enligt min mening varit lämpligt att polisen, exempelvis i den aktuella tjänsteanteckningen, dokumenterade de ytterligare svar som M.N. lämnade på polismännens frågor om olika föremål i lägenheten. En åklagares och polismyndighets handläggning av i beslag och senare i förvar tagna kontanter samt tingsrättens handläggning av ett kvarstadsyrkande (Dnr 3788-2001) I en anmälan till JO framförde T.J. klagomål mot chefsåklagaren vid i . Han anförde därvid bl.a. att tingsrätten i en dom hävt ett beslag av pengar som verkställts hos honom men att det sedan, trots att han ringde en gång , kom att dröja innan han återfick pengarna. Vid sina kontakter med polisen hänvisade de honom till åklagaren och åklagaren hänvisade till polisen. Handlingar i i ärende, åklagarkammarens i ärende samt tingsrätts (numera ) mål - - - infordrades och granskades. Med anledning av iakttagelser som gjordes vid granskningen av de infordrade handlingarna beslutade chefsJO att inleda förundersökning angående tjänstefel. Målsägandeförhör hölls med T.J. Förhör enligt 23 kap. 6 § RB hölls med advokaten . samt med kriminalinspektören , kriminalinspektören , assistenten och polisintendenten , alla vid i . Muntliga upplysningar inhämtades också från redovisningschefen vid polismyndigheten. Vidare infordrades kvittens avseende utbetalade samt dom - - -. Med anledning av vad som kommit fram under utredningen fann chefsJO att det saknades anledning att fortsätta förundersökningen. Han beslutade därför att lägga ned den. Vid kroppsvisitation av T.J. i samband med att han greps av polisen påträffades i en . Kontanterna togs i beslag och beslaget fastställdes av (beslagsliggare - - - ). Övriga punkter i beslaget rörde narkotika, varför kontanterna, efter beslut av , överfördes till beslagsliggare nr - - - för att sättas in på ett konto i Nordbanken. satte in på nämnda konto. Resterande insattes på kontot , sedan dessa kontanter återkommit från teknisk undersökning. beslutade att kontanterna skulle tas i förvar. Av diariebladet i åklagarmyndighetens ärende framgår att beslutet expedierades till polismyndigheten . I ansökan om stämning yrkade att bl.a. T.J. skulle fällas till ansvar för grovt narkotikabrott m.m. Hon yrkade också att skulle förklaras förverkade hos T.J. och en medtilltalad solidariskt såsom värde och av överlåten narkotika. Enligt åklagaren kunde det skäligen befaras att T.J. och den medtilltalade genom att undanskaffa egendom eller annorledes skulle undandra sig att betala värdet av förverkad egendom som kunde antas att på grund av brotten ådömas dem, varför hon även yrkade att rätten skulle förordna om kvarstad på så mycket av deras egendom att fordringen kunde antas bli täckt vid utmätning. Hon anmärkte därvid att hon, i avbidan på rättens beslut om kvarstad, jämlikt 26 kap. 3 § hade tagit , som påträffats hos T.J., i förvar. Tingsrätten, som påbörjade huvudförhandling i målet , dömde T.J. till fängelse för grovt narkotikabrott och häleri, varvid vissa av åklagaren framställda åtal ogillades. förpliktades vidare bl.a. att utge såsom förverkat värde och av överlåten narkotika medan förverkandeyrkandet lämnades utan bifall beträffande den medtilltalade. Åklagarens kvarstadsyrkande lämnades utan bifall. I domskälen angavs därvid följande. Domen kan jämlikt 3 kap. 6 § utsökningsbalken genast verkställas, såvitt gäller nu ifrågavarande betalningsskyldighet. Behov av särskild åtgärd för säkerställande härav föreligger således icke vidare. Kvarstadsyrkandet skall därför lämnas utan bifall. överklagade domen till och yrkade bl.a. att ytterligare skulle förklaras förverkade såsom värde och av överlåten narkotika. Tingsrättens beslut i kvarstadsfrågan överklagades inte. ändrade i sin dom tingsrättens dom avseende T.J. endast på så sätt att påföljden bestämdes till fängelse. beslutade att inte meddela prövningstillstånd i målet. Enligt en anteckning i beslagsprotokollet daterad skulle ha beslutat att de hos T.J. påträffade pengarna skulle sättas in på konto, vilket gjordes . fattade han ett nytt beslut av följande lydelse. ÄNDRING AV BESLUT - - - felaktiga beslut att sätta in på RPS-konto skall ändras till att pengarna skall återföras till polismyndighetens konto och därefter