frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — När det gäller den omfråga som anmälan avser är bakgrunden följande. En företrädare för ett bolag som i egenskap av borgensman krävdes på återbetalning av utgivet stöd tog kontakt med P.H. eftersom handlagt det stödärende som fordran grundade sig på. Han var både frågande inför och misstänksam mot att ett privat bolag, , krävde in statens fordran. Han hade dessutom utan framgång försökt att komma i kontakt med företrädare för bolaget. eller stödhandläggarna kände till bolaget . försökte nå [tjänstemannen hos ] utan att lyckas. Han bedömde att det låg i intresse, som stödbe viljande myndighet, att snabbt bringa klarhet i varför ett aktiebolag krävde in fordringar som tillkom staten. Han hade fått bolagets firma och organisationsnummer. Han bedömde att snabbaste sättet att få klarhet i förhållandet var att göra en förfrågan på bolaget i UC:s register. Han vände sig därför med sin fråga till en av de två som hade behörighet att gå in i registret. har inte tagit någon personupplysning på G.T. som privat-person utan de uppgifter som framkom om G.T. hade samband med hans ställning som styrel-seledamot i . Det lämnades inte ut uppgifter från registret om bolagets eller G.T:s ekonomiska förhållanden till utomstående. kände till att G.T. arbetat på bedömde han att allt var i sin ordning beträffande kravet på borgensmannen. Enligt uppfattning har det förelegat ett berättigat intresse från myndighetens sida att så snabbt som möjligt försöka bringa klarhet i varför ett privat bolag handlade återkrav av de stöd som beviljat. uppger att det förekommit att han och G.T. haft både skilda och gemensamma uppfatt-ningar i några stödärenden, men att det enligt hans uppfattning inte förelegat några misshälligheter mellan honom och G.T. när denne var anställd på . När det slutligen gäller svar till G.T. kunde detta ha utfor-mats på annat sätt, bl.a. borde frågan om upphandling ha utelämnats eftersom den inte var relevant i detta sammanhang. yttrade sig över vad anfört och sade då bl.a. följan-de. Vad anför beträffande sättet på vilket man tar kreditupplysningar på företag och fysiska personer via UC är missvisande. Begär man en företagsupplysning i UC-systemet, i detta fall på ett aktiebolag, lämnas uppgift om bland annat vilka personer som ingår i styrelsen, vem som är VD och vem som är revisor. Det lämnas inte med någon automatik personupplysning på någon av dessa personer. En sådan personupplysning är en särskild tilläggstjänst och den måste särskilt begäras för varje person som då identifieras med personnummer. har ingen VD men två ordinarie styrelseledamöter och en suppleant. begärde särskild personupplysning endast på mig och ej på den andre ordinarie styrelseledamoten eller suppleanten. Detta visar att endast var intresserad av information om och om mig person-ligen. Det framstår som uppenbart att det inte har gjorts något seriöst försök av och P.H. att inhämta upplysningar genom om Mekon ABs uppdrag utan att detta påstådda försök endast fått tjäna som ursäkt för att begära kreditupplysning på och personupplysning på mig. - - - Flera av de ärenden, där jag har haft anledning att ifrågasätta och i vissa fall kritisera handläggning, har också varit föremål för granskning och allvarlig kritik av RRV. Det som skrivit om NUTEKs upphandling av Mekon ABs tjänster i brevet , uppfattade jag som rent trakasseri från - - -. Jag uppfattade det så att man avsåg att ställa till svårigheter för och för mig genom att på något sätt intervenera i Mekon ABs relationer med och [JO:s anm.: i stället för "och" torde "om" avses] jag fortsatte att "bråka". Vad och P.H. uppger, om försöket att nå [en tjänsteman på ] och i övrigt att verifiera Mekon ABs uppdrag, bär varken sanningens eller sannolikhetens prägel. Det fanns vid den aktuella tidpunkten minst tio personer, sannolikt fler, på som hade kännedom om och mitt uppdrag för , personer som också