frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Det kan noteras att har anfört att han numera som kommender-ingschef följer upp hur avlägsnanden har ägt rum och att han också har gett vissa instruktioner om hur verkställigheten skall ske. Enligt 27 § polislagen skall protokoll föras över ett ingripande som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. I bestämmelsen anges sedan närmare vilka upp-gifter som skall finnas i ett sådant protokoll. Som framgår av utredningen dokumenterades händelsen på blanketten "Protokoll enligt 27 § polislagen över avvisning/avlägsnande samt kroppsvisitation". Enligt detta protokoll beslutade med stöd av 13 c § polislagen om avlägsnande av ca 200 personer. Som skäl angavs "Ca 200 st ordningsstörande ung-domar. Gapade, skrek i syfte att störa EU-middag och eskorter från middagen". Det noterades inte vilka enskilda polismän som deltog i ingripandet utan i stället endast beteckningarna på de berörda polisgrupperna. Det angavs hur många perso-ner som hade transporterats till , , respektive , men det kan konstateras att tre av dessa angivelser inte ger en riktig bild av var de bortförda personerna slutligen hamnade. I protokollet går inte att utläsa tiderna för ingripandena, men det hän-visades till tider i stabsproto-kollet. I händelserapporten går att utläsa när bussarna avgick. I protokollet fanns vidare inte några uppgifter om de borttransporterade personer-nas identitet. Som jag uttalade i mitt beslut (dnr 3489-2001) kan man emellertid i en situation som den här aktuella, där ingripandet avsåg 194 personer, inte rikta någon kritik mot att uppgifterna om vilka personer som varit föremål för ingripandet begränsas ungefär på det sätt som här skedde. Som jag då framhöll kan ett alltför långtgående krav på dokumenta-tion av vilka personer ett ingripande riktar sig mot omöjliggöra genomföran-det av ett avvisande eller ett avlägsnande som avser ett stort antal personer. När det gäller dokumentationen i övrigt av händelsen kan det konstateras att denna inte i alla delar uppfyller de krav som polislagen uppställer. Som jag tidigare påpekat är det av stor vikt ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssyn-punkt att polisingripanden dokumenteras på ett tillfredsställande sätt. Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda. Kritik mot en polismyndighet för att ha direktavskrivit polisanmälningar (Dnr 1663-2002) I en anmälan (dnr 432-2002) till JO framförde kriminalinspektören klagomål mot i . Han ifrågasatte polismyndighetens beslut att inte inleda förundersökning i ett antal ärenden och begärde att JO skulle granska handläggningen i dessa ärenden. Sedan viss utredning verkställts i ärendet beslutade chefsJO att med stöd av 18 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän överlämna ärendet till i för handläggning, varvid JO:s ärende dnr 432-2002 avslutades. begärde han att få ta del av åklagarens beslut och eventuella utredning i ärendet. beslutade vice chefsåklagaren att inte inleda förunder-sökning med motiveringen att det saknades anledning att anta att någon enskild befattningshavare begått brott som hör under allmänt åtal. I enlighet med chefsJO begäran överlämnades beslutet i ärendet. Mot bakgrund av vad som hade kommit fram under handläggningen av ärendet dnr 432-2002 beslutade chefsJO att ta upp saken till utredning som ett initiativärende. Vid granskningen av de till fogade polisanmälningarna framkom bl.a. följande. K8075-02: Anmälan om försök till bedrägeri gjordes . Enligt uppgift i anmälan hade en okänd gärningsman, med hjälp av mål-s-ägandens tidigare stulna körkort (hänvisning gjordes till ärende K6102-02), sökt kredit hos Handelsban-ken Finans till ett värde av . Gärningsmannen hade även sökt kredit hos Tele2 på en okänd summa. som anmälan gjordes beslutade polisinspektören att inte inleda förundersökning. K15411-02: Anmälan om bedrägeri gjordes . Enligt uppgift i anmälan hade ett bolag beställt