frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Stadsdelen är inte av annan uppfattning än i den meningen att det krävs starka skäl för att ändra en pågående insats. I det avseendet anser stads-delen inte att det är någon skillnad avseende vilka krav på utredning som ska vara uppfyllda om det är fråga om en nyprövning utifrån att beslutet gått ut eller omprövning av ett tidigare beslut. Konsekvensen av den ena eller andra formen vid beslutsfattandet blir densamma. Att göra olika bedömningar av en skildas stödbehov utifrån om det är fråga om omprövning eller nyprövning kan inte stadsdelsförvaltningen anse riktigt. För ett sådant ställningstagande talar även vad Regerings-rätten uttalat i ovan nämnda referat angående vilka omständigheter som kan beaktas vid en om-prövning. Det kan ur ett praktiskt synsätt också ifrågasättas om det överhuvudtaget är möjligt. Mot ett sådant synsätt talar kravet på likställighet i kommunen men framförallt att det inte är möjligt att anlägga ett sådant bedömningssätt när det är fråga om enskildas behov av stöd som är det väsentliga. Till grund för beslutsfattandet ligger ju alltid en individuell bedömning med utgångs-punkt i att kravet på goda levnadsvillkor i 7 § LSS ska uppfyllas. Utifrån detta synsätt blir frågan om tidsbegränsning av beslut eller förbehåll om omprövning närmast ett ställningsta-gande till en arbetsmetod eller en annan. Förvaltningen hävdar att arbetsmetodens tidsbegränsning av beslut kopplat till kravet på uppföljning är tydligare för såväl enskilda som stadsdelen. Inte heller anser stadsdelsförvaltningen att den enskildes behov av trygghet åsido-sätts eftersom det självklart alltid ska finnas en kontakt mellan förvaltning och den enskilde angående beslutets utformning och insatsens innehåll. Det kan dock ock-så för den enskilde vara en fördel att denna kontakt formaliseras genom ansökan och utredning. För att detta inte skall inverka på den enskildes trygghet är det nödvändigt med information om lagens och även de kommunala riktlinjernas betydelse för kontinuitet i bedömningen. Tidsbegränsningen och den enskildes behov av trygghet utvecklas närmare nedan. Det ovan beskrivna arbetssättet är en del av det uppföljnings- och kvalitetssäkrings-arbete som stadsdelsförvaltningen bedriver. Som exempel kan nämnas att stads-delsförvaltningen arbetar utifrån de omfattande riktlinjerna som gäller hela staden för kvalitetssäkring av alla verksamheter. Beslutet gäller som anges i beslutet. När den gått ut upphör beslutet att gälla. Någon annan innebörd finns inte. Avsikten är dock inte att detta ska ske tidigare än en uppföljning och ett nytt beslut fattats. Kontinuiteten i en insats för en funktionshindrad måste tillgodoses. I data-systemet för handläggning säkras uppföljningstiden genom att den förs in när beslutet fattas. Därefter kontrolleras tiderna för uppföljning en gång . Efter uppföljning av det gällande be-slutet fattas alltså ett nytt beslut varvid naturligtvis tillämpliga handläggnings-reg-ler i förvalt-nings-lagen följs. Är det inte fråga om ändrade förhållanden kan en en-kel ansökan göras av den enskilde. sker detta som uppföljning görs vid hembesök. Inte sällan är det fråga om att enbart konstatera att förhål-lan-dena är desamma som tidigare och att något nytt inte inträffat och den enda ändringen i förhållande till det äldre beslutet blir att tiden i det nya beslutet för-längs. Tidsbegränsning i förhållande till den enskildes behov av trygghet Som angivits ovan anser stadsdelsförvaltningen att den enskildes behov av trygg-het tillgodoses genom kravet på uppföljning. Det innebär att stadsdels-förvalt-ningen anser att behovet av trygghet inte enbart är kopplat till tidsbegräns-ning av beslut utan måste ses i ett vidare perspektiv. Genom uppföljningen får beslutsfat-taren rent faktiskt möjlighet att försäkra sig om att den enskilde verk-ligen får de goda levnadsvillkor som insatserna i LSS ska tillförsäkra denne. Stadsdelsförvalt-ningen anser