frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — i kommun har dock haft det yttersta ansvaret för att E.M. fick det stöd och den hjälp hon behövde från . Med den utgångs-punkten och med nämndens kännedom om familjens situation borde nämnden ha klargjort på vilket sätt kommun avsåg att bistå E.M. vid hemflyttningen samt hur hennes behov av stöd och hjälp skulle följas upp. Om nämnden hade gjort detta, skulle det ha framkommit att kommun för sin del inte planerade att vidta några åtgärder och eventuella missförstånd i frågan om vilka insatser för E.M. som respektive kommun skulle svara för, hade kunnat undvikas. Att det, såvitt kan utläsas av utredningen, inte har förekommit någon närmare diskussion mellan de berörda socialnämnderna angående just dessa frågor har sannolikt bidragit till att E.M. inte fick det stöd och den hjälp som hon uppenbart var i behov av i samband med hemflyttning-en. Även om det främst är i kommun som bär ansvaret för detta, kan nämnden i kommun inte undgå viss kritik i detta hänseende. placerades E.M. tillfälligt i ett familjehem eftersom S.M. då avtjänade ett fängelsestraff och M.M. på grund av sjukdom inte hade förmåga att ensam ta hand om barnen. Det kan ifrågasättas om i kommun därefter inte borde ha aktualiserat en djupare utredning för att klarlägga E.M:s förhållanden i hemmet. Inte minst vad som framkom efter familjens flyttning till kommun ger vid handen att detta hade varit motiverat. Jag har emellertid inte underlag för att hävda att det förelåg en skyldighet för nämnden i kommun att inleda en utredning. Jag riktar därför inte någon egentlig kritik mot nämnden på denna punkt. Fråga om socialnämnden varit passiv i ett ärende angående en elev i som "skolvägrade" (Dnr 4298-2001) Elevvårdsteamet vid i kommun klagade på hur i kommun har handlagt ett ärende angående en högstadieelev, , som inte fullgjorde sin skolplikt. Elevvårdsteamet anförde att skolan gjort flera anmälningar till socialnämnden som dock varit passiv. arbetsutskott i kommun anförde i ett yttrande över anmälan i huvudsak följande. Den aktuella eleven har varit aktuell för utredning enligt socialtjänstlagen , dels och dels 2001-l0-19 till och med 200l-12-21. handlägger ej elevvårdsärenden som det påstås i skrivelsen till JO. Det ansvaret åvilar skolan med stöd av skollagen. handlägger socialtjänstärenden enligt socialtjänstlagen. Utredningar enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen har förekommit . Båda dessa utredningar är avslutade och planeringen i ärendet är att ett nytt familjerådslag ska genomföras med fokus på följande frågeställningar. - Var ska eleven bo? Vad behöver eleven för att må bra? - Hur ska skolgången se ut? Hur och när ska uppföljning ske? Frågeställningarna är framtagna tillsammans med elevens föräldrar och familjerådslaget beräknas genomföras . har det genomförts en utredning som startades och avslutades . Eleven erbjöds då bistånd enligt socialtjänstlagen i form av kontaktperson. En person föreslogs som skulle få uppdraget som kontaktperson - familjen avböjde då dom ansåg att personen ej passade. Ovanstående samt de handlingar som redovisas i ärendet visar att haft ett aktivt arbetssätt och att utredningstiden ej varit så lång som påstås i anmälan. har och under den pågående utredningen aktivt arbetat för att finna lösningar på elevens problem. Planeringen när det gäller familjerådslag redovisas ovan. pågår ett särskilt utvecklingsprojekt mellan skola och socialtjänst för att stärka samarbetet, utveckla arbetsmetoder och för att skapa förståelse för respektive huvudmans roll, bland annat utifrån socialtjänstlagen och skollagen. Projektet kommer att fortsätta. I detta elevärende har skollagens möjligheter ej tillfullo nyttjats för att bereda eleven undervisning. anser att förvaltningen gjort ett bra arbete i detta mycket komplicerade ärende. Till remissvaret fogades handlingar ur socialförvaltningens akt angående N.N. En representant