frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Vid huvudförhandlingen yrkade dåvarande assistentåklagaren ansvar för bl.a. olaga hot. Genom dom dömde lagmannen . med nämnd T.N. för bl.a. olaga hot till fängelse . Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att åtalet för olaga hot lämnades utan bifall med motiveringen att brottet var preskriberat. Hovrätten bestämde påföljden för övriga i tingsrättens domslut upptagna brott till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan samt uttalade att strafftiden skulle ha bestämts om fängelse i stället hade valts som påföljd. Med anledning av vad som kommit fram beslutade chefsJO att inleda förundersökning rörande misstanke om tjänstefel. Under förundersökningen hölls förhör med , dåvarande tf. hovrättsassessorn , kammaråklagaren och . , som därvid samtliga delgavs misstanke om tjänstefel. delgavs misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Chefsåklagaren vid i har i Åklagarkammarens i ärende - - - ansökt om stämning vid mot en person för olaga hot, vilken gärning enligt gärningsbeskrivningen skulle ha förövats . Brottet var för åtalets väckande preskriberat. har alltså vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gäller för uppgiften. Vid förhöret vitsordade de faktiska omständigheterna men bestred ansvar på den grunden att gärningen skulle betraktas som ringa. Hon uppgav vidare i huvudsak följande. Hon är 1996 chefsåklagare vid kammaren. fram stod myndigheten utan överåklagare. fullgjorde hon därför, utöver sina ordinarie arbetsuppgifter som chefsåklagare, uppgifter som ställföreträdande överåklagare. Det ankom därvid på henne att se till att ärenden hanterades och att remisser besvarades. Hon var vidare ansvarig för myndighetens ekonomihantering och för tillsynsfrågorna. Däremot hade hon inte något ansvar för överprövningsärendena. Under Luciaveckan aktualiserades också ett tjänstetillsättningsärende avseende en ny chefstjänst på den internationella kammaren, och hon måste vidta vissa beredningsåtgärder i det ärendet inför tjänsteförslagsnämndens sammanträde . Hon hade dessutom varit förundersökningsledare i en omfattande mordutredning som ledde till åtal och till en huvudförhandling som ägde rum under starkt tryck från massmedierna. Detta mål begränsade hennes tid för övrig ärendehantering. Hon arbetade mycket . Hennes arbetstid uppgick och . Hon minns det aktuella ärendet. Det kom in till kammaren . var en av fem personer som var misstänkta för olika gärningar som hade begåtts på ett behandlingshem och som handlades i samma ärende. Från början handlades ärendet av en kammaråklagare men när denne slutade på kammaren lottades ärendet över på henne . fanns det elva rotlar på myndigheten av vilka tre var vakanta. Målen på två av de vakanta rotlarna skulle läggas över på andra handläggare. På en av dessa rotlar fanns en balans om 60 färdiga förundersökningar samt ett antal ärenden som var under handläggning. Normalt skulle hennes rotel inte innehålla operativa mål av denna karaktär men på grund av personalsituationen fick hon "vara med och dra". Hon gav direktiv till polisen och successivt kunde de andra misstänkta avföras från utredningen. Denna tog tid eftersom ingen av de misstänkta var hemmahörande på behandlingshemmet utan hade placerats där tillfälligt för att få vård. Ett färdigställt förundersökningsprotokoll kom in . En av anledningarna till att misstanken om det olaga hotet kvarstod var att det riktades mot en vårdare på behandlingshemmet. var när hon hade möjlighet att arbeta undan det som hade blivit liggande. Förundersökningsprotokollet rörande T.N. hade kommit in . Hon reflekterade över att brottsrubriceringen borde ha varit hot mot tjänsteman. Eftersom ärendet var slutredovisat som olaga hot och hon visste hur svårdelgiven den misstänkte var, beslutade hon emellertid om åtal för olaga hot. I allmänhet brukar hon slå upp rättsregler och preskriptionsregler men hon gjorde inte så i detta fall. Till följd av sin pressade