inte att det är nackdel för den enskilde att tids-begränsa beslut under förutsättning att handläggningen sker på sätt som angivits ovan. Inte heller anser stadsdelsförvaltningen att kravet på att insatserna enligt 7 § LSS ska vara varak-tiga motverkas enbart med hänvisning till att beslutet tids-begränsas. Tvärtom an-ser stadsdelförvaltningen att genom att tydligt för den enskilde ange tiden för be-slutets giltighet finns en naturlig tid för ett nytt ställ-ningstagande. Vissa funk-tionshindrade har stort behov av detta eftersom förhål-lande förändras me-dan andras är mindre. Som angetts ovan finns det inte något som hindrar att man i vissa fall fattar beslut med längre tidsperioder än efter en individuell be-dömning. Till stadsdelsförvaltningen har det inte fram-kommit några klagomål i detta hänseende från funktionshindrade eller deras legala företrädare. intention med tidsbegränsningen av besluten har aldrig varit att åstadkomma en möjlighet att snabbt kunna dra in insatser för enskilda. Istället bör stadens policy och arbete med funktionshindrade lyftas fram som mot-vikt till ett sådant synsätt. Generellt för staden gäller att bedömning och hand-lägg-ning i LSS-ärenden ska ske på ett för den enskilde så tryggt sätt som möjligt. Detta åstadkoms bl.a. genom ett omfattande arbete, där många stadsdelars hand-läggare är delaktiga, för att utarbeta nya och mer preciserade riktlinjer för stadens arbete med funktionshindrade där LSS är tillämplig. anser att man vid behandling av tidsbestämda beslut för funktionshindrade också måste beakta att lagstiftaren möjliggjort tidsbegränsade beslut för rätten till assistans-ersättning för funktionshindrade. Beslut om assistans-ersättning beviljas enligt 6 § . Motsvarande skäl för tidsbegränsning finns även för många av de insatser som ges med stöd av LSS. Tidsbegränsning och 8 § LSS Mot bakgrund av vad stadsdelsförvaltningen anfört om rutinerna för handläggningen av tids-begränsade beslut uppfylls kraven som ställs i 8 § LSS. En annan handläggning än den som 8 § LSS ger uttryck för kan aldrig accepteras och det är handläggarna väl medvetna om. Tidsbegränsat beslut som går den enskilde emot Vill den enskilde att beslut ska ges för än den tid som bistånds-bedö-maren föreslår ska om den kortare tiden vidhålls beslutet betraktas som ett delvis avslag. Som angivits ovan följer stads-delsförvaltningen förvaltningslagens be-stämmelser när ett nytt beslut fattas. Det innebär att rättstryggheten för den en-skilde tillgodoses vad gäller rätten att ta del av uppgifter, motivering av beslut, underrättelse om beslut och överklagandehänvisning. JO inhämtade att det i kommuns riktlinjer avseende handikapp---omsorg inte finns någon rekommendation om tidsbegränsning av beslut enligt LSS. JO tog även del av kommunens riktlinjer angående handläggning och dokumen-tation inom social-tjänsten. I dessa anförs bl.a. följande. Alla beslut enligt SoL (socialtjänstlagen, JO:s anm.) och LSS skall tidsbegränsas. Undantag kan dock förekomma för t.ex. beslut som gäller eget boende i särskilda boendeformer. I ett beslut anförde JO följande. Enligt förvaltningsrättslig praxis är möjligheten att ompröva ett förvalt-nings-beslut till den enskildes nackdel starkt begränsad. Ändring eller återkallelse, av annan anledning än rena förbiseendefel, anses kunna ske om beslutet har försetts med återkallelseförbehåll, av tvingande säkerhetsskäl eller om beslutet har blivit oriktigt på grund av att den enskilde har vilselett myndigheten. I det rättsfall som har nämnts i remissvaret (RÅ 2000 ref. 16) fann Regeringsrätten att ett beslut om fortlöpande bistånd enligt 6 § i den dåvarande social tjänstlagen (numera 4 kap. 1 § socialtjänstlagen, 2001:453, SoL) skulle kunna omprövas i större omfattning än vad som annars gäller. Regeringsrätten anförde att när ett beslut avsåg ett fort-löpande bistånd utan någon angiven tidsbegränsning kunde skälen för ompröv-ning vara så starka - exempelvis om biståndsbehovet