en dator för exklusive moms från ett företag i . Datorn skulle levereras via posten. En okänd person hade löst ut paketet på posten. Genom en intern undersökning visade det sig att det "misstänkta" företaget hade beställt samma datavara från ett företag i . Anmälaren misstänkte att företaget i inte existerade annat än på pap-peret. Vissa handlingar bifogades anmälan. beslutade polisinspektören att inte inleda förundersökning. K25926-02: Anmälan om försök till bedrägeri och urkundsförfalskning gjordes . Enligt uppgift i anmälan från hade en okänd gärningsman ansökt om en kontokredit på för inköp av varor och därvid utgett sig för att vara en viss namngiven person. Gärningsmannen hade legitimerat sig på okänt sätt. Krediten hade inte beviljats. beslutade polisinspektören att inte inleda förundersökning. K26269-02: Anmälan om urkundsförfalskning gjordes . Enligt uppgift i anmälan hade anmälaren hittat en låneansökan i sin brevlåda. Den var inte frankerad och hade returnerats till hennes adress. På låneansökan stod anmälarens namn, personnummer och adress, och den var ifylld med ett lånebelopp på . Ansökan var också undertecknad med anmälarens namn, men namnteck-ningen var inte lik hennes egen namnteckning. I anmälan noterades vidare att anmälaren hade kvar låneansökningsblanketten beslutade polisinspektören att inte inleda förundersökning. Vid ett förhör med , som tjänstgör vid , framkom i huvudsak följande. Han har arbetat som polis och har /1974 i huvudsak sysslat med bedrägeriärenden. Det har mest varit fråga om bedrägerier mot post- och bankinrättningar och under de senaste fyra fem åren post- och bankbedrägerier som genomförts med hjälp av falska legitimationer. Han har även haft många utredningar som gällt att man ansökt om lån och krediter i någon annans namn och då ofta med hjälp av falska identitetskort. Han anser därför att han har ganska stor erfarenhet av bedrägeriärenden. Eftersom det är en liten grupp på som arbetar med den här typen av brott, är man intresserad av att få veta om det i länet finns bedrägerianmälningar som har samband med det som man själv arbetar med. Av den anledningen brukar de som sysslar med dessa ärenden i stort sett titta i RAR-systemet. ser således ganska många bedrägerianmälningar - i stort sett alla som görs i länet - och vad som händer med dem. Det har visat sig att den här typen av ärenden mer och mer tenderar att skrivas av med olika beslutsmotiveringar. Antingen inleds inte förundersökning eller också skrivs ärendena av på ett tidigt stadium som "ej spaningsresultat" eller "spaningsuppslag saknas". Anmälningarna kommer ofta inte ens till någon bedrägerihandläggare utan går direkt från den person som beslutar om avskrivningen ner till arkivering. - I de här aktuella ärendena har förundersökning inte inletts med motiveringarna "spaningsuppslag saknas" och "brottet går uppenbart ej att utreda". anser emellertid att det borde ha vidtagits utredningsåtgärder i ärendena. Ärendet remitterades till polismyndigheten för utredning och yttrande, efter hörande av besluts-fattarna, om vilka överväganden som hade föregått besluten att inte inleda förunder-sökning i de aktuella ärendena. (länspolismästaren ) kom in med ett remissvar och en utredning. Till detta hade fogats yttranden från polismästaren , polismästardistrikt (här utelämnat), från polismästaren , polis-mästardistrikt, som i sin tur hänvisade till ett yttrande från chefen för polisens an-mälningscentral, kommissarien (här utelämnat), och från tf. polismästaren , polismästardistrikt (här utelämnat). Under utredningen hade förhör hållits med beslutsfattarna i de fyra ärendena, polisinspektörerna , varvid bl.a. följande framkom. Han började på 1980 och kom till polismästardistrikt . Därefter har han i stort sett tjänstgjort på utryckningsavdelningen. arbetade han emellertid från och till som förundersökningsledare. fick han tjänst som stationsbefäl. Han genomgick 1998 eller 1999 en