P.H. väl kände genom tjänsten. Bland dessa finns - - - Hade och P.H. verkligen velat bringa klarhet i frågan om min och Mekon ABs behörighet hade man kunnat vända sig till någon av dessa personer om det inte gått att nå [tjänstemannen på ]. - - - Det har inte heller, som påstår, varit någon tidsnöd eller särskild brådska. Det hade därför kunnat bero med att klar-lägga saken utan att detta vållat någon som helst olägenhet. Jag har personligen blivit djupt kränkt av att på olika sätt uppenbarligen försökt "rota fram" negativ information om mig som person. Från inhämtades akten i det inledningsvis angivna ären-det. Av handlingarna där framgår ytterligare följande. hade vänt sig till landshövdingen i saken och av denne fått ett svar, skrev han bl.a. följande; någon senare handling finns inte i akten. Syftet med en kreditupplysning är att införskaffa främst ekonomisk information om ett företag eller en person som underlag för eventuella affärstransaktioner, krediter och liknande och inte för att införskaffa allmänna upplysningar som är tillgängliga på annat sätt. verkligen varit intresserad av uppgifter om det företag jag är verksam i hade han begärt ett utdrag ifrån bolagsregistret hos PRV [JO:s anm.: ]. Det är tillgängligt för envar och där framgår alla de uppgifter som P.H. önskade få reda på. Ett annat alternativ hade ju varit att vända sig direkt till mig med en förfrågan. Oavsett detta, finns det ingen som helst rimlig förklaring till, varför P.H. i detta sammanhang dessutom begärt att få personliga uppgifter om mig. ger ju heller ingen kommentar till att så skett. vet mycket väl vem jag är och att på det sätt som här skett begära personliga uppgifter om mig betraktar jag som integritetskränkande då det fullständigt saknar betydelse i denna sak vad t ex jag har för personlig civilstatus, årsinkomst, förmögenhet, fastighetsinnehav, betalningsanmärkningar m.m. För att erhålla en kreditupplysning, UC-upplysning på styrelseledamöterna personligen i ett aktiebolag krävs att beställaren, i detta fall P.H., särskilt efterfrågar en sådan personupplys-ning på mig. Den enda rimliga förklaringen är att P.H. varit ute efter eventuell negativ ekono-misk information om mig personligen som skulle kunna användas i syfte att misskreditera eller skada och mig personligen. Den nu berörda akten innehåller inte några handlingar som visar vad närmare bestämt begärde hos UC eller vad svaret på begäran blev. På anmodan från JO:s sida undersöktes hos hur det förhöll sig härmed. Enligt denna undersökning fanns sådana handlingar inte kvar. P.H., som därvid hade tillfrågats, insände emellertid senare en kopia av vad han uppgav vara den företagsupplysning som han hade begärt om . lämnade han uppgifter med anledning av G.T:s yttrande i JO:s ärende som han hade fått del av. anförde då bl.a. följande. - - - Vid det aktuella tillfället, när upplysning om inhämtades, ombads en medarbetare att begära upplysningen. Någon specifikation av upplysningens karaktär lämnades inte av undertecknad, utan upplysningen fick det utförande som tillämpas av . Det förhållandet att upplysningar kom att lämnas om G.T. har därför sin grund dels i att han var företrädare för , dels i att tillämpar ett förfarande som resulterar i upplysningar även om aktuellt bolags företrädare. erfarenhet är att upplysningar inte enbart om ett företag i fråga utan även om företrädarna för företaget är av direkt betydelse för att kunna bedöma ett aktuellt ärende och företag. har inte begärt någon personupplysning om G.T., utan en företagsupplysning om . De uppgifter som företagsupplysningen lämnade om G.T. var en direkt konse-kvens av att G.T. var bolagsföreträdare för . Vid en per telefon gjord förfrågan hos UC framkom att - och - förhållandena vid beställning av kreditupp-lysningar via Inter-net var följande, såvitt här är av intresse. När beställningen av-ser ett aktie-bolag, lämnas till en början uppgifter om bl.a. styrelseledamöter och