för elevvårdsteamet yttrade sig över remissvaret och anförde därvid följande (åberopad bilaga har här utelämnats). Av socialnämndens yttrande framgår att inte handlägger elevvårdsärenden. Benämningen elevvårdsärende är självklart skolans och vi har inte åsikter om på vilket sätt benämner ärenden av detta slag. Däremot anser vi att vi gjort allt som skollagen kräver - och mer därtill - för att åstadkomma skolgång för eleven i fråga. Utöver det utdrag ur elevvårds-journalen som medföljer som bilaga, har vi naturligtvis haft många möten inom skolan, kontakter med hemmet, barn- och ungdomspsykiatriska kliniken och personal från samt tagit många formella beslut i elevvårdskonferensen. När alla våra ansträngningar inte räckte till och vi oroade oss för att en ung människas framtid skulle gå till spillo, ville vi ha den hjälp som vi tror att kan ge genom att stödja familjen eller på annat sätt. I nämndens yttrande ges ett antal frågeställningar inför ett beslutat familjerådslag. Det låter alldeles utmärkt, men kommer i våra ögon alldeles . Dessa åtgärder borde ha satts in redan som ett resultat av utredning som avslutades , dvs. i årskurs sju. Då hade eleven kanske haft en chans till normal skolgång. har hela årskurs åtta och drygt halva årskurs nio gått och eleven har gått miste om en ännu större del av . Från del handlar det naturligtvis om prioriteringar. Vi i elevvårdsteamet på Frösåkersskolan anser att man måste prioritera en ung människa innan det är . JO inhämtade per telefon upplysningar från socialförvaltningen beträffande socialförvaltningens handläggning . I ett beslut anförde JO följande. Enligt 3 kap. 1 § skollagen (1985:1100) har alla barn som är bosatta i landet skol-plikt. Skolplikten motsvaras av en rätt till utbildning inom det offentliga skol-väsendet för barn och ungdom. För att inga skolpliktiga barn skall gå miste om denna rättighet innehåller skollagen bestämmelser dels i 3 kap. 13 § skollagen angående kommunens skyldighet att se till att skolpliktiga elever i dess skola får föreskriven utbildning, dels i 3 kap. 15 § skollagen rörande barnets vårdnads-havares skyldighet att se till att barnet fullgör sin skolplikt. Skollagen innehåller även en bestämmelse om närvaroplikt för den enskilde eleven. Enligt 3 kap. 11 § skall varje barn som fullgör sin skolplikt inom det offentliga skol-väsendet för barn och ungdom eller på något annat sätt, delta i den verk-samhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om barnet inte är sjukt eller har annat giltigt skäl att utebli. skall enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, som motsvarar 12 § i socialtjänstlagen (1980:620), verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. skall utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från nämnden (11 kap. 1 § SoL, som motsvarar 50 § socialtjänstlag). Om det uppstår problem angående en elevs skolgång är det i första hand en fråga för skolan att lösa tillsammans med eleven och dennes föräldrar. Omständighe-terna beträffande en elevs frånvaro från skolan kan dock i vissa fall vara sådana att social-nämnden behöver utreda om det finns något behov av stöd eller hjälp från social-tjänstens sida. Först synes hennes skolgång ha börjat att fungera på ett tillfredsställande sätt. Skolan och försökte att finna en lösning på problemet. Mot bakgrund av den långa tid som N.N. hade "skolvägrat" kan man inte påstå att myndig-heternas arbete med att få henne tillbaka till skolan var framgångsrikt. Det måste emellertid beaktas att ärendet angående N.N. otvivelaktigt har varit ovanligt komplicerat. Om detta vittnar både de uppgifter som skolan har lämnat och vad som kom fram vid nämndens utredning. Det ligger i sakens natur att man kan ha olika synpunkter på hur socialnämnden och skolan har handlagt N.N:s ärende och de bedömningar som därvid har gjorts. Vad som kommit fram har dock inte föranlett mig att på eget initiativ inleda nå-gon utredning