tvådagarskurs i förundersökningsledning. Han anser sig inte fullt ut behärska reglerna kring förundersökningsförfarandet, och han har mycket liten erfarenhet av bedrägeribrott. Han tror att det är vanligt förekommande att bedrägerianmäl Vad gäller stationsbefälen tror han att detta beror på brist på utbildning och tid. - Han minns inte ärendet K8075-02 (bereddes här tillfälle att läsa de aktuella handlingarna; JO:s anmärkning). Han tror att han gick in och tittade på hänvisningen till det andra ärendet (K6102-02). Han gjorde sedan bedömningen att spaningsuppslag saknades och beslutade därför att förundersökning inte skulle inledas. Inga utredningsåtgärder vidtogs i ärendet. Han tror inte att det är han som granskat tilläggsanmälan i K6102-02. Om han hade sett den skulle den ha föranlett vissa utredningsåtgärder. Att han inte vidtog några andra åtgärder beror troligen på tidsbrist. Det förhållandet att polisens resurser inte räcker till för att utreda alla brott påverkade hans bedömning. : Han började vid polisen 1965 och har bl.a. tjänstgjort på ordnings-, trafik- och spaningsavdelningarna. Han har erfarenhet som förundersökningsle-dare och har bl.a. varit chef för olika utredningsrotlar samt handlagt bedrä-geriärenden . Han har genomgått kommissarieutbildning på polisskolan och anser sig behärska regelverket rörande förundersökning. arbetar han som granskare i polisens anmälningscentral. Anmälningarna tas upp på öarna . tjänstgör två eller tre granskare i anmälningscentralen. handlade de av alla upptagna anmälningar i , dvs. 28 300 anmälningar. Detta innebar att granskarna i snitt hade på sig att ta ställning till en anmälan. - I ärendet K15411-02 såg han endast grundanmälan. Han tog däremot inte del av de bifogade handlingarna. Det måste ha gjorts en feltryckning i datorn. Ärendet skulle ha skickats till så att man där kunde ta del av handlingarna i ärendet. Anmälan är avskriven med att "spaningsuppslag saknas". Det är en "klyscha" man har när man skriver av anmälningar. är det sagt att man inte får använda denna motivering, utan att man skall redogöra varför man skriver av ärendet. : Han började vid polisen 1965 och har arbetat till och från som förundersökningsle-dare i egenskap av vakthavande befäl. Han har däremot inte varit förundersökningsledare på någon utredningsavdelning. Han har ingen erfarenhet av bedrägeriutredningar. Han är nu gruppchef i receptionen vid polismästardistrikt. Han har genomgått två kortare kurser i förundersökningsledning. Han kan inte säga att det generellt sett är vanligt förekommande att bedrägerianmälningar direktavskrivs utan detta är något som avgörs från fall till fall. Det förhållandet att polisens resurser inte räcker till för att utreda alla brott både påverkar och inte påverkar honom i hans roll som förundersökningsledare. Fanns det mer personal skulle man naturligtvis försöka göra någonting, men det finns det inte. Man måste prioritera. - Han minns inte ärendet K25926-02 (bereddes här tillfälle att läsa de aktuella handlingarna; JO:s anmärkning). bedömde det som utsiktslöst att vidta några utredningsåtgär-der i ärendet. Det skrevs av med motiveringen "brottet går uppenbart ej att utreda, gärningsmannen okänd". Ärendet har handlagts på det sätt som sådana ärenden brukar handläggas. : Han började polisskolan 1967 och fick tjänst i påföljande år. Han hade i huvudsak yttre tjänst då han blev stationsbefäl. blev han förundersökningsledare i länets anmälningscentral. Han har arbetat som förundersökningsledare . Han har genomgått någon eller några kortare kurser i förundersökningsledning, och han anser sig behärska regelverket rörande för-undersökning. Han har ingen erfarenhet av bedrägeriutredningar. Man skriver av en enorm mängd bedrägeriärenden. Telefonkatalogsbedrägerierna lämnar man som regel öppna till samordningen. I fråga om kontokortsbedrägerierna finns det däremot inte någonting att ta på, och de skrivs därför av. Det förhållandet att