arbetssituation förbisåg hon att gärningen var preskriberad. Enligt hennes uppfattning borde man ha kunnat göra en åtalsjustering och få åtalet prövat som hot mot tjänsteman. Ser man sedan till hur målet kom att handläggas fortsättningsvis kan man konstatera att det "slunkit igenom alla säkerhetsventiler". Att åtalet för brottet ogillades i hovrätten påverkade inte påföljden, varför den dömde inte lidit någon skada eller förfång. delgavs misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. I tingsrätts mål - - - väcktes åtal för olaga hot. Gärningen skulle enligt stämningsansökan ha förövats . beslutade tingsfiskalen att stämning skulle utfärdas, vilket skedde . Eftersom brottet var preskriberat redan vid åtalets väckande har genom sitt förfarande vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gäller för uppgiften. vitsordade de faktiska omständigheterna men bestred ansvar. Hon gjorde i första hand gällande att hon inte hade åsidosatt vad som gäller för uppgiften och i andra hand att gärningen skulle bedömas som ringa. Hon uppgav vidare följande. tillträdde hon en tjänst som tingsfiskal vid och arbetar hon som tillförordnad hovrättsassessor i Hovrätten för . - Vid tingsrätten arbetade hon i en beredningsorganisation som bestod av lagmannen, en rådman och en fiskal. Till organisationen var också knutna två notarier och två sekreterare. Målen lottades på två rotlar. Rotelansvaret låg på de ordinarie domarna. I de nyinkomna målen lämnade notarierna och sekreterarna förslag till handläggningsåtgärder. All post hanterades sedan av , och det var också hon som utfärdade stämning i målen. de ordinarie domarna skulle få mer tid att ägna sig åt rent dömande uppgifter. Förutom posthanteringen hade hon förhandlingar i stor omfattning. Posthanteringen var så omfattande att hon kände att hon hade svårt att hinna med och borde be om hjälp. Hennes ordinarie brottmålsschema inkluderade av , förberedelser och sedan mål med häktade däremellan. var lagmannen sjukskriven. Tillförordnad var chefsrådmannen på miljödomstolen. När fick en ny stämningsansökan hade notarien eller sekreteraren vanligen satt en stämpel på den med alternativ till handläggningsåtgärder och föreslagit vilka åtgärder som skulle vidtas. Hon gjorde en formaliagranskning och kontrollerade om det fanns önskemål om försvarare eller behövdes ytterligare personutredning. Om stämning skulle utfärdas beslutade hon genom att fylla i stämpeln och underteckna denna. Sekreterarna kunde sedan på delegation skriva under stämningsansökan. Hon kommer inte ihåg det aktuella målet. Hon minns inte om hon lade märke till att gärningen var preskriberad. Arbetssituationen var ansträngd, dels på grund av lagmannens frånvaro, dels därför att det var dagarna före juluppehållet och hon hade flera rättsligt svåra domar och beslut att skriva. skulle hon ge en dom gällande vårdnad och ett interimistiskt beslut gällande umgänge med barn. Från brottmålstinget skulle domarna ges och från två brottmålsförhandlingar skulle domarna ges . Hon var mer arbetstyngd än normalt. Hon anser inte att hon förfarit vårdslöst. Hon har inte brutit mot någon föreskrift i samband med att hon utfärdade stämning. Alternativet till att utfärda stämning hade varit att avvisa stämningsansökan, men eftersom preskription inte är ett rättegångshinder så hade hon inte den möjligheten. Ett gärningspåstående kan komma att justeras. Hon vill inte spekulera i vad hon skulle ha kunnat göra, men hennes handlande kan inte innefatta att hon åsidosatt vad som gäller för uppgiften. delgavs misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Sedan åtal väckts vid för olaga hot flyttades målet över till för att handläggas i målet - - - (Åklagarkammarens i ärende - - - ). Vid huvudförhandlingen vid yrkade assistentåklagaren ansvar för olaga hot trots att brottet var preskriberat redan då åtal väcktes. har alltså vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gäller för uppgiften. vitsordade de faktiska omständigheterna