av skolans handläggning. När det gäller socialnämndens agerande har jag inte underlag för att hävda att nämnden varit passiv på så sätt att den inte tagit N.N:s problem på allvar. Tvärtom har nämnden inlett utredningar och försökt finna olika lösningar på problemet. Detta hindrar inte att det finns frågetecken rörande nämndens handläggning. Jag kommer att särskilt behandla dels hur familjens förhållanden har belysts i nämndens utredningar, dels verkställigheten av beslutet om kontakt-person. Med anledning av anmälningar från skolan och från BUP utförde socialnämnden två utredningar angående N.N. Den första utredningen inleddes och avslutades . Den andra utredningen påbörjades och blev klar . När det gäller den utredning som påbörjades vill jag inled-ningsvis påpeka att en utredning som gäller om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd skall enligt 11 kap. 2 § andra stycket SoL, som mot-svarar 50 a § i socialtjänstlagen (1980:620), bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Om det finns särskilda skäl får socialnämnden förlänga utredningstiden. Den utredning som nämnden inledde skulle således ha varit klar . Såvitt framgår av nämndens yttrande och de handlingar som nämnden har fogat till sitt remissvar har något beslut inte fattats om att förlänga utredningstiden. Jag vill erinra nämnden om att detta är en lag-stadgad skyldighet. En utredning inom skall ges sådan omfattning att den kan ligga till grund för ett korrekt beslut. Hur utredningen skall läggas upp och hur omfattande den skall bli beror på bl.a. hjälpbehovets art. En utredning som rör insatser för barn och ungdom förutsätter en beskrivning av barnets behov men även av vilka resurser som finns i barnets närhet. Det är viktigt att ett beslut om en insats inte fattas utan en tillfredsställande utredning och att det gjorts en bedömning av om den aktuella åtgärden är den lämpligaste för barnet. N.N:s skolvägran föranledde självfallet frågor rörande både N.N. som person och förhållandena i hemmet. Enligt vad som kom fram vid nämndens utredning fanns det inte skäl anta att problemen var att hänföra till någon psykiatrisk problematik hos N.N. När det gäller huruvida N.N:s hemförhållanden haft någon betydelse för hennes skolvägran är det svårt att utifrån utredningarna avgöra vilka bedömningar som har gjorts i den delen. Under den första utredningen synes utredaren inte ha haft någon kontakt med N.N:s mor för att höra om hon kunde lämna några uppgifter som kunde ge en bild av N.N:s problem och om hon kanske hade något uppslag till hur man skulle finna en lösning. Någon förklaring till underlåtenheten har inte kommit fram. Än mer förvånande är att faderns förhållanden inte har berörts närmare i utredningen. bodde hos honom, och det var därför han som hade ett särskilt ansvar att hjälpa henne och se till att hon gick till skolan. Det finns knappast någon uppgift som beskriver honom som person och få uppgifter som rör hans relation till N.N. Någon beskrivning av hur han hade försökt lösa N.N:s problem finns inte alls. Det finns inte heller någon redovisning av om han kunde anses ha handlat på ett adekvat sätt eller angående hans förutsättningar för att bidra till att N.N. kunde förmås att återuppta sin skolgång. Detta är anmärkningsvärt. När nämnden utförde den andra utredningen talade utredarna med båda föräld-rarna. Det fördes diskussioner med dem om hur skolgången skulle ordnas för N.N. Utan att här närmare gå in på vad som kom fram vid de samtalen kan konstateras att det förekom uppgifter som måste ha föranlett osäkerhet beträffande föräldrar-nas förmåga att vara ett fullgott stöd för N.N. Härvid kan beaktas att skolan hade ifrågasatt faderns åtgärder för att få N.N. I något sammanhang hade skolan framfört att N.N. borde placeras i familjehem. Trots detta finns inte heller i den andra utredningen någon beskrivning eller bedömning av det stöd som N.N. fick eller kunde få från sina närmaste. En