polisens resurser inte räcker till för att utreda alla brott skall inte påverka honom i hans roll som förundersökningsledare men ligger kanske lite i bakgrunden i alla fall. - När det gäller handläggningen av ärendet K26269-02 kan det vara så att han av ren slentrian tryckte in fel kod och att förundersökning därför inte inleddes med motiveringen "spaningsuppslag saknas". Han kan inte förklara handläggningen på annat sätt. Han vidtog inte några utredningsåtgärder i ärendet. Enligt 23 kap. 1 § (RB) skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Förundersökning behöver dock inte inledas, om det är uppenbart att brottet inte går att utreda. har i samråd med Riksåklagaren meddelat föreskrifter och allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål (FAP 403-5). Som ett allmänt uttalande sägs här att det är av stor vikt att förundersökningsledarskapet, inom de ramar som gäller en-ligt RB, fördelas så att de gemensamma resurserna används på bästa sätt som de givna kraven på rättssäkerhet aldrig efterges. Vid avgörande i det enskilda fallet av vem som skall vara förundersökningsledare bör sålunda kraven på effektivitet, rationalitet och rättssäkerhet tillgodoses på bästa sätt. En målsättning skall vara att polismyndigheten är förundersökningsledare i ärenden av s.k. var-dagsbrottskaraktär. De aktuella anmälningarna i detta ärende rör förmögenhetsbrott och har hand-lagts av polisiära förundersökningsledare. har vissa s.k. granskare av anmälningar. Dessa granskare har delegation att vara förundersökningsledare och fattar alltså beslut om förundersökning skall inledas eller inte. Grans-karen kan också välja att skicka anmälningen vidare till handläggande en-het inom myndigheten utan beslut om att inleda förundersökning eller inte. Ett fattat be-slut om att förundersökning inte skall inledas kan upphävas genom ett beslut om "återupptagande" av ärendet, dvs. genom ett beslut om att inleda förunder-sökning. Detta förhållande kan föranledas av att ej tidigare kända omständigheter tillförts det avskrivna ärendet. Vid en bedömning av ärendet K8075-02, gällande försök till bedrägeri, som handlagts av Nacka-polisen, kan polismyndigheten konstatera att förundersökningsledaren under utred-ningen uppgett att han inte kommer ihåg just detta ärende, men att han om han sett den tilläggsanmälan, K6102-02, som senare gjordes möjligen skulle ha fattat ett annat beslut. Av förhöret med förundersök-ningsledaren framgår även att hans förundersökningsledarut-bildning endast bestått i en kurs . Myndigheten kommer att inventera beho-vet av att ge förundersökningsledarna ytterli-gare utbildning så att de känner sig säkra i de bedömningar som skall göras. När det gäller ärendet K25926-02, gällande försök till bedrägeri samt urkundsförfalskning, som handlagts av Södertörnspolisen kan myndigheten konstatera att förundersökningsle-daren uppgett att han gjort bedömningen att det inte fanns någonting att arbeta vidare på och därför valt att direkt skriva av ärendet. Myndigheten vill dock påpeka vikten av att vissa förstahandsåtgärder vidtas av förundersökningsledaren i fall där anmälan kan behöva kompletteras. I detta fall hade t.ex. ett underlag i form av kontokortsansökan kunnat be-gäras in, kontakt med den aktuella firman för beskrivning av gärningsmannen hade kunnat göras. I ärendet 26269-02, gällande urkundsförfalskning, som handlagts av Roslagspolisen, har förunder-sökningsledaren uppgett att han uppenbarligen tryckt på fel knapp när anmälan kommit upp på dataskärmen. Förundersökningsledaren har, när han tittat på anmälan igen, uppgett att hans be-dömning är att det fanns tillräckliga uppgifter för att inleda förunder-sökning. För att direktavskriva ett ärende behöver han inte skriva detta uttryckligen i sy-stemet, utan trycker endast siffran 1 på sitt tangentbord. Myndighetens bedömning är att, om det rört sig om en feltryckning det funnits möjlighet för samordningsfunktionen att åter-uppta