väsentligt hade förändrats - att ett absolut förbud mot omprövning inte borde uppställas. Det kunde dock, enligt Regerings-rätten, inte komma i fråga att låta ändringar av andra förhållanden än sådana som hade kunnat beaktas vid det ursprungliga ställningstagandet få för-anleda en omprövning. I och med Regeringsrättens uttalanden - som rimligen bör kunna tillämpas även avseende beslut om insatser enligt LSS - har klargjorts att det inte föreligger något absolut förbud mot omprövning till nackdel för den enskilde såvitt avser beslut om en insats enligt LSS som löper utan tidsbegränsning. Frågan om när skälen för en omprövning är tillräckligt starka får avgöras i rättstillämpningen. I remissvaret har som bakgrund till tidsbegränsningen av beslut anförts att det i tiden före det ovan nämnda rättsfallet var oklart om det över huvud taget var möjligt att ändra gynnande beslut. Därför har besluten, enligt stadsdelsnämnden, tids-begrän-sats för att möjliggöra en ändring av ett beslut när förhållandena för den enskilde har förändrats. Andra skäl för tidsbestämningen är, enligt nämnden, likställigheten mellan kommun--medlemmarna och kravet på att beslut kontinuerligt skall följas upp och utvärderas. För egen del vill jag anföra följande. LSS är en rättighetslag för personer med omfattande och varaktiga funktions-hinder. Verksamhet enligt lagen skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Den skall präglas av kontinuitet och respekt för den enskildes självbestäm-mande. Målet med verksamheten skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Enligt 7 § LSS skall den enskilde genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade. Insatserna skall anpassas till mottagarens individuella behov samt utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. Med hänsyn till den enskildes behov av trygghet och av en så normal livssituation som möjligt ifrågasätter jag en ordning där beslut om insatser enligt LSS alltid tids-begränsas. Jag har förståelse för att nämnden anser det lämpligt att tids-begränsa ett beslut när det gäller sådana insatser där det kan förutses att den enskildes behov av insatsen varierar över tiden, t.ex. insatser i form av ledsagar-service, biträde av en kontakt-person eller avlösarservice. I andra fall kan det vara mindre befogat med en tids-begränsning. Som ett sådant exempel kan nämnas ett beslut om särskilt anpassad bostad för en vuxen funktionshindrad person, för vilken det inte kan förutses någon förändring av behovet inom överskådlig tid. Av remissvaret framgår att nämnden gör en individuell bedömning i varje fall om hur som kan vara lämplig. Vad gäller särskilda boen deformer kan det, enligt nämnden, vara fråga om ett tidsbegränsat beslut som gäller , medan det i andra fall kan vara fråga om kortare tidsperioder. Enligt min mening bör det i varje enskilt fall även övervägas om det är nödvändigt med en tidsbegräns-ning. Jag kan konstatera att det i kommuns riktlinjer angående hand-läggning och dokumentation inom anges att undantag från tids-begränsning av beslut enligt SoL och LSS kan förekomma för t.ex. beslut som gäller eget boende i särskilda boendeformer. Som jag har nämnt inledningsvis uppmärksammades vid inspektionen ett ärende där den enskilde vid upprepade tillfällen inte hade erhållit besked om sin rätt till fortsatt avlösarservice förrän långt efter att tidigare tidsbegränsade beslut hade upphört att gälla. Om en tidsbegränsad insats skall fortgå är det givetvis, som jag framhöll i protokollet från inspektionen, viktigt att ett nytt beslut fattas innan den tidigare perioden löpt ut. Ett nytt beslut bör föregås av en uppföljning av insatsen och skall fattas innan det tidigare beslutet har upp--hört att gälla. Som stadsdelsnämnden har anfört i remissvaret är vad som framkom vid inspektionen i detta hänseende inte acceptabelt. I sammanhanget vill jag tillägga följande om den formella handläggningen. Enligt 8 § LSS skall insatser enligt lagen ges den enskilde endast om han begär det. Vid tidsbegränsade beslut krävs därför en ansökan från den enskilde innan ett nytt beslut kan fattas. Det finns också anledning att erinra om att ett tidsbegränsat beslut delvis går den en-skilde emot om ansökan avser en insats som skall gälla tills vidare eller än den som har beslutats. I sådant fall gäller förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om bl.a. kommunikation, motiver-ing av beslut, under-rättelse om beslut och upplysningar om hur man överklagar ett beslut. Vidare är det viktigt att ett beslut är tydligt. Av beslutet skall det framgå vad den enskilde har ansökt om och vad han eller hon har beviljats. Det skall även framgå om beslutet helt eller delvis har gått sökanden emot eller om hjälpen har utgått på annat sätt än vad som har angetts i an-sökan. Fråga om en försäkringskassas och att informera om en förestående lagändring (Dnr 2483-2002) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. Enligt 13 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, i dess lydelse före , utgick vårdbidrag fr.o.m. den månad då rätt till förmånen inträtt. Bidraget fick dock inte utges tillbaka än före ansökningsmånaden. Fr.o.m. får vårdbidrag inte utges tillbaka än den månad då ansökan om vårdbidrag gjordes. Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ansökningar om vårdbidrag som gjordes före lagändringen (SFS 2001:1110). anförde i en anmälan mot läns allmänna försäkringskassa i huvudsak följande. insjuknade deras son i diabetes. En kurator vid i informerade dem om att de hade på sig att lämna in en ansökan om vårdbidrag till . När de kontaktade fick de motsvarande information. Kassan nämnde aldrig att aktuell lag fr.o.m. skulle ändras på så sätt att vårdbidrag kan utges retroaktivt. Inte heller när de skickade efter ansökningshandlingarna från fick de information om att de - för att få retroaktiv ersättning - måste ge in sin ansökan . Enligt uppgift fick information om lagändringen under den senare delen av december. Inte ens då gav kassan dem några upplysningar i frågan. har beslutat att vårdbidrag skall utges fr.o.m. . På grund av bristande upplysningar från kassans sida har de gått miste om vårdbidrag för tiden , då sonen insjuknade, till . Efter remiss anförde genom direktören i huvudsak följande. Den lagändring som E.J. refererar till är den SFS 2001:1110 som utfärdades och som utkom från trycket . Den avser lag om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. Lagen trädde i kraft och föreskriver att 13 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag skall ha ny För ansökningar om vårdbidrag som gjorts före ikraftträdandet gäller äldre föreskrifter. Kassan har inte förrän författningen fysiskt kom till kassan , uppmärksammat lagändringen. Visserligen aviserades lagändringen i regeringens proposition 2001/02:1 (budgetpropositionen ), men tyvärr uppmärksammade inte kassan detta. Först kunde därför det ansvariga kvalitets- och utvecklingsteamet gå ut med information om lagändringen till samtliga handikapp- och vårdbidragshandläggare i länet. har även informationen getts skriftligt till länets barnkliniker. Om kassan hade tagit del av förslaget i budgetpropositionen hade kassan kunnat informera om den föreslagna ändringen och möjligtvis också kunnat förhindra att den uppkomna situationen inträffade. Av handlingarna i ärendet framgår att E.J. begärde ersättning för tillfällig vård av barn. I samband därmed finns inga handlingar eller noteringar som refererar till vårdbidrag. Tyvärr saknas journalanteckningar angående de telefonkontakter som E.J. säger sig ha haft med kassans handläggare angående vårdbidragsfrågan . Inte heller finns det journalanteckningar från det tillfälle då ansökningshandlingar om vårdbidrag begärdes . Däremot framkommer av journalanteckningar från att E.J. haft kontakt med kassahandläggare angående vårdbidrag. Det är först som E.J. informeras om de nya regler som trätt i kraft fr.o.m. . Kassan kan inte bedöma om de kontakter som föregått kontakten skett med handläggare inom det aktuella ärendeslaget eller med andra handläggare. Även om det varit enligt det senare är kassan ändå inte utan skuld till att informationen om förestående lagändring brustit. Det ansvaret anser kassan måste åvila kassan som myndighet och inte enskilda tjänstemän. Det inträffade visar på vikten av att förändringar inom lagstiftningen kommer berörda tjänstemän tillhanda så fort som möjligt. Kassan kommer därför att se över sina rutiner för att inte ovanstående förhållanden skall upprepas. Härefter anmodades () att redogöra för i vilken utsträckning och - om så sker - på vilket sätt verket i allmänhet lämnar försäkringskassorna information om förestående lagändringar, framför allt där kan förväntas mellan riksdagsbeslut och ikraftträdande. Vidare anmodades verket att redogöra för den eventuella information som lämnades till försäkringskassorna inför beslut att ändra den aktuella bestämmelsen. anförde genom enhetschefen följande. En viktig uppgift för RFV är att informera om bestämmelser i den lagstiftning som rör den allmänna socialförsäkringen och då även föreslagna men ännu inte beslutade regeländringar. RFV informerar dock inte om förslag till regeländringar som verket får reda på under hand. När däremot en proposition är lagd bedömer RFV om förslaget är av intresse för . Om så är fallet lämnar RFV information i . Om den föreslagna ändringen i tiden ligger nära en inplanerad konferens/utbildning lämnas information också den vägen. beslutade regeringen propositionen 2001/02:1 (budgetpropositionen ). RFV ordnade en konferens för försäkringskassorna. Målgruppen för konferensen var försäkringsläkare och handläggare hos . På denna konferens in formerade RFV om den föreslagna ändringen i 13 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. I Meddelande 132:2001-12-20 informerades försäkringskassorna om den ändring i ovanstående paragraf som beslutade om . Även om RFV kunde ha varit snabbare på att informera om den beslutade lagändringen har även som egen myndighet ett ansvar för att följa med på vad som sker på lagstiftningens område. anförde i en kommentar till remissvaret bl.a. följande. Den eller de tjänstemän hos som deltog i borde ha fört informationen om den förestående lagändringen vidare. Även RFV har gjort fel genom att före lagändringen ge ut information om den. Av E.J:s och T.M:s anmälan framgår att de för den utgick från att den lagändring som är aktuell i ärendet redan var beslutad då de hade sin första kontakt med . Så var emellertid inte fallet. Lagändringen - att avskaffa möjligheten att få vårdbidrag retroaktivt före ansökningsmånaden - föreslogs i budgetpropositionen 2001/02:1 som avlämnades till . Med anledning av propositionen väcktes motioner med yrkande om avslag på regeringens förslag. beslöt i saken . utfärdades lagen (2001:1110) om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. Denna lag kom från trycket . Först fr.o.m. denna dag hade således försäkringskassorna tillgång till lagen i dess nya lydelse. Det är självfallet skyldighet att känna till lagändringar inom ansvarsområde. Det är därför viktigt att, som kassan anfört, berörda tjänstemän så fort som möjligt får kännedom om dessa. Det skulle också vara ytterst värdefullt om kassan hade möjlighet att hålla sig informerad om nära förestående lagändringar. Det bör dock enligt min mening inte primärt ankomma på varje enskild försäkringskassa att på eget initiativ skaffa sig den informationen. Den uppgiften, och att föra informationen vidare till kassorna, bör snarare ligga på . Enligt verkets remissvar lämnar också verket i vissa fall sådan information genom . Det har dock inte kommit fram att verket på detta sätt informerade om förslaget i budgetpropositionen att avskaffa möjligheten att få vårdbidrag retroaktivt före ansökningsmånaden, vilket jag anser hade varit befogat. Att endast upplysa om den föreslagna ändringen vid en konferens anser jag inte tillräckligt. har framfört att den eller de tjänstemän hos som deltog i den aktuella konferensen borde ha informerat sina kolleger om den föreslagna lagändringen. Jag vill här säga att det i ärendet inte har kommit fram om någon tjänsteman vid läns allmänna försäkringskassa verkligen närvarade vid konferensen. Oavsett hur det var med den saken anser jag att det är ett för stort krav att ställa att det som framförs vid en konferens för handläggande personal senare skall spridas till samtliga tjänstemän som kan beröras av informationen. har också framfört kritik mot för att verket först informerade om den beslutade lagändringen. Detta vill jag kommentera på följande sätt. Lagändringen kom ut från trycket , vilket var . informerade försäkringskassorna om ändringen , dvs. Verket måste få rimlig tid på sig att ta del av den nya lagtexten och utarbeta den information som skall gå ut till kassorna. Jag anser inte att verket i detta fall överskred gränsen för vad som kan anses skäligt. Sammanfattningsvis anser jag att jag inte kan kritisera för att kassan, innan den fick kännedom om den då beslutade lagändringen, gav E.J. Vad gäller anser jag att verket - förutom att lämna information vid en konferens - borde ha upplyst kassorna om den föreslagna lagändringen. Det inträffade illustrerar följden av att tiden mellan beslut om en lagändring och dess ikraftträdande blir alltför kort. Det drabbar både den enskilde och de organ som skall tillämpa lagen, den enskilde givetvis hårdast. JO prövar inte frågor om skadestånd eller annan ersättning. vill jag dock - utan någon egen bedömning av skillnaderna mellan fallen eller de andra omständigheter som kan vara relevanta - nämna att regeringen i ett ärende beslutade att betala ut ersättning ex när en person fått bristfälliga upplysningar på grund av att en försäkringskassa inte känt till en lagändring. Med hänsyn till vad som kommit fram i detta ärende finner jag skäl att översända kopior av detta beslut till () och socialförsäkringsutskott för kännedom. Ett ärende mot och en försäkringskassa om ett felaktigt informationsbrev (Dnr 3849-2002) Med anledning av en anmälan mot läns allmänna försäkringskassa meddelade JO ett beslut med följande innehåll. har klagat på innehållet i en skrivelse daterad som han - i egenskap av ombud för R.K., född - har fått från i ett arbetsskadeärende. Till anmälan har han fogat en kopia av skrivelsen. skrivelse är ställd till ombudet . och sänd för kännedom till R.K. Av skrivelsen framgår bl.a. att kassan har tagit emot R.K:s anmälan om arbetsskada och att denna kommer att skan Enligt skrivelsen kommer ett informationsbrev med felaktig information automatiskt att sändas till R.K., och har inte möjlighet att göra ändringar i eller att stoppa brevet. Anmälan har remitterats till och () som har anmodats att yttra sig över vad som har anförts i anmälan. I ett remissvar har , företrädd av direktören , anfört följande. inkom till ett fax från K.P. där han anhöll om att skyndsamt skulle handlägga arbetsskadeärendet avseende R.K. inkom ett nytt fax där K.P. yrkar på livränta och omgående prövning av arbetsskadan. inkom anmälan om arbetsskada från R.K:s arbetsgivare. Med anledning av det ärendehanteringssystem som införts på försäkringskassorna sändes anmälan om arbetsskada till Dokumenthuset för skanning. Skanningen medför att ett informationsbrev automatiskt sänds till den anmälan avser. hade vid den aktuella tidpunkten ingen möjlighet att stoppa utskicket av detta brev eller att förändra dess innehåll. Eftersom redan hade mottagit ett yrkande om ersättning och påbörjat handläggningen av ärendet sändes ett brev till K.P. där rutinen beskrevs och där beklagade de felaktigheter som med hänsyn till det aktuella ärendet fanns i brevet. i har under ärendets gång uppmärksammat RFV på det aktuella problemet. I meddelande Im 2002:156 meddelar RFV att det nu har införts möjligheter att hindra att nämnda informationsbrev med automatik sänds ut.