men bestred ansvar på den grunden att han inte hade förfarit vårdslöst. För det fall att hans handlande skulle betraktas som vårdslöst var vårdslösheten att betrakta som ringa. Gärningen är dessutom att anse som ringa eftersom den inte påverkade på följden och den rättsförlust som den tilltalade orsakades därför var ringa. Han anförde därutöver i huvudsak följande vid förhöret. Han anställdes som aspirant och blev assistentåklagare . har han tjänstgjort i . utnämndes han till kammaråklagare. I har han haft normal lottning, vilket inneburit att han haft samma tilldelning av ärenden som kammaråklagarna. Han har också haft ansvar för ett närpolisområde. Detta har medfört att de förundersökningar från närpolisområdet som skulle handläggas av åklagare lottades på honom samt att han ansvarade för uppföljning i form av kvalitetssäkring mot polisen. Vissa förundersökningar rörande grövre brott handläggs av specialiståklagare, t.ex. ekomål och grövre vålds-eller sexualbrott. Han har inte haft några begränsningar i fråga om behörigheten att använda tvångsmedel. Han deltog i dagjoursystemet, men som assistentåklagare har han inte deltagit i annan jourverksamhet. och ytterligare två personer häktades som misstänkta för grov stöld. De var misstänkta för ett inbrott i ett bostadshus vid vilket man försökt tillgripa vapen ur ett vapenskåp. Det var en stor och komplicerad utredning och hans fokus var på den utredningen. Målet var jobbigare än "ett vanligt mål". Han hade inte tidigare haft mål med tre frihetsberövade. Under denna utredning verkställdes flera husrannsakningar. Vidare uppkom säkerhetsproblem som bl.a. fick till följd att rätten höll häktningsförhandlingar på polishuset. Under utredningen fick han genom frivården kännedom om att det fanns ett öppet instämt ärende beträffande T.N. Han kontaktade åklagarkammaren i och pratade med kansliföreståndaren. Han lät därvid hälsa till att hon, om hon bedömde att åtalet kunde flyttas över, kunde göra detta utan ha vidare kontakt med honom. fick han höra från kansliet att ett åtal kommit från . Inför huvudförhandlingen uppstod problem med att en person som skulle höras i målet befann sig utomlands. Det gick åt mycket tid för att spåra denne och att ta reda på om det var möjligt att höra personen utomlands. Han tror att han använde dagen före huvudförhandlingen till förberedelser. I samband med inläsningen av målet gick han också igenom det överflyttade åtalet från . Han reflekterade inte då över dateringen på stämningsansökan. Det troliga är att ansvarsyrkandena framställdes först vid huvudförhandlingen och att sedan varje åtalspunkt gicks igenom för sig. Åtalspunkten gällande det olaga hotet tog i anspråk, och det förekom ingen diskussion om att det skulle vara några problem med den. Såvitt han minns diskuterades inte tidpunkterna för utfärdande och delgivning av stämning. Försvararen var en av mest erfarna brottmålsadvokater. När han själv stämmer kontrollerar han alltid formalia. Han litar inte på att han kan saker utantill utan kontrollerar uppgifterna i lagtexten. Med överflyttade åtal gör han vanligen inte dessa kontroller. slutet av januari-februari 2001 var arbetstrycket ganska hårt. Han uppskattar att han lade ned på arbete. Han hade många mål med frihetsberövade . . delgavs misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Lagmannen . var ordförande under huvudförhandlingen i brottmålet - - - vid . Vid förhandlingen yrkades att en av de tilltalade skulle dömas för bl.a. olaga hot. Den gärningen var enligt åtalet begången och den tilltalade hade fått del av stämningen . Genom en dom dömdes den tilltalade för brottet. Genom att döma den tilltalade för olaga hot, trots att brottet var preskriberat, har . vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gäller för uppgiften. . bestred ansvar. Han gjorde i första hand gällande att hans handlande inte var straffbart oaktsamt och i andra hand att gärningen skulle bedömas som ringa. Han anförde i huvudsak följande. Han har