utbetalas till T.J. kvitterade ut pengarna men kvittensen är inte daterad. Redovisningschefen har emellertid uppgett att kvittensen ingår i en serie verifikationer med löpnummer, varför man av övriga verifikationer i serien kan sluta sig till att pengarna kvitterades mellan den 7 och . berättade bl.a. följande. Sedan han fått del av tingsrättens dom och konstaterat att kvarstadsyrkandet hade lämnats utan bifall, tog han kontakt med polisen för att få tillbaka kontanterna. Det var till en början främst som han hade kontakt med. Denne hänvisade honom till som i sin tur hänvisade tillbaka till polisen. Han uppskattar att han talade med efter tingsrättens dom som han satt häktad. Även hans offentlige försvarare i hovrätten, H.O., var i kontakt med i denna fråga. Denne uppgav vid förfrågningarna att han inte visste var pengarna fanns eller vem som hade hand om dem. Han lämnade olika besked vid varje telefonsamtal. sade att pengarna fanns hos kronofogdemyndigheten. Han kontrollerade då saken med myndigheten, som emellertid inte hade fått pengarna. Omkring uppstod en konflikt mellan T.J. och och därefter hade T.J. i stället kontakt med i saken. Denne försökte hjälpa honom att få reda på vad som hade hänt med pengarna och det var också som slutligen upplyste om att de var insatta på ett konto. kontaktade då åter och konfronterade henne med dessa uppgifter. Hon vidhöll till en början att de "hade rätt att ta pengarna" men sedan hon på eget initiativ läst högt ur domen för honom insåg hon att det inte förhöll sig på det viset. Då sade hon att hon inte hade med det hela att göra utan att det var polisen som skulle lämna ut beslagen, men att hon skulle kontakta polisen i frågan. Detta samtal mellan honom och ägde rum , innan han fick tillbaka pengarna. uppgav i huvudsak följande. tog kontakt med honom efter tingsrättsförhandlingen och ville att han skulle företräda honom i hovrätten, vilket han också gjorde. informerade honom om kontanterna och sade att han ville ha tillbaka dem men att han inte hade fått något besked i saken från polisen. kontaktade då polisen; han talade bl.a. med och han var också i kontakt med i fråga om kontanterna. Som han minns det hänvisade honom till polisen. Sammanlagt rörde det sig om cirka tre till fem samtal. ett besked om att pengarna var insatta på något separat konto och sedan överförda till kronofogdemyndigheten. Eftersom T.J., när han upplyste denne om detta, sade att han inte hade några skulder, kontaktade han polisen igen och, efter vad han kommer ihåg, sades då att man skulle "titta på" det. berättade bl.a. följande. När den tekniska undersökningen av pengarna var klar , lämnade han över dem till beslagshanteraren . Efter det hade han inte med pengarna att göra. Han tror att T.J. kan ha ringt angående pengarna och att han då berättade för denne vart han skulle vända sig för att få besked i saken. Det är möjligt att även H.O. Vid förhöret med upplyste hon att hon är ensam beslagshanterare och godshanterare för , och . Vidare uppgav hon att hon normalt direkt via postöppningen får domar i vilka beslut om beslag meddelats. Om hon är osäker på vad som förordnats brukar hon i första hand fråga chefen för kriminalavdelningen, . Det händer också att hon tar kontakt med åklagaren. Om ett beslag görs om till förvarstagande noterar hon på beslagsprotokollet att pengarna är tagna i förvar. Hon bekräftade att hon i det aktuella fallet satt in pengar på konto i enlighet med vad som framgick av det till JO infordrade beslagsprotokollet. Vidare uppgav hon att hon av en stämpel på tingsrättens dom drog slutsatsen att hon fick del av den domen . Att döma av en annan stämpel vidarebefordrade hon sedan domen till narkotikaroteln som erhöll domen . dom kom enligt en inkomststämpel in till narkotikaroteln och Högsta domstolens beslut kom in dit . gjorde för egen del vissa anteckningar på Högsta domstolens beslut, bl.a. angående ett beslagsnummer som narkotikaroteln troligen hade hjälpt henne att hitta. Detta beslagsnummer fanns nämligen inte i någon av domarna. Tydligen hade domstolarna "glömt bort att ange beslagsnumret vad beträffade kontanterna". Dessutom hade hon antecknat "pengar i beslag 20249-99 utges till staten enligt 