deras person-num-mer. För att få uppgifter om deras inkomster och förhållanden i övrigt måste be-ställaren vidta ytterligare åtgärder. Bara om så sker, sänds till om-frågad person ett meddelande om den upplysning som lämnats. I ett beslut anförde JO följande. Rättslig reglering (centrala delar) Kreditupplysningslagen (1973:1173) innehåller bl.a. följande. Med kreditupplysning avses i lagen uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för bedömning av någon annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Med näringsidkare avses i lagen även den som, utan att driva näringsverksamhet, har ett så väsentligt inflytande i en viss verksamhet att uppgifter om hans egna förhållanden behövs för att belysa verksam-hetens ekonomiska ställning. (2 §) Kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas så att den inte leder till otillbörligt intrång i personlig integritet genom innehållet i de upplysningar som förmedlas eller på annat sätt eller till att oriktiga eller miss-visande uppgifter lagras eller lämnas ut (5 §). Kreditupplysningar om fysiska per-soner som inte är näringsidkare får inte lämnas ut, om det finns anledning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kreditavtal eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen (9 §). När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, skall till den som avses med upplysningen och kostnadsfritt sändas ett skriftligt meddelande om bl.a. de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom och vem som har begärt upplysningen (11 §). Om straff gäller bl.a. följande (19 § andra stycket). Till böter döms den som genom oriktiga uppgifter uppsåtligen föranleder att någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet, utom i ett här inte aktuellt fall, lämnar ut en kreditupplys-ning utan att ha grund till detta enligt 9 §. Till samma straff döms den som genom att utnyttja uppgifter hos någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet upp-såtligen bereder sig tillgång till en kreditupplysning utan att ha grund till detta enligt 9 §. I ringa fall döms dock inte till ansvar. I lagens äldre, ursprungliga, lydelse användes begreppet personupplysning. Det avsåg "kreditupplysning om annan enskild person än den som är näringsidkare eller annars har så väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet att uppgift om hans egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens ekonomiska ställning" (2 §). (Skälet till att själva ordet slopats anges i prop. 1996/97:65 s. 62. Ordet förekommer fortfarande i Datainspektionens "Värt att veta om kreditupplysningar", utgåva reviderad .) I förarbetena till lagen används ut-trycket företagsupplysning beträffande sådana kreditupplysningar som inte var personupplysningar (se prop. 1973:155 s. 139). I dessa förarbeten (s. 140) utvecklas innebörden av vissa andra i regleringen (2 och 9 §§) använda uttryck enligt följande. Med näringsidkare bör förstås var och en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur. Till personer med väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet bör till en början hänföras sådana som har ett väsentligt ekonomiskt intresse i verksamheten, t.ex. delägare i handels-bolag eller kommanditbolag, aktieägare i fåmansbolag samt aktieägare som har en större post aktier i annat aktiebolag. Hit hör också de som har en ledande ställning i ett företag, som styrelseledamot, verkställande direktör eller på annat sätt. Rättslig bakgrund, närmare Vid tillkomsten av kreditupplysningslagen upplystes i förarbetena om dåvarande ordning bl.a. följande (prop. 1973:155 s. 9 f.). Kreditgivarnas behov av information om låntagare och andra kunder tillgodoses på olika sätt. Vissa kreditgivare samlar uppgifter i egna register. En del uppgifter kommer från kunderna själva. I stor utsträckning används emellertid upplysningar utifrån. Uppgifter som är av betydelse för kreditbedömning kan inhämtas från domstolar och