ärendet om man gjort en annan bedömning än granskaren. När det slutligen gäller ärendet K15411-02, som handlagts av Roslagspolisen, är myndig-hetens bedömning att förundersökningsledaren upplever sig ha stått under stark press. Antalet anmäl-ningar som kommer in till myndigheten är mycket stort. Dessutom framkommer det att ansvarsfördelningen mellan den som granskar anmälan och samord-ningsfunktionen inte uppfattas som helt klarlagd. kommer att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan dessa funktioner. Som chef för polismyndigheten i kan jag konstatera att vi med mer utbildning och klarare ansvarsfördelning kan nå en bit på väg för att undvika att hamna i liknande si-tuationer som de som omfattas av detta ärende. Som jag har beskrivit tidigare är sådana åtgärder redan planerade. Enligt min mening är den i särklass främsta orsaken till att det blir fel i handläggningen av anmäl-ningar dock varken brist på utbildning eller avsaknad av en klar ansvarsfördelning. I stället är det rent krasst en fråga om resurser. Jag konstaterar i det sammanhanget att det är en grannlaga uppgift att fördela de knappa resurser som polismyndigheten har tilldelats. understiger exempelvis antalet poliser den nivå som jag som myndighetschef ansett nödvändig för att nöjaktigt klara myn-dighetens uppdrag. Det är lätt att fokus hamnar på att enskilda polismän har gjort fel. Enligt min mening är det dock av särskild vikt att enskilda medarbetare inte får bära skulden för felaktigheter som till stor del har sin grund i resurstilldelningen. En tillräcklig resursfördelning skulle sannolikt drastiskt förbättra arbetsförhållandena för förundersökningsledare. Med mer tid att ägna åt varje anmälan skulle med säkerhet situationer som de som omfattas av detta ärende vara ytterst sällsynta. I ett beslut anförde chefsJO följande. De grundläggande reglerna om förundersökning finns i 23 kap. (RB) och förundersökningskungörelsen (1947:948). Förundersökning skall enligt 23 kap. 1 § första stycket RB inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har för-övats. Undantag härifrån görs i fråga om brott som uppenbart inte går att utreda (23 kap. 1 § andra stycket RB) samt för de situationer som avses med reglerna om s.k. förundersökningsbegränsning (23 kap. 4 a § andra stycket RB). För förundersökningar gäller enligt 23 kap. 4 § RB en objektivitetsprincip. Kravet på objektivitet gäller självfallet också i ställningstagandet om förundersökning skall inledas eller ej. Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker med att det före-kommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan således inle-das på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott (JO 1953 s. 107). Misstanken måste visserligen avse en konkret brottslig gärning men det är inte nödvändigt att man känner till brottets alla detaljer och inte heller exakt när och var det har förövats (, SvJT 1982 s. 658). I samtliga här aktuella ärenden har polismyndigheten beslutat att förundersökning inte skulle inledas. Ärendena har med andra ord avskrivits direkt utan att polisen vidtagit några utredningsåtgärder. I det följande redovisar jag först min bedömning av handläggningen av respektive ärende. Jag framför därefter avslutningsvis vissa allmänna synpunkter på hanteringen av brottsanmälningar som kommer in till polisen. Av utredningen framgår att det i anmälan gjordes en hänvisning till ett annat ärende men att troligen inte tog del av både anmälan och tilläggsanmälan i det ärendet, innan han beslutade att förundersökning inte skulle inledas. har anfört att tilläggsanmälan skulle ha föranlett vissa utredningsåtgärder om han hade sett den. har i sitt yttrande uttalat att borde ha uppmärksammat hänvisningen till det andra ärendet och inlett förundersökning för att därefter överföra anmälan till polismästardistriktets samordningscentral för ytterligare utredningsåtgärder. Jag delar denna uppfattning. Av anmälan om bedrägeri