utredning inom angående barn skall så fullständigt och allsidigt som möjligt belysa problemet, dess orsaker och möjliga lösningar. Även om två utredningar har utförts är det på grund av de brister jag pekat på ovan inte möjligt att bedöma om de åtgärder som nämnden vidtog var ändamålsenliga eller tillräck-liga. Detta är självfallet inte godtagbart. Beslutet att utse kontaktperson för N.N. grundades på den utredning som avsluta-des . Förvaltningen lämnade ett förslag på en kontaktperson, som en-ligt förvaltningens uppfattning var lämplig för uppdraget, . Att förvaltningen först , dvs. efter beslutet om att N.N. skulle få en kontaktperson, kunde presentera ett namnförslag är förvå-nande med tanke på att situationen var akut och uppgiften att finna en kontaktperson därför måste ha varit prioriterad. Jag känner dock till att det i många fall kan vara förenat med stora problem att rekrytera en lämplig kon-taktperson. Även om det är djupt otillfredsställande att en kontaktperson inte kunde utses har jag inte underlag för att rikta någon kritik mot nämnden på denna punkt. Däremot kan ifrågasättas om inte svårigheten att finna en kontaktperson borde ha föranlett nämnden att aktualisera andra insatser för N.N. I ett fall som det aktuella är det viktigt att det förekommer ett nära samarbete mellan soci-altjänst, skola och barnpsykiatri. De regler om sekretess som finns för de olika myndigheterna kan i och för sig begränsa möjligheten att lämna ut vissa uppgifter. Om de berörda enskilda samtycker till att uppgifter, som normalt är hemliga, får lämnas ut utgör sekretessen inte något hinder för att de berörda myndigheterna skall kunna diskutera ärendet. I förevarande fall synes föräldrarna ha samtyckt till att skola, socialtjänst och BUP fick diskutera N.N:s ärende med varandra. Mot den bakgrunden ställer jag mig undrande till att skolan först synes ha informerats om att en kontaktperson för N.N. Såvitt framgår av utredningen förefaller skolan inte heller ha informerats om svårigheterna att finna en sådan. Det kan inte ute-slutas att informa-tionsutbytet varit mer omfattande än vad som kommit fram vid min utredning. Jag har noterat att det enligt remissyttrandet pågår ett projekt i kommunen för att stärka samarbetet mellan skola och social-tjänst. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att göra något ytterligare uttalande i denna del. Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om brister i utredningen i ett ärende angående upphörande av familjehemsplacering (Dnr 3628-2001 och 3631-2001) I en anmälan till JO framförde I.A. klagomål mot i angående handläggningen av ett barnavårdsärende rörande A., född . Makarna ., som 17 september 2001 hade uppdrag som särskilt förordnade vårdnadshavare för A., anförde bl.a. följande (JO:s dnr 3628-2001). Från början var, förutom A., även barnen . och S. familjehemsplacerade hos F.O., som är faster till alla tre barnen. När en utredning rörande A. avslutades bedömde nämnden A:s situation som lämplig och beslutade att A. inte skulle flyttas. ringde dock förvaltningen och bad dem hämta A. då hon inte längre fick bo kvar hos F.O. A. fick flytta hem till dem. Nämnden ville att A. skulle bo i en egen lägenhet men A. själv ville bo kvar hos F.O. Nämnden ansåg att det inte var möjligt för A. att bo hos F.O. eftersom hon hade "domen om misshandel på sig" och därför inte kunde vara familjehem. Nämnden hade inte beaktat A:s bästa. Nämnden hade även agerat fel på andra sätt. Den hade varken hjälpt makarna eller familjehemmet och hade inte heller lyssnat på deras önskemål. klagade på hur i hade handlagt ärendet avseende A. (JO:s dnr 3631-2001). Hon anförde bl.a. följande. Hon kom till tillsammans med A. Barnen . och S. kom 1996. Alla tre barnen bodde hos henne. bråkade hon med B. Han förolämpade henne och hon smiskade honom i rumpan. Hon berättade om händelsen för förvaltningen. Förvaltningen informerade henne om att den var tvungen att göra en polisanmälan. Hon blev kallad till förhör hos polisen och hon berättade precis vad som hade hänt. B. flyttade till sina särskilt förordnade vårdnadshavare . fick hon "domen" där det står att hon misshandlat B. Hon ringde till åklagaren och sade att hon skulle betala, inte för att "erkänna domen" men för B:s skull, så att han slapp vittna i rätten. kallade förvaltningen A. och S. till ett möte som skulle handla om en resa till . När de kom dit fick de höra att de på grund av "domen" inte skulle få komma hem till F.O., inte träffa henne eller sova över hos henne. A. och S. hämtades på förvaltningen av I.A. Både S. och A. ville bo hos F.O. men ingen lyssnade på deras önskemål. Varken hon eller barnen hade fått något stöd från nämnden. Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från socialsekreteraren . Från förvaltningen infordrades också journalanteckningar i ärendet rörande A. Anmälningarna remitterades därefter till i . Som remissvar lämnades en av vik. verksamhetschefen upprättad tjänsteskrivelse. I skrivelsen anfördes följande. Redogörelse för insatser och kontakter placerades A. hos F.O. B. och S. placerades hos FO. F. är faster till barnen. var det en mängd olika kontakter mellan handläggande soci-alsekreterare, sfv (särskilt förordnade vårdnadshavarna; JO:s anm.), familjehemmet samt barnen ., S. och A. inkommer två olika polispromemorior till beträffande B. Han har själv vänt sig till poli-sen angående bråk i familjehemmet, då familjehems-mamman burit hand på honom. och F.A., sfv för A., uppger i kontakt med ansvarig handläggare att man anser att F.O. är för sträng mot barnen och att de behöver hjälpa till för mycket i familjehemmet. Handläggaren har en pågående dialog med familjehemmet, men det finns uppenbara samarbetsproblem, som blir tydliga då F.O. uppger att hon inte vill ha någon insyn i sitt hem. Dialogen fortsätter med samtliga vuxna och barn, och A. berättar att hon inte vill bo kvar hos F.O. Fas-tern har för många regler och lägger för stort ansvar på barnen, samt utde-lar fysisk bestraffning såsom örfilar. De särskilt förordnade vårdnads-havarna uppger att F.O. är för ung för att ta ansvar för barnen och att dessa inte får det engagemang de behöver. De särskilt förordnade vårdnadshavarna menar vidare att F.O. har för dålig kunskap om hur man uppfostrar barn i . Handläggarna uppfattar att F.O. menar att i kan man slå barn i uppfostrande syfte och att man bör kunna göra samma sak i . Hon förnekar dock att hon slagit barnen. kontaktar B:s sfv handläggaren och berättar att B. inte vill bo kvar hos F.O. Han har blivit slagen och uppvisar klösmärken. I kontakten med F.O. erkänner hon att hon tappat behärskningen och att hon slagit B. uppgett till handlägga-ren att hon tror att det är bäst för A. att hon flyttar till annat boende. 000110 överlämnas information från ansvarig handläggare till socialby-råns utredningsenhet beträffande barnen konstateras att det funnits en oro för barnens situation. Ansvarig handläggare har i dialog med såväl sfv, familjehem som barnen försökt hitta möjliga vägar till förändring för att säkerställa barnens situation. Vidtagna åtgär-der i form av samtal har inte lett till varaktiga förändringar för barnens bästa, och samarbetssvårigheterna mellan såväl sfv och familjehem som mellan handläggaren och familjehemmet har inte gått att lösa. flyttar B. till sina sfv för stadigvarande boende. I den utredningsplanering som upprättas bedöms det som mycket viktigt att utredningen sker i samverkan med A. och S. och deras sär-skilt förordnade vårdnadshavare. A:s sfv berättar under utredningen att A. önskar komma till ett familjehem och att det inte spelar någon roll för henne var det ligger, även om hon får byta skola och kamrater. Problemen i samverkan mellan sfv och familjehemmet förbättras inte, och sfv funderar över att avsäga sig sitt uppdrag. Aktiva diskussioner förs mel-lan utredaren och sfv om lämplig placering för A. Det är stora svå-righeter att finna lämpligt boende. Sfv och F. uppger båda att de har stora samarbetssvårigheter. I de pågående utredningarna om A., S. och B. har det framkommit att fysiskt våld förekommer i familjehemmet, såväl utredningen som barnens egna uppgifter tyder på att barnen är utsatta för fysiskt våld i form av slag. socia-la utskott beslutar att anmäla F.O. för misstanke om fysiskt våld mot A., S. och B. Polisanmälan görs samma datum. Utredningen visar på att A. bör flytta från familjehemmet, och en lämplig tidpunkt är . aktivt efter lämpligt boende i familjehem, ungdomskollektiv el-ler annat. A. vistas hos släktingar i . Det finns förslag från om boende för A., men dessa accepteras inte av sfv. har en handläggare och en verksam-hetschef ett gemensamt möte med F.A. De uppfat-tar att de inte fått tillräcklig information för att kunna sköta sin uppgift som sfv på rätt sätt. De har en önskan om att bli entledigade. Vårdnads-havarna erbjuds ytterligare stöd för att kunna fullgöra sitt uppdrag, men efter betänketid meddelar I.A. att de önskar bli entledigade. De uttrycker att de vill finnas kvar som vik-tiga vuxna för A. Utredningen fortsätter och det är svårigheter att finna lämpligt boende, då A. uttryckt att hon inte vill lämna närheten till kamrater och skola. Sfv uppfattar att A. är lika angelägen att flytta som . Vårdnadshavarna framhåller fortfarande , att F.O. inte är ett lämpligt familjehem. A. å sin sida är tveksam till att flytta. fortsätter stödsamtalen med sfv, familjehemmet, S. och A. mer stöd i sin roll som familjehem. Hon er-bjuds detta genom regelbunden kontakt med handläggare, men F.O. Familjerådslag diskuteras som en lämplig utredningsmetod med barnens nätverk. Ett familjerådslag skulle ta sikte på frågan om barnens framtida boende. Den anlitade samordnaren för familjerådslag gör dock bedömningen att ett rådslag skulle inte vara en framkomlig väg. informerar 010516 att beslut fattades 010228 att ej väcka åtal mot F.O. angående A. och S. Beslut om strafföre-läggande gällande B. togs 010302. Vid ett möte där inblandade handläggare och chefer vid förvaltningen deltog kom man fram till att beslutet om strafföreläggandet sammanvägt med barnens uppgifter och deras långvariga önskan att flytta från familjehemmet, tillsammans med de särskilt förordnade vårdnadshavarnas uppfattning om familjehemmet medförde att en fortsatt placering inte kunde anses vara till barnens bästa. På grund av felaktig information rörande delegationsordningen trodde man vid förvaltningen att handläg-garna kunde fatta beslut om upphörande av placeringarna i familjehem-met. Detta var inte korrekt. sociala utskott har därför i efterhand, , beslutat att placeringen skall upphöra från . meddelades de särskilt förordnade vårdnadshavarna att A. och S. inte kunde bo kvar i familjehemmet. erbjöd sig att A. kunde bo hos dem tills man kunde er-bjuda A. ett permanent boende. Överenskommelse gjordes med S:s sfv att hon skulle bo hos dem tills vidare. träf-fade en handläggare och A. på . Syftet var att informera dem om att de ej kunde fortsätta bo hos F.O. och anledningen till detta. Flickorna fick flytta till sina sfv, i avvaktan på resultat av utredning enl. 50 § SoL, som inleddes 010620. Det får be-dömas som bäst för A. och S. att de bor hos sina särskilt förord-nade vårdnadshavare tills man funnit en permanent lösning för dem. F.O:s uppgift att flickorna kallades till för att diskutera en eventuell resa till stämmer ej. Efter A:s, S:s och B:s flyttning från familjehemmet har klargjort att ungdomarna bör ha en fortsatt nära kon-takt med sin faster, även om det inte är lämpligt att de bor där. Samarbete kring S:s situation pågår tillsammans med de särskilt förordnade vårdnadshavarna. A. har framfört till att hon inte vill bo i annat familjehem eller institution. A. och hennes dåvarande särskilt förordnade vårdnadshavare, . och F.A., har inte haft ett eget förslag på lösning.