myndigheter liksom från arbetsgivare, tidigare kreditgivare och andra privata uppgiftslämnare. Stor betydelse har den information som anskaffas från företag och andra som yrkesmässigt är inriktade på att lämna kreditupplysningar. I första hand är det kreditupplysningsföretag eller kreditupplysningsbyråer som förmedlar upplysningar. Individuella kreditupplysningar lämnas antingen skriftligen eller muntligen. De består vanligen av faktauppgifter, omdömen och råd. Faktauppgifterna avser när det gäller enskilda personer, förutom civilstånd, anställning, utbildning, tidigare verksamhet o.d., framför allt inkomst- och förmögenhetsför hållanden samt eventuella betalningsanmärkningar. Omdömena gäller vederbörandes ekonomiska ställning, hans skötsamhet i ekonomiskt avseende och hans personliga anseende. I fråga om företag innehåller upplysningarna framför allt uppgifter om rörelsens inriktning och om-fattning, företagsledningens sammansättning o.d. samt omdömen om branschvana, affärs-förmåga, ekonomisk ställning m.m. Det råd, som en kreditupplysning vanligen utmynnar i, går ut på tillstyrkande eller avstyrkande av kredit, i allmänhet efter en mer eller mindre graderad skala. Om begränsningar i kreditinformationen och otillbörligt intrång i personlig integritet anförs i förarbetena bl.a. följande (a. prop. s. 88 f.). Frågan om skydd för personlig integritet har debatterats livligt . Bland annat har den åsikten förts fram att den enskilde bör ha tillgång till en fredad sektor, inom vilken han kan avvisa sådan inblandning både från det allmänna och från andra som uppfattas som otillbörlig. För min del vill jag liksom utredningen understryka att den enskildes rätt att bli lämnad i fred aldrig kan vara absolut i ett samhälle. En avvägning måste ske mellan å ena sidan den enskildes intresse av integritetsskydd och å andra sidan det allmännas och andra enskilda personers behov av bl.a. information. Jag har redan i ett tidigare avsnitt framhållit den stora betydelse som kreditupplysningsverksamheten har i dagens samhälle. För att kreditgivningen skall kunna fungera så friktionsfritt som möj-ligt är det nödvändigt att kreditgivarna har ett gott underlag för sin kreditbedömning. Om man i alltför hög grad begränsar möjligheten att skaffa information om de lånesökande, hämmas kredit-givningen som risken för kreditförluster och därmed kostnaderna för krediter ökar. En alltför långtgående begränsning i kreditinformationen får på detta sätt negativa konsekvenser även för den enskilde kreditsökanden. Av central betydelse i detta sammanhang är uppgifter som belyser en persons ekonomiska ställning. Även sådana uppgifter torde av många upplevas som mycket ömtåliga. Det är emellertid uppenbart att en kreditupplysning, för att kunna fylla sin uppgift, måste innehålla ganska långtgående information om den enskildes ekonomiska förhållanden. Att så är fallet torde också i all-mänhet accepteras av den som kreditupplysningen rör. När det gäller uppgifter om ekonomiska förhållanden torde den enskilde framför allt ha intresse av att informationen inte är felaktig eller missvisande. I detta avseende sammanfaller hans intresse med kreditgivarens. En ytterligare omständighet av betydelse för integritetsskyddet är till vem kreditupplysning lämnas. Uppenbarligen är det väsentligt för den enskilde att kreditupplysning om honom lämnas endast till sådana som har ett legitimt behov av upplysningen. När jag har talat om vad en kreditupplysning bör få innehålla, har förutsättningen varit att upplysningen inte lämnas till annan än den som har behov av information för kreditprövning eller kreditbevakning eller annat liknande ändamål. Om någon annan får del av upplysningen måste detta i princip betraktas som en integritetskränkning, även om de uppgifter som innefattas i upplysningen är av tämligen banal karaktär. Beträffande tillämpningen av reglerna om utlämnande av kreditupplysningar och legitimitetskontroll uttalas i