framgick att det till den hade fogats vissa handlingar. beslutade emellertid att inte inleda förun-dersökning trots att han inte hade tagit del av dessa handlingar. Han har anfört att han måste ha gjort en feltryckning i datorn och att ärendet inte skulle ha avslutats utan skickats till . har i sitt yttrande uttalat att anmälan i många avseenden var bristfällig men att innehållet möjligen var tillräckligt för ett beslut i förundersökningsfrågan under förutsättning att även innehållet i bilagorna till anmälan ingick som ett underlag i ställningstagandet samt att beslutet i den frågan lämpligen skulle ha fattats vid den enhet där anmälan upprättades och underlaget fanns. Eftersom så inte skedde borde ärendet kanske ha överlämnats till handläggande enhet vid polismyndigheten utan något beslut. har för sin del anfört att upplevt sig ha stått under stark press och att ansvarsfördelningen mellan den som granskar en anmälan och samord-ningsfunktionen inte har uppfattats som helt klarlagd. Det är en självklarhet att ett beslut i förundersökningsfrågan skall grundas på allt det material som finns i ärendet. Eftersom inte hade tillgång till de åberopade handlingarna borde han följaktligen inte ha tagit ställning i frågan utan antingen överlämnat ärendet till handläggande enhet eller infordrat de aktuella handlingarna. har uppgett att han beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av anmälan om försök till bedrägeri och urkundsförfalskning, eftersom han ansåg det vara utsiktslöst att vidta någon utredningsåtgärd. har i sitt yttrande uttalat att man, för att få fram ett bra under-lag för utredning av brott av det här aktuella slaget, snabbt måste vidta vissa åtgärder när anmälan kommer in till polisen. I det här aktuella ärendet borde därför konto-kortsansökan ha begärts in och vissa ytterligare utredningsåtgärder ha vidtagits, t.ex. en kontakt med firman i syfte att få en beskrivning av gärningsmannen. har för sin del framhållit vikten av att vissa förstahandsåtgärder vidtas av förundersökningsledaren i de fall där anmälan kan behöva kompletteras. Som sagts i det föregående är tröskeln för att inleda förundersökning låg. Enligt min bedömning var uppgifterna i polisanmälan tillräckliga som grund för ett beslut att inleda förundersökning. Inom ramen för förundersökningen skulle polisen sedan ha vidtagit de utredningsåtgärder som omständigheterna kunde föranleda. har som förklaring till att han beslutade att inte inleda förundersökning beträffande den aktuella anmälan om bedrägeri anfört att han av ren slent-rian kan ha tryckt in fel kod och att förundersökning därför inte inleddes. har i sitt yttrande gett uttryck för uppfattningen att det med anledning av grundanmälans innehåll inte kan anses uppenbart att ett felaktigt beslut fattats; möjligen skulle innehållet ha kunnat ge anledning till en förnyad kontakt med måls-äganden för kom-plettering av dennes uppgifter. har anfört att det, om det rörde sig om en feltryckning, fanns möjlighet för samordningsfunktionen att återuppta ärendet om man där hade gjort en annan bedömning än granskaren. Enligt min bedömning var uppgifterna i polisanmälan tillräckliga som underlag för ett beslut att inleda förundersökning. Ärendet borde därför inte ha avskrivits på det sätt som skedde. har i ärendet gjort gällande att det finns en tendens att bedrägeri-ärendena i allt större utsträckning avskrivs direkt eller på ett tidigt stadi um i utredningen. Han har vidare anfört att anmälningarna i dessa ärenden ofta inte kommer till någon bedrägerihandläggare utan att de går direkt till arkivering från den befattningshavare som beslutat om avskrivningen. Som framgår av redogörelsen i det föregående finns det anledning att kritisera handläggningen av de fyra bedrägeriärenden som granskats. Det är uppenbart att beslutsfattarna i dessa fall inte ägnat den tid åt respektive ärende som krävts för en omsorgsfull och noggrann bedömning av förundersökningsfrågan.