varit verksam som vid tingsrätten . I det aktuella målet var tre personer tilltalade. De var häktade för grov stöld, och det var den åtalspunkten som tog mest tid i anspråk vid huvudförhandlingen som pågick . Det olaga hotet, som var överflyttat från , tog i anspråk. När åklagaren framställde sitt ansvarspåstående tänkte . att det egentligen var fråga om hot mot tjänsteman men eftersom gärningen inte hade någon betydelse för påföljden och det inte hade framställts något skadeståndsanspråk med anledning av denna åtalspunkt ansåg han att det endast skulle fördröja förhandlingen att ta upp saken, varför han underlät detta. Gärningen borde emellertid ha rubricerats som hot mot tjänsteman, vilket också täcktes av åklagarens gärningsbeskrivning. Den gärningen var inte preskriberad. Det var ett förbiseende att han inte observerade att brottet var preskriberat. Han insåg detta först när han läste hovrättens dom. Han trodde att det var femårspreskription för olaga hot. Gärningen hade ingen betydelse för påföljden. genomgick tingsrätten stora organisatoriska förändringar; den nya inskrivningsmyndigheten hade inrättats, tingsrätten höll på att flytta till nya lokaler och flera tingsrätter slogs sedan ihop till . Han hade varit sjukskriven hela januari månad, och fram till var han sjukskriven på halvtid. Han gick tillbaka i tjänst när han insåg att belastningen på de andra domarna blev för stor. Han hade full tilldelning av mål. Egentligen skulle en domare ha förstärkt tingsrätten och skött hans mål , men hovrätten kunde inte tillhandahålla någon vikarie. Sedan samtliga förhör hållits fann chefsJO inte längre anledning att anta att någon av de hörda personerna hade gjort sig skyldig till tjänstefel, varför han beslutade att lägga ned förundersökningen. I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. ansökte om stämning mot en person för olaga hot begånget . beslutade att stämning skulle utfärdas. Sedan målet överflyttats till yrkade ansvar för brottet vid huvudförhandlingen . Genom dom dömde den tilltalade för bl.a. olaga hot till fängelse . Straffskalan för olaga hot som inte rubriceras som grovt är böter eller fängelse i högst (4 kap. 5 § ). Av 35 kap. 1 § följer att påföljd för ett brott med denna straffskala inte får utdömas, om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtalet för brottet från handlingen. Det olaga hotet var således preskriberat för åtals väckande. Det har under förundersökningen gjorts gällande att gärningsbeskrivningen i åtalet också omfattat brottet hot mot tjänsteman, där preskriptionstiden är . Det finns emellertid inte anledning att här gå in på denna fråga, eftersom jag har haft att utgå från den straffrättsliga bedömning av den åtalade gärningen som lagts till grund för åklagarnas och domstolarnas ställningstaganden. I det följande redovisas min syn på de åtgärder som vidtagits av var och en av de personer som tagit befattning med saken. Ett beslut att väcka åtal måste självfallet föregås av vissa kontrollåtgärder. En sådan åtgärd är att kontrollera att gärningen inte är preskriberad. I detta fall har underlåtit denna kontroll. Hennes underlåtenhet i detta hänseende är uppenbarligen resultatet av ett förbiseende. Det kan således konstateras att hon genom att väcka åtal för ett preskriberat brott av oaktsamhet har åsidosatt vad som gäller för hennes uppgift som åklagare. Oaktsamheten är inte så obetydlig att den inte är straffbar i sig. Fråga uppkommer då om gärningen är att bedöma som ringa och därmed undantagen från straffansvar. Denna bedömning skall ske främst mot bakgrund av gärningens betydelse för myndighetsutövningen och gärningsmannens ansvar i förhållande till denna. Såväl allmänna som enskilda intressen kan enligt vad som uttalas i förarbetena ha betydelse i sammanhanget. Vid bedömningen är en viktig faktor i vad mån någon i det enskilda fallet drabbats av skada eller om det har förelegat en påtaglig risk för skada eller olägenhet av annat slag. En annan viktig omständighet är vilket mått av självständiga befogenheter som gärningsmannen haft i förhållande till myndighetsutövningen. Straffansvaret tar i första hand sikte på gärningar som begås av personer med mera självständigt inflytande över myndighetsutövningen (prop. 1988/89:113 s. 17). Av stor vikt är också verksamhetens art. Inom områden där kraven på en korrekt handläggning är särskilt stora kan det finnas anledning att göra en strängare bedömning än i andra fall. Detta gäller t.ex. inom rättsväsendet. Det nu sagda innebär emellertid inte att varje felaktighet som begås av någon med självständiga befogenheter över myndighetsutövningen skall föranleda ansvar. Även i dessa fall måste en nyanserad bedömning göras (, En kommentar, s. 20:26). är en erfaren åklagare. Det finns därför anledning att ställa höga krav på hennes handläggning av åtalsfrågor. Det får vidare enligt min mening alltid anses innebära en skada eller olägenhet för en person att bli föremål för ett åtal i ett fall när rättsliga förutsättningar för en sådan åtgärd saknas. I det aktuella fallet medförde åtalsbeslut att den misstänkte kom att dömas för gärningen vid rättegången i tingsrätten. Att detta förhållande, såvitt man kan sluta sig till av hovrättens dom, inte hade någon betydelse för påföljden för den samlade brottsligheten berättigar inte till slutsatsen att den tilltalade inte vållades någon skada eller olägenhet genom åtalet. Vid bedömningen av handlande måste man emellertid också beakta vad hon har uppgett om att hon hade en extrem arbetsbörda, som bl.a. innefattade att hon skötte två krävande chefstjänster parallellt. Hon har upplyst att hon kommit att arbeta betydligt mer än normalt och att hon fattade åtalsbeslutet i en mycket pressad arbetssituation. Enligt min mening är det som har framkommit om omständigheterna vid beslutssituationen av sådan art att gärning bör bedömas som ringa och att den därför är fri från ansvar. har beslutat att stämning skulle utfärdas trots att den gärning som det yrkades ansvar för var preskriberad. har inte kunnat dra sig till minnes det aktuella målet. Hon har därför inte kunnat redogöra för vilka överväganden hon kan ha gjort i saken. Hon har emellertid i första hand hävdat att hon inte har åsidosatt vad som gäller för uppgiften och frågat hur hon skulle ha hanterat saken om hon hade uppmärksammat att gärningen var preskriberad, eftersom preskription inte är en avvisningsgrund. Med uttrycket "vad som gäller för uppgiften" avses enligt förarbetena regler som mera konkret tar sikte på hur en viss uppgift skall handläggas (a. prop. s. 24). Det kan förekomma situationer där ett visst handlingsmönster ter sig så självklart och naturligt att detta inte uttryckligen har angetts i några författningar eller kan anses framgå av förarbeten eller prejudikat. Den offentliga verksamheten är omfattande och det är omöjligt och ofta heller inte önskvärt att ge föreskrifter för alla tänkbara situationer. Lagstiftaren är ofta hänvisad till att ange vissa riktlinjer och principer för hur den offentliga verksamheten skall bedrivas. Åtgärder som strider mot sådana allmänna principer bör inte vara undantagna från straffrättsligt ansvar på grund av att närmare författningsreglering inte har skett eller på grund av att en speciell situation inte har uppmärksammats i förarbetena eller blivit föremål för tidigare bedömning i domstol (a. prop. s. 15). Hänsyn till andra principer än sådana som kommit till uttryck i lag eller författning skall tas endast i situationer då ett visst handlingsmönster ter sig självklart och naturligt och då det framstår som uppenbart oriktigt att detta handlingsmönster inte har iakttagits (a. prop. s. 24). Frågan hur man skall se på inträffad åtalspreskription i processrättsligt hänseende har behandlats av JO (JO 1959 s. 108; se även , Rättegång II, 8:e uppl., s. 77 och , En kommentar, s. 35:12). Efter en undersökning av teori och praxis konstaterade JO att åtalspreskription inte bör betraktas som ett rättegångshinder och att