000426" samt "sidan 2 plus 50-51 i tingsrättsdomen". När hon fick del av tingsrättens dom förstod hon inte hur hon skulle tolka den. Hon tror att funderade över hur domen skulle tolkas innan de bad om mer hjälp. Därefter kontaktades "tjejerna på knarket" som inte heller förstod hur domen skulle tolkas, varför frågades om råd. gav henne beskedet att kontanterna skulle sättas in på konto. Det är det kontot de använder sig av när kontanter inte skall ges ut till någon annan. Hon satte in pengarna på kontot . Hon fick ett beslut av att kontanterna skulle utbetalas till T.J. Hon känner inte till varför beslutet ändrades. Hon hjälpte till att förmedla beslutet till på ekonomienheten men egentligen var saken utagerad för hennes del när pengarna sattes in på konto. Kontakterna med hanterades av ekonomienheten. Hon har ingen notering om att beslaget omvandlades till ett förvarstagande. uppgav att han ansåg att tingsrättens dom var mycket krångligt skriven. Han fattade ett beslut på det sätt som han förstod domen, vilket innebar att pengarna skulle sättas in på konto. Han frågade inte någon annan till råds eftersom han trodde att han förstod domen. Han kommer inte ihåg hur frågan kom upp igen. Bakgrunden kan vara att T.J. tog kontakt med polisen. Om han inte minns fel tog han också kontakt med . uppgav att han inte har något minne av att T.J. skulle ha varit i kontakt med honom rörande några pengar. De hade däremot kontakt beträffande en klocka som varit föremål för beslag och som han sedermera överlämnade till T.J. Sedan förundersökningen hade lagts ned inhämtades upplysningar och yttrande från i och . anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig enligt följande. Vilken var anledningen till att de kontanter som togs i beslag hos T.J. inte togs i förvar förrän ? Underrättades polismyndigheten om att kontanterna hade tagits i förvar och, om så var fallet, när och på vilket sätt skedde detta? Tog numera chefsåklagaren någon befattning med ärendet rörande kontanterna efter tingsrättens dom och i så fall på vilket sätt? Har efter tingsrättens dom haft kontakt med T.J. och/eller hans försvarare angående kontanterna och, om så är fallet, vilket besked har därvid lämnats? Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig enligt följande. Vilken var den rättsliga grunden för att åklagarens yrkande om kvarstad beträffande i förvar tagna kontanter som kom in till tingsrätten behandlades först vid huvudförhandlingen som påbörjades ? Vilka rättsliga överväganden föranledde tingsrätten att vid prövningen av kvarstadsyrkandet hänvisa till 3 kap. 6 § utsökningsbalken (se domen s. 51)? Expedierades domen till ? (överåklagaren ) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren . Tingsrätten (lagmannen ) inkom med ett yttrande i vilket han hänvisade till ett bifogat yttrande från rådmannen . I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. Bestämmelser om beslag finns i 27 kap. RB. Enligt 1 § första stycket får föremål, som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat, tas i beslag. Om ett beslag verkställs utan beslut av undersökningsledaren eller åklagaren skall det, enligt 4 § tredje stycket, skyndsamt anmälas till denne, som har att pröva om beslaget skall bestå. Om det inte längre finns skäl för ett beslag, skall det, enligt 8 §, hävas. Om hävande av beslag förordnar rätten eller, om beslaget inte meddelats eller fastställts av rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. Då målet avgörs skall rätten pröva om beslaget fortfarande skall bestå. Pengar kan tas i beslag exempelvis för spårsökning eller kontroll av sedelnummer. Det är då fråga om ett beslag som kan antas ha betydelse för utredning om brott. Ett annat skäl för beslag av pengar är att det skäligen kan antas att sedlar som påträffas hos någon som är misstänkt för ett förmögenhetsbrott har avhänts måls-äganden genom brottet. Det bör emellertid anmärkas att sådana situationer är ovanliga. För att säkerställa exempelvis målsägandens rätt eller statens krav på förverkat värde och av överlåten narkotika kan endast kvarstadsinstitutet användas (jfr , Rättegången i brottmål enligt , 3 uppl., s. 250). I 26 kap. RB finns bestämmelser om kvarstad i brottmål.