frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — fick jag frågan om lagens krav att utse kontaktman är uppfyllt om socialförvalt-ningen i den blankett, som används för att dokumentera beslutet att inleda utredning enligt 7 § LVM, anger att utredaren av LVM-frågan är kontaktman enligt 8 § LVM. I praktiken synes kontaktmannens uppgifter utföras även om någon kontaktman formellt inte har utsetts. Man kan därför fråga sig om det behövs en särskild bestämmelse som anger hur förvaltningen skall verka för att hålla kon-takt-en med missbrukaren. Om det finns behov av en bestämmelse om kontaktman är det mycket som talar för att den utformas så att det tydligare framgår att de upp-gifter som kontaktmannen skall ha skiljer sig från utredarens och att utredaren inte slentrianmässigt skall utses till kontaktman. Regeringen har tillkallat en särskild utredare med uppdrag att se över tillämpningen av LVM. Utredaren beräknas avsluta sitt arbete . Utredaren synes inte ha till uppgift att särskilt se över den aktuella bestämmelsen. Jag kommer dock att träffa företrädare för utredningen och jag avser då att rent allmänt peka på mina iakttagelser när det gäller tillämpningen av 8 § LVM. Jag har även funnit skäl att sända en kopia av detta protokoll till , , för kännedom. Modern till ett barn uppgav i ett ärende angående faderskap att hon under eller i nära anslutning till konceptionstiden haft samlag med tre män; fråga om i vilket skede av utredningen som socialnämnden borde ha hört männen angående faderskapet (Dnr 3535-2002) framförde i en anmälan till JO klagomål mot i kommun angående handläggningen av ett faderskapsärende. Hon anförde i huvudsak följande. hade fått ett brev från social-tjänsten i vilket han uppmanades att lämna ett blodprov för faderskaps-under-sökning avseende ett barn fött 1997. Hennes man tog inget blod-prov, och eftersom de inte hörde något från utgick de från att ärendet var uppklarat. För sedan erhöll M.L. ett nytt brev från enligt vilket han kallades dit för ett möte eftersom faderskapsärendet fortfarande inte var avslutat. ifrågasatte bl.a. varför dröjde efter barnets födelse med att kontakta M.L. Inledningsvis rekvirerades handlingarna i faderskapsärendet från social-för-valt-ningen i kommun och inhämtades uppgifter per telefon från familje-rättssekreteraren . Därefter anmodades i kommun att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i A.L:s anmälan till JO. Utredningen skulle särskilt belysa handläggningen av fader-skapsärendet fr.o.m. . beslutade att som sitt remissvar överlämna ett tjänstemanna-yttrande av socialchefen och sektionschefen . Nämnden beslutade även att rutinerna för handläggningen av faderskaps-ärenden skulle ses över för att därmed tydligare säkerställa att handläggning genomförs i enlighet med de lagar och riktlinjer som gäller. I remissvaret anfördes följande. påbörjades en faderskapsutredning där tre stycken MF-protokoll upprättades utifrån vad barnets mor, ., lämnade för uppgifter om möjliga fäder till barnet. I dokumentationen framkom-mer att modern i stort sett är säker på att M.L. inte kunde vara fadern då hon uppger att hon haft samlag med honom efter konceptionstiden. Utredaren påbörjar utredningen genom att ta kontakt med den person som modern anser säkrast vara fadern till barnet. l997-09-12 meddelas från att han lämnat blodprov. Av okänd anledning måste nya blodprov göras vilket fördröjer utredningstiden avsevärt till då det konstateras att personen inte är far till barnet. överenskommer handläggaren och modern att kontakt måste tas med person 2. Modern, J., är trots provtagning övertygad att den förste personen är far till barnet. Modern uppger att hon informerat den andre personen om att han eventuellt måste ta blodprov. Efter ett flertal uppmaningar samt även övervägande att föra talan till rätten blir ärendet klarlagt . Det visar sig dock att inte heller person 2 är far till barnet. kallas modern, ., till utredaren för fortsatt utredning. skickas en kallelse till M.L. som är den tredje personen som J. uppgivit. Det framgår att modern, ., är övertygad om att fadern till barnet är person 1. Av journalerna framgår också att J. är av den uppfattningen att han genomfört blodprovstagningen på ett oriktigt sätt. information om att han bör medverka till att en blodprovstagning sker. Detta görs skriftligt samt även via ett telefonsamtal. Fr o m 2000-11-2l sker ingen kontakt med M.L. Nämnden har dock erhållit information från vid tre till-fällen att blodprovstagning inte kunnat genomföras samt att gjort en förfrågan i samband med underhållsstödet. Av dokumentationen framkommer att handläggaren/handläggarna inte följt upp ärendet trots att information inkommit från och Försäkrings-kassan. besöker M.L., efter kallelse, . Han är missnöjd över att ingen kontaktat honom tidigare och uppger att han har antagit att ärendet blivit nedlagt. Orsaker till lång utredningstid I pågående faderskapsutredning kan man konstatera att ärendet är komplicerat och att flera moment samverkar till en lång handläggningstid. Man kan konstatera att en viktig bidragande orsak till fördröjd handläggning har varit att parterna inte hörsammat nämndens anmodan om blodprovstagningar. Det har också visat sig att provtagningarna fått göras om. Det har också framkommit att modern varit övertygad om att det endast är en person som kan vara far till barnet, vilket också gjort att ärendet handlagts med utgångspunkt från hennes information. Av handlingarna kan man också konstatera att de tre utredningarna inte handlagts parallellt och att tiden mellan uteslutningen av faderskapet också är av betydelse för den totala handläggningstiden. Ytterligare en anledning till att handläggningen har fördröjts, särskilt , är att flera handläggarbyten skett. Bevakningen av att blodprovstagningen inte följts upp på det sätt som med hänsyn till ärendets karaktär egentligen varit påkallat har därför fallerat. I utredningen konstateras att handläggningstiden varit otillfredsställande lång. Det är givetvis högst angeläget att faderskap fastställs så snart detta är möjligt på ett korrekt och riktigt sätt. I FB 2 kap 8 § anges att utredningstiden inte skall pågå längre än om inte särskilda skäl föreligger. I förarbetena anges som särskilda skäl att nämnden haft stora svårigheter att få tag på aktuella män eller att medicinsk utredning dragit ut . Föreliggande utredningar visar på att det har varit stora svårigheter att få de män som uppges av modern att hörsamma både kallelser till nämnden och anmodan om blod-provstagningar. Man kan också konstatera att blodprovstagningen har fått göras om vilket också bidrar till att utredningstiden förlängs. Det torde därmed föreligga särskilda skäl för att utredningstiden sträckt sig längre än . Det finns dock skäl att kritiskt granska handläggningen då ärendet fortfarande inte är helt klarlagt. Man kan konstatera att trots ett upprättat MF-protokoll fick inte personen i fråga information om detta . Förklaringen till detta är att modern, ., i stort sett uteslöt M.L. som möjlig far vilket också gjorde att utredaren först utredde de två andra männen. Det kan konstateras att M.L. borde ha kontaktats och att utredningarna möjligtvis skulle ha handlagts parallellt. Dock har utredaren följt lagstiftarens intentioner att utgå från moderns uppgifter och att utredningen skötts, som det anges i förarbetena, med takt och gott omdöme. Ