frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Nämnden synes ha som rutin att försöka få den som har gjort en anmälan eller lämnat uppgifter till att närvara vid ett möte tillsammans med den som berörs i syfte att förtydliga och förklara de uppgifter som vederbörande har lämnat. I förevarande fall hade rektor och biträdande rektor vid gjort en skriftlig anmälan till nämnden om att J.K. skulle ha erbjudit droger till försäljning. Vidare är det upplyst att polisen hade gjort en muntlig anmälan till nämnden om att skolan även hade anmält det aktuella förhållandet till polisen. Vid mötet mellan och J.K. samt hans mor var dock inte någon representant för skolan närvarande. Däremot var polisen representerad. Enligt remissvaret föranleddes polisens närvaro dels av att polisen hade gjort anmälan, dels av att polisen avsågs lämna information om narkotikasituationen i kommunen. I remissvaret har nämnden uppgett att vid möten av det slag som var aktuellt vid utredningstillfället är handläggarna mycket noga med att enbart lämna information om handläggning för att sekretessbelagda uppgifter inte skall vidarebefordras. Att lämna sådan information till den som berörs av en utredning behöver inte medföra att sekretessbelagda uppgifter röjs. När det gäller det aktuella mötet framgår dock bl.a. följande av en journalanteckning . Familjen blir informerad om att både samt polisen har fått samma anmälan från rektorn att J.K. misstänks för att erbjuda droger till försäljning på en skola. Polisen informerar om att de ska arbeta förebyggande inom polisen och dess innebörd. erbjuds att lämna urinprov på och detta går han med på. uppger att han har skämtat med barnen på skolan. Han har frågat dem om de vill köpa hasch och sedan gett dem vanlig tobak. Av utredningen framgår således att vid mötet diskuterades innehållet i den anmälan som hade inkommit till och J.K. erbjöds att lämna urinprov på . Polismannens uppgift vid mötet begränsades inte till att lämna allmänna upplysningar rörande narkotikasituationen i kommunen utan hon fick även höra pojkens och moderns kommentarer till de uppgifter som skolan hade lämnat till socialnämnden. Såvitt har framkommit var detta första gången socialförvaltningen träffade J.K. och hans mor. och hans mor var informerade om innehållet i anmälan är oklart men i vart fall synes de inte före mötet ha beretts möjlighet att bemöta eller ta ställning till uppgifterna i den. Det finns inte heller någon anteckning om att J.K. eller hans mor hade lämnat sitt medgivande till att en polis var närvarande. I sammanhanget finns det även skäl att framhålla att det, mot bakgrund av den rapporteringsskyldighet som gäller för en polisman enligt 9 § polislagen (1984:387), inte är givet hur polisen skulle agera om J.K. vid mötet hade vidgått att han genom drogförsäljning skulle ha begått brott. Med hänsyn till vad som har framkommit måste jag starkt ifrågasätta på vilken grund tillät en polis att närvara vid det aktuella mötet. Som jag har påpekat finns det fall där det kan vara en fördel för såväl som för den som berörs av en utredning att den som har gjort en anmälan eller lämnat uppgifter till nämnden deltar i ett möte. Jag vill åter understryka att detta förutsätter att den enskilde samtycker till att någon utomstående är närvarande. Vidare skall samtycket givetvis dokumenteras. Jag utgår från att nämnden beaktar det anförda i sitt fortsatta arbete med utredningar som sker med stöd av SoL. Av remissvaret framgår att polisen gjorde en anmälan till nämnden angående att J.K. skulle ha erbjudit droger till försäljning. Denna anmälan gjordes muntligen och har inte dokumenterats. Med hänsyn till att nämnden har medgett att handläggningen i detta avseende har brustit finner jag inte skäl att vidare uppehålla mig vid denna fråga. Vad som i övrigt har förekommit angående nämndens handläggning föranleder inte något uttalande från min sida. Handläggningen av ett ärende angående bistånd i form av kontaktperson (Dnr 4110-2001) klagade i en anmälan till JO på hur i hade handlagt ett ärende angående kontaktperson enligt socialtjänstlagen för hans familj. Han anförde därvid bl.a. att han inte fått svar på en framställning som han och hans hustru . gav in till nämnden . Den framställning som K.E. hänvisade till i sin anmälan var ställd till i . I skrivelsen begärde familjen . "att fortsättningsvis få ha P. som familjens kontaktperson". I ett yttrande över anmälan anförde i bl.a. följande. Vad gäller ansökan om särskilt namngiven kontaktperson har den behandlats i laga ordning. An-sökan har avslagits jml SoL § , då både föräldrar och länsrätt anser att tillräckliga resurser att täcka barnens behov finnes inom familjen. Kontaktpersonen har varit anlitad tidigare. I yttrandet hänvisades till en utredning daterad som hade utförts av socialsekreteraren med anledning av familjen E:s framställning om kontaktperson. I utredningen fanns en redo-görelse rörande nämndens tidigare handläggning av ärendet angående kontakt-person. Av den framgick bl.a. följande. 010504 Länsrättsförhandlingar där familjen framför att de ej är i behov av några stödinsatser från . Under förhandlingarna framhåller familjen att det har funnits problem i familjen men de har aldrig varit större än att familjen själva kunnat lösa dem. Familjen uppger att de kan ta hand om sina barn själva. 010515 Länsrättsdom i vilken framkommer att det hos familjen ej föreligger några brister. Föräldrarna bedöms ha tillräckliga resurser för att tillgodose sina barns behov. 010618 Hembesök hos familjen p g a en anonym anmälan. Vid besöket blir handläggare ej insläppt utan familjen meddelar att allting är lugnt och familjen ej behöver något stöd av socialförvaltningen. 010620 Hembesök hos familjen p g a anmälan, familjen tycker att allting fungerar mycket bra i hemmet. Vidare berättar familjen att om det uppstår problem löser man dem genom familjerådslag. Vid besöket ansöker man om kontaktperson i form av P. 010626 Ut har telefonsamtal med K.E. Vid samtalet gör K.E. klart att han ej är i behov av några som helst insatser av socialförvaltningen och tar tillbaka sin ansökan om kontaktperson. Allting fungerar mycket bra i familjen. Han anser inte att familjen har några som helst problem och om det skulle uppstå några problem lovar han att återkomma. 010706 Hembesök hos familjen p g a sonens vård enl SoL. Familjen uppger att det fungerar mycket bra i hemmet och är inte i behov av någon form av insats som kan erbjudas på frivillig väg. 010815 Inkommer ansökan om att få namngiven kontaktperson återinsatt. 011122 Familjen avböjer besök av socialförvaltningen då de ej har några problem i sin familj som man inte kan klara av på egen väg. I ett yttrande över nämndens remissvar vidhöll K.E. sina klagomål mot socialnämnden. Han anförde därvid bl.a. följande. 010504 Vi har aldrig till socialnämnden eller i länsrätten avböjt hjälp av vår kontaktperson P. 010620 Vi har aldrig ansökt om kontaktperson! Men däremot har vi begärt att fortsättningsvis få ha P. som kontaktperson enl brev 01-08-13. Vi kan väl inte begära något då socialförvalt-ningen i inte meddelat att det upphört. 010626 Jag har inte tagit tillbaka min ansökan om kontaktperson. Insatserna som jag avböjde var att vi inte ville ha kuponger för att handla mat - - - JO lånade från Länsrätten i län in länsrättens dom i målet angående vård enligt LVU beträffande makarna E:s barn A. och L. Av länsrättens dom framgick att föräldrarna hade bestridit nämndens ansökan om vård enligt LVU. hade därvid anfört bl.a. att det funnits problem i familjen, men att de inte varit större än att familjen hade kunnat lösa dem tillsammans. Föräldrarna förklarade att de accepterar den hjälp som barnen får i skolan och att "den hjälp de får av kontaktpersonen är tillräcklig". JO begärde att socialnämnden skulle inkomma med utredning och yttrande be-träffande vad K.E. hade anfört i sitt yttrande över nämndens remissvar. Som sitt remissvar överlämnade socialnämnden en skrivelse som hade upprättats av tf. socialchefen . I skrivelsen anfördes i huvudsak följande. Kommentar till datum 010504 och 010515 Vi, undertecknad och 1:e soc sekr , som fanns närvarande vid den aktuella länsrättsförhandlingen, har uppfattat det så att familjen klart muntligt uttalat att de inte ville ha några stödinsatser från i , samt att de även ska ha uttalat att de aldrig haft mer problem än de själva klarat av dem. Biståndet kontaktperson är en form av frivillig stödinsats. Familjen har i detta sammanhang inte namngivit sin kontaktperson P. Då biståndet kontaktperson beviljas görs en bedömning, om behov av stöd i denna form föreligger. Biståndet beviljas således inte till en viss kontaktperson. Länsrätten gjorde bedömningen att behov av LVU-vård ej förelåg för familjen E:s barn. Då familjen dessutom själva uttryckte att de ej var i behov av stödinsatser, fanns ej längre någon grund för biståndet kontaktperson, som således avslutades. hade ej anledning att göra någon annan bedömning. Kommentar till datum 010618 P g a att det till inkommit en anonym anmälan gjordes hembesök hos familjen personal blev ej insläppta. Men de talade med makarna , som meddelade att allt var lugnt och att familjen inte behöver något stöd från socialtjänsten.- Kommentar till datum 010620 i har per telefon genom 1:e soc sekr muntligen meddelat P. att han ej längre har uppdrag som kontaktperson för familjen . Ersättning för uppdraget varade . Av journalanteckning 010620 i akten framgår att familjen ansöker om kontaktperson . Någon annan uppgift har inte förvaltningen. Om detta är en missuppfattning eller inte är i efterhand enl min mening omöjligt att reda ut. Kommentar till datum 010626 personal har uppfattat det så att familjen tar tillbaka sin ansökan om kontakt-person. Om de menat något annat, och att det även här har blivit ett missförstånd, är omöjligt att reda ut i efterhand. Eftersom P., trots att uppdraget upphört, har haft kontakt med familjen har blivit för-virrande, och missförstånd har förmodligen uppstått. fick ta del av nämndens kompletterande remissvar och inkom med ett yttrande. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 3 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, som motsvarar 10 § tredje stycket i socialtjänstlagen (1980:620), kan socialnämnden utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär det eller samtycker till det. En kontaktperson skall kunna förordnas så snart den enskilde har behov av att få stöd, råd eller hjälp. Det kan t.ex. vara fråga om att en vård-nads-havare begär hjälp i vårdnaden eller att nämnden med hänsyn till barns förhållanden söker kontakt med föräldrar och erbjuder kontaktperson (se bl.a. prop. 1979/80:1 del A s. 227 f.). utsåg . till kontaktperson för familjen . uppdrag som kontaktperson upphörde . Orsaken till att familjen inte längre fick någon kontaktperson var enligt nämndens yttrande att föräldrarna vid en förhandling i länsrätten sagt att de inte längre behövde eller önskade någon hjälp från sida. har tillbakavisat att för-äldrarna vid förhandlingen skulle ha sagt något som innebar att de inte längre ville ha hjälp i form av kontaktperson. Hans uppgift vinner visst stöd av vad som antecknats i länsrättens dom. Oavsett vad som sades vid förhandlingen har socialnämnden inte utan vidare kunnat lägga ett uttalande av föräldrarna i LVU-målet om familjens behov av hjälp från till grund för ett beslut om att kontaktpersonens uppdrag skulle upphöra. Om förvaltningen bedömt att föräldrarnas uttalanden under förhandlingen i LVU-målet kunde tyda på att de inte längre önskade erhålla stöd av en kontaktperson har det närmast ankommit på nämnden att efter förhandlingen efterhöra föräldrarnas ståndpunkt i frågan. Så har uppenbarligen inte skett. Nämnd-en synes inte heller ha fattat något formellt beslut med föräldrarna som adressat om att de inte längre skulle ha rätt till kontaktperson. Förvaltningen synes inte ens muntligt ha informerat makarna om att de inte skulle få fortsatt bistånd i form av kontaktperson. Dokumentationen av vad som förevarit är minst sagt brist-fällig. Grundläggande regler om ärendehandläggningen har härigenom åsidosatts. Detta är självfallet inte godtagbart. Frågan om kontaktperson diskuterades mellan förvalt-ning-en och familjen . Det finns olika uppgifter om vad som då har sagts. Det är inte sannolikt att jag genom ytterligare utredningsåtgärder kan bringa klarhet i vad som förevarit. inkom till socialnämnden en skrivelse från familjen om att den önskade ha . som kontaktperson. Den framställningen avslogs . Såvitt framgår av utredningen finns inte någon dokumentation av det be-slutet eftersom den "vikarierande handläggaren inte knappat in beslutet i pro capita (vårt datasystem)". Familjen fick dock en skriftlig underrättelse om beslutet. Att beslutet inte finns bevarat hos förvaltningen är självfallet inte till-fredsställande. Jag vill härutöver framhålla att handläggningstiden av ansökan om kontaktperson framstår som alltför lång. Mot bakgrund av den ingående kännedom som nämnden hade angående familjen och den långa tid som familjen hade haft kontaktperson borde ett beslut ha kunnat fattas än som blev fallet. I den utredning som låg till grund för beslutet att inte be-vilja kontaktperson anfördes bl.a. följande. Biståndet kontaktperson skall framför allt ges till familjer med social problematik. Vid länsrätts-förhandlingar framhåller familjen att det inte finns några sociala problem i familjen. Detta påstående styrks av länsrättens dom i vilken det klart och tydligt går att utläsa att det ej före-kommer några brister hos familjen . Föräldrarna bedöms ha tillräckliga resurser för att klara av att tillgodose sina barns behov. Det nu återgivna uttalandet i utredningen torde inte korrekt återspegla familjens egen syn på sitt behov av hjälp från socialnämnden. Inte heller har länsrättens dom utan vidare kunnat tas till intäkt för att familjen inte skulle behöva hjälp från social-nämndens sida. Makarna har ansett att de hade behov av kontaktperson. Detta är ett förhållande som i sig talar för att en kontaktperson skall utses (se prop. 1979/80:1 del A s. 229). Jag vill dessutom understryka att behovet av kontaktperson synes ha för-anletts av i första hand barnens behov och att nämnden därför haft att särskilt beakta det s.k. barnperspektivet vid handläggningen av ärendet (se 1 kap. 2 § SoL, som motsvarar 1 § fjärde stycket soci Det kan enligt min mening ifrågasättas om barnens behov fått erforderligt utrymme i utredningen . Jag vill framhålla att det nu gjorda påpekandet inte innebär att jag tar ställning till om nämnden borde ha beslutat att utse en kontaktperson. Den frågan har det ankommit på nämnden att avgöra självständigt. Jag vill dock framhålla vikten av att en utredning i ett sådant ärende blir så fullständig och allsidig som möjligt. En sjukvårdshuvudman (landsting) är enligt 3 b § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, skyldig att upprätta en samordnande plan för en funktionshindrad person. Fråga om utformningen av en sådan plan (Dnr 2380-2000) Efter anmälan och utredning uttalade JO i beslut följande i bedömningsdelen. skall enligt 3 b § HSL erbjuda dem som är bosatta inom bl.a. habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshindrade. Enligt bestämmelsens tredje stycke skall habilitering eller rehabilitering samt tillhanda-hållande av hjälpmedel planeras i samverkan med den enskilde. Av planen skall planerade och beslutade insatser framgå. Av förarbetena (prop. 1992/93:159 s. 202) till bestämmelsen i 3 b § tredje stycket HSL framgår bl.a. följande. Bestämmelsen fastlägger ett ansvar för landstingen att planera habilitering, rehabilitering och tillhandahållande av hjälpmedel. Enligt patientjournallagen (1985:562) skall en patientjournal bl.a. innehålla väsentliga upgifter om vidtagna och planerade åtgärder. Den nu föreslagna planerings-skyldigheten tar emellertid sikte inte enbart på planeringen av de medicinska insatser som kan vara aktuella. Syftet är att få fram en samordning av de olika rehabiliterings-, habiliterings- eller hjälp-medelsinsatser som den enskilde kan behöva. Därför ligger också ansvaret på sjukvårdshuvud-mannen som sådan och inte på de enskilda yrkesutövarna inom hälso- och sjukvården. All indivuell planering skall självfallet ske i samråd med den enskilde. Vidare anges (s. 121) att planen bör utgå från den enskildes egna mål, behov och intressen. Den bör omfatta olika behov som kan tillgodoses genom insatser från flera kompetens-områden och genom flera verksamheter. Då insatserna ges genom flera verksamheter bör det inom var och en av verksamheterna upprättas en plan över olika åtgärder, som med den enskildes medgivande kan utväxlas mellan de verksamheter som ger habilitering eller rehabilitering. Under förutsättning att den enskilde begär det, bör en plan också kunna överlämnas till kommunen som bas för kommunens sociala, psykologiska och pedagogiska stödåtgärder. Planen bör vara så utformad att den ger möjlighet till uppföljning, utvärdering och föränd-ringar. I sammanhanget finner jag skäl att nämna att har haft ett regerings-uppdrag att förstärka och intensifiera sina rådgivnings- och informations-insatser till huvudmännen angående individuella planer enligt LSS och individuella habiliterings- och rehabiliteringsplaner enligt HSL (se prop. 1999/2000:79 s. 125 f.). presenterade en slutrapport i projektet . I rapporten framhålls att det är väsentligt att en individuell plan finns för att den enskilde själv skall kunna vara delaktig i arbetsprocessen. Att planeringen dokumenteras i en särskild plan är även en förutsättning för att arbetssättet skall kunna bidra till förbättrad samverkan mellan olika verksamheter som brukaren har kontakt med. Det kan konstateras att det i den aktuella bestämmelsen i 3 b § HSL talas om en uttrycklig plan av vilken planerade och beslutade insatser skall framgå. Det framgår av såväl förarbeten som nämnda rapport att genom att en plan upprättas skall individen få inflytande över vilka insatser som planeras, och planen skall utgöra ett stöd för patienten och därvid underlätta vid patientens kontakter med andra verksamheter. Därutöver skall planen vara så utformad att den ger möjlighet till uppföljning, utvärdering och förändringar. Mot bakgrund av det anförda ligger det enligt min mening i sakens natur att planen skall dokumenteras skriftligen och på ett sådant sätt att patienten kan erhålla en kopia av sin individuella plan. Min bedömning är således att det i förevarande fall hade varit lämpligt att upprätta en plan i form av ett särskilt dokument. Genom att endast föra in relevanta uppgifter i den patientjournal som upprättats hos respektive journalföringsskyldig anser jag inte att syftet med en individuell plan uppnås. Lagstiftningen ställer dock inte något uttryckligt krav på att planen skall utgöras av ett separat skriftligt dokument. Mot den bakgrunden vill jag inte kritisera för att så inte har skett i det aktuella fallet. Jag finner dock skäl att översända en kopia av detta beslut till för kännedom och eventuellt beaktande vid en översyn av lagstiftningen. Ärendet avslutas med de påpekanden som gjorts. Kritik mot (), rättspsykiatriska avdelningen i , angående handläggningen av ett ärende rörande avskilj-ning av en häktad person som var intagen för rättspsykiatrisk under-sökning (Dnr 278-2001) framförde i en anmälan till JO klagomål mot RMV, rättspsykiatriska avdelningen i . Han anförde bl.a. följande. När han skulle transpor-teras från den rättspsykiatriska avdelningen till för EEG-undersökning protesterade han då personalen ville sätta handfängsel på honom. Efter en viss diskussion kom han och en vårdare att börja "putta" på varandra. Detta resulterade i att vårdaren beslöt att han skulle isoleras. Han låstes in och släpptes inte ut förrän påfölj-ande dag . Inledningsvis rekvirerades från Rättspsykiatriska avdelningen i patient-journalen rörande H.Z. med avseende på hans avskiljande från andra patienter . Av patientjournalen framgick att H.Z. inkommit som häktad för rättspsykiatrisk undersökning och att sjukvård skulle ges vid behov enligt hälso- och sjukvårds-lagen (1982:763). Av en daganteckning (kardexblad) framgick följande. Har fått tid till EEG . En diskussion angående handfängsel avslutas med att H.Z. kastar igen exp.dörren. När personal går ut för att tala med honom om detta är pat. hotfull och handgemäng uppstår. isoleras enl. häkteslagen. Av en daganteckning (journalblad) (skall enligt uppgift av avdelningschef rätteligen vara ) framgick följande. I samband med att patienten skulle komma till för EEG-undersökning infor-merades han om att han på grund av att han var häktad måste gå i handbojor. Han blev oerhört uppbragt över detta och sade att han vägrade följa med. Han hade svårt att lugna sig och upprörd-heten övergick i aggressivitet. Han tryckte upp en försteskötare mot väggen och försökte uppvigla medintagna till någon form av demonstration. Man var därför tvingad att trycka på larm och be om att få hjälp. Han togs ut till isoleringen och var då fortfarande mycket upprörd och indignerad men ej längre aggressiv. Det bestämdes att han skulle avskiljas enligt häkteslagen och att han fick stanna kvar på isoleringen . Först var han så pass lugn och samlad att man kunde resonera med honom och tala med honom. Han var aldrig psykotisk utan endast aggressivt utagerande . fick han åter-vända till avdelningen. anmodades att inkomma med utredning och yttrande angående den formella handläggningen i samband med avskiljandet av H.Z. Remissvaret skulle innehålla en redogörelse för vilka rättsregler som utgjorde grund för avskiljandet. inkom med ett remis-svar under-tecknat av överdirektören . Av remissvaret framgick följande. intogs som häktad på Rättspsykiatriska avdelningen i för att genomgå en rättspsykiatrisk undersökning. I samband med att han skulle genomgå en EEG-undersökning på , ansågs det av säkerhetsskäl nödvändigt att han belades med handfängsel. Han blev oerhört uppbragt över detta och sade att han vägrade att följa med. Han hade svårt att lugna ned sig och upprördheten övergick i aggressivitet. Med anledning av att han uppträdde hotfullt och att handgemäng uppstod överfördes han kl. 1l.30 till isoleringsavdelningen, där han vistades tillsammans med två mentalskötare till till k1. höll sig jourhavande läkare informerad om hans tillstånd och avdelningschefen hade kännedom om att han var avskild. Rättslig grund för avskiljandet Enligt 26 § lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen) är bl.a. 20 § lagen (1991:l128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) tillämplig på häktade som förts över till en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. Av 20 § LPT följer att en patient får hållas avskild från andra patienter om det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Av förarbetena till 26 § häkteslagen (prop. 1990/91:58 s. 520 ff) framgår att möjligheterna att använda tvångsåtgärder mot den som är häktad och intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning skall vara desamma som för den som är häktad och genomgår rättspsykiatrisk vård. Enligt RMV:s uppfattning kan tillämpning av bestämmelserna i till vilka 26 § häkteslagen hänvisar ske i olika syften. För intagna på RMV:s undersökningsenheter som är föremål för vård enligt LRV tillämpas bestämmelserna i 18-24 §§ LPT i medicinskt behandlingssyfte. För de intagna som är häktade men inte föremål för vård kan samma bestämmelser tillämpas i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet. Av bifogad "PM om tvångsåtgärder" (här utelämnad, JO:s anm.), daterad , framgår RMV:s tolkning av vilka bestämmelser som gäller för vidtagande av tvångsåtgärder enligt 18-24 §§ LPT vid de rättspsykiatriska undersöknings-enheterna.