förarbetena bl.a. föl-jande (a. prop. s. 104 f.). Även jag delar utredningens uppfattning att en bestämmelse om legitimitetskontroll är nödvändig när det gäller personupplysningar. Jag har redan i ett tidigare avsnitt understrukit att det i många fall torde vara av stor betydelse för den enskilde att kreditupplysning om honom lämnas endast till sådana som har ett legitimt behov av upplysningen. Om någon annan får del av upplysningen måste detta ofta uppfattas som en integritetskränkning, även om de uppgifter som innefattas i upplysningen är av förhållandevis banal karaktär. Så t.ex. måste den enskilde med fog kunna känna sig kränkt, om kreditupplysning lämnas till någon som begär upplysning av ren nyfikenhet, t.ex. en granne. Enligt min mening kan man inte i lagen ställa upp en regel som på ett uttömmande sätt anger i vilka fall en beställare skall anses ha ett legitimt behov av en kreditupplysning. Det är emellertid uppenbart att hit bör hänföras fall då beställaren behöver kreditupplysningen för kreditbedömning eller kreditbevakning. I övrigt bör det, som utredningen har framhållit, i princip krävas att det mellan den enskilde och beställaren föreligger eller förbereds ett avtal eller annat rättsförhållande som nödvändiggör en riskbedömning av ekonomisk art. Detta kan vara fallet i t.ex. borgens-, anställ-nings- eller hyressammanhang. Liksom utredningen anser jag att det inte finns tillräckliga skäl att reglera frågan om utlämnande, såvitt gäller företagsupplysningar. Jag vill hänvisa till vad jag har sagt om att hänsynen till personlig integritet gör sig mindre gällande i fråga om sådana upplysningar. I stället är det av vikt att företagsupplysningsverksamheten löper så smidigt som möjligt. kom legitimitetskontrollen i ny dager, genom att den praktiska verkligheten förändrades. Ett beställaransvar infördes. Härom anförs i lagstiftningsärendet bl.a. följande (prop. 1980/81:10 s. 50 f.). Enligt promemorian kan det dock inte rimligen krävas av ett kreditupplysningsföretag att det från en ofta återkommande och väl känd kund infordrar uppgift om ändamålet med varje enskild person-upplysning. Kravet på kontroll från kreditupplysningsföretagets sida bör enligt promemorian i sådana fall ofta kunna anses uppfyllt genom att företaget avfordrar kunden en generell försäkran om att denne skall begära personupplysningar endast när det finns ett sådant behov av upplysning som avses i 9 §. Enligt vad som framhålls i promemorian torde den som bedriver kreditupplys-ningsverksamhet även i övrigt i betydande utsträckning vara hänvisad att lita till de uppgifter som beställaren av en personupplysning lämnar rörande sitt behov av upplysningen. Under remissbehandlingen har dessa uttalanden i promemorian om tillämpningen av 9 § lämnats utan erinran av det stora flertalet remissinstanser. Datainspektionen ser det emellertid som en brist i lagen att det saknas möjligheter att ingripa mot den som vilseleder ett kreditupplysningsföretag att lämna ut en personupplysning i strid mot 9 §. Inspektionen uppger att flera fall av missbruk har inträffat och anser därför att den som begär en personupplysning måste åläggas att lämna korrekta uppgifter om sitt behov av upplysningen. Enligt inspektionens mening är det inte orimligt att förena en sådan förpliktelse med straffsanktion. De upplysningar som har lämnats i samband med remissbehandlingen ger vid handen att förutsättningarna för tillämpningen av 9 § och de därtill knutna sanktionsbestämmelserna i viss mån har rubbats genom utvecklingen inom kreditupplysningsbranschen. Av vad datainspektionen har an-fört i sitt remiss yttrande framgår sålunda att legitimitetskontrollen hos kreditupplysningsföretagen i praktiken sker huvudsakligen på det mer allmänna sätt som har berörts i departementspromemo-rian. Under inspektionens medverkan har utvecklats en praxis som innebär att kreditupplysnings-företagen i avtalen med sina abonnenter tar in bestämmelser om att