rätten i ett sådant fall därför inte kan skilja målet ifrån sig genom att avvisa åklagarens talan. JO uttalade därefter att den möjlighet som står rätten till buds är att ta kontakt med åklagaren för att efterhöra hans inställning till saken. Han konstaterade därefter att det vanligaste i en sådan situation är att åklagaren lägger ned åtalet varefter målet kan avskrivas. Det är enligt min mening självklart att rätten, om den finner att en åtalad gärning är preskriberad, inte skall utfärda stämning utan att den ansvarige domaren i stället, i enlighet med vad JO har uttalat, skall ta en kontakt med åklagaren för att fästa dennes uppmärksamhet på saken. Det är således uppenbart oriktigt att i en situation av det här aktuella slaget underlåta att ta kontakt med åklagaren före ställningstagandet i frågan om stämning skall utfärdas. har därför genom att på det sätt som skedde utfärda stämning trots att gärningen var preskriberad åsidosatt vad som gäller för hennes uppgift som domare. Det finns inte stöd för att hävda annat än att hennes handlande har haft sin grund i oaktsamhet. Det har inte förelegat några sådana speciella omständigheter som medför att oaktsamheten kan anses vara så obetydlig att den inte skulle vara straffbar i sig. När det sedan gäller frågan om gärningen är att anse som ringa och därmed fri från ansvar beaktar jag följande omständigheter. tjänstgjorde för händelsen som fiskal. Även hon har berättat om en stor arbetsbörda. Av hennes redogörelse för arbetsfördelningen inom beredningsorganisationen framgår att hennes uppfattning i detta hänseende har fog för sig. Det finns vidare anledning att peka på vad som sägs i 11 § andra stycket förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion att fördelningen av domaruppgifter skall ske på ett sådant sätt att arbetsuppgifter inte tilldelas en tingsfiskal i större omfattning än som är lämpligt med hänsyn till fiskalens erfarenhet av tjänstgöring i domstol. Det kan sammanfattningsvis konstateras att utredningen inte visar annat än att arbetssituation vid det aktuella tillfället var sådan att hennes gärning får anses vara ringa. Sedan åklagarkammarens i ärende flyttats över till åklagarkammaren i kom att vid huvudförhandlingen yrka ansvar för bl.a. det olaga hotet. Han åsidosatte därigenom vid myndighetsutövning vad som gäller för uppgiften. har redogjort för hur han i samband med att han ledde en omfattande förundersökning mot T.N. fick kännedom om det aktuella åtalet. Han har uppgett att han varken vid inläsningen av ärendet inför huvudförhandlingen eller vid själva förhandlingen uppmärksammade datumuppgiften på stämningsansökan. Det förekom heller inte någon diskussion i den frågan. Han har vidare berättat att han, när han själv upprättar stämningsansökningar, alltid kontrollerar formalia men att han inte gör en sådan kontroll beträffande överflyttade åtal. Av allmänna straffrättsliga principer följer att straffrättsligt ansvar för oaktsamhet inte skall komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade . En viss marginal föreligger mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av huruvida gärningsmannen handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften krävt. Detta får såsom i andra motsvarade sammanhang vägas mot omständigheter som hänför sig till gärningsmannen personligen, t.ex. hans kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han handlat under tidspress (a. prop. s. 19 f.). Vid en samlad bedömning av omständigheterna kring befattning med ärendet, där jag särskilt beaktar hans begränsade erfarenhet, omfattningen av det mål som han hade att handlägga samt det förhållandet att han övertog ett åtal som hade väckts av en erfaren chefsåklagare, gör jag den bedömningen att hans handlande har haft sin grund i en oaktsamhet som inte kan anses ha nått upp till nivån för straffbar oaktsamhet. Hans handläggning kan därför inte medföra straff-ansvar för honom. . var ordförande vid huvudförhandlingen vid tingsrätten och dömde T.N.