dessa får begära personupplys-ningar endast under de förutsättningar som anges i 9 § kreditupplysningslagen. Denna utveckling har ytterligare belysts av , som i sitt yttrande uppger att den helt dominerande delen av företagets produktion av personupplysningar levereras per tråd via direkt-kopplade dataterminaler till beställarna. UC framhåller att detta innebär att ändamålsprövningen enligt 9 § i det enskilda fallet sker hos beställaren. Kreditupplysningsföretagets kontroll avser i själva verket beställaren och sker innan ett abonnemangsavtal träffas. Enligt UC kan företaget där-jämte i efterhand ingripa mot en abonnent, om det uppdagas att denne missbrukar abonnemanget. Den praxis som sålunda har vuxit fram som en följd av bl.a. utvecklingen av ADB-rutiner hos olika kreditupplysningsföretag bör enligt min mening godtas, i all synnerhet som den genom datainspektionens godkännande har blivit fast etablerad. Det är emellertid uppenbart att det då inte är tillräckligt med det ansvar som enligt 9 och 19 §§ åvilar den som bedriver kreditupplysningsverksamhet. Ett ansvar för att de från integritetsskyddssynpunkt viktiga reglerna i 9 § inte åsido-sätts måste läggas även på den som beställer en personupplysning. Därmed kan man också lösa det av datainspektionen påtalade problemet att beställaren av en personupplysning f.n. utan påföljd kan vilseleda ett kreditupplysningsföretag att lämna ut en personupplysning i strid mot 9 §. Som inspektionen har påpekat föreligger här en lucka i integritetsskyddet, eftersom inspektionen givet-vis i allmänhet inte heller kan ingripa mot det företag som har utsatts för vilseledandet. Ett ansvar för beställaren bör, som inspektionen har varit inne på, åstadkommas genom att en ny straffbestämmelse förs in i lagen. Denna utvidgning av straffansvaret utformades väsentligen i överensstämmelse med vad Lagrådet förordade (a. prop. s. 325 f. och 335 f.). I rättsfallet RH 1999:88 (mål nr B 2478/98) har tillämpningen av straffbestämmelserna närmare belysts. Där befanns en näringsidkare ha missbrukat den möjlighet att få ut en kreditupplysning som ett abonnemangsavtal gett honom för att därigenom tillgodose ett behov som klart föll utanför kreditupplys-ningssystemets syften. I det fall som jag nu bedömer utgår jag mot angiven bakgrund från att avtal med UC innebar att de hos myndigheten som beställde kreditupplys-ningar var skyldiga att iaktta de begränsningar som anges i 9 § kreditupplysnings-lagen. Bestämmelserna där hindrade inte att inhämtade upplysningar om företaget . Även kreditupplysningar om G.T. fick enligt 9 § be-gäras, eftersom denne såsom ledamot av bolagets styrelse var i lagens mening näringsidkare (2 § och förarbetena). Därmed aktualiseras inte tillämpning av straffbestämmelserna (19 § andra stycket). Detta innebär emellertid inte utan vidare att det var rättsligt godtagbart att man från , en myndighets, sida vände sig till UC med begäran om kreditupplysningar, när det som här inte - till skillnad från vad som torde vara fallet i den regionalpolitiska stödverksamhet som nämnt - gällde att få uppgifter till ledning för någons vederhäf-tighet i ekonomiskt hänseende (jfr 2 §). Enligt yttrande var syftet med förfrågningen hos UC att "snabbt bringa klarhet i varför ett aktiebolag krävde in fordringar som tillkom staten". Det rörde sig om åter-krav av stöd som hade beviljat. Varken av yttrandet eller de min-nes-anteckningar som gjordes i anslutning till händelsen framgår dock hur man skulle kunna få reda på just detta genom sådana uppgifter som ingår i kreditupp-lysningar. Visserligen kom det fram något - att den för kän-de G.T. var knuten till bolaget - men att något sådant skulle vara förhållandet, torde man inte ha kunnat räkna med i förväg. Enligt förvaltningslagens (1986:223) regler om myndigheternas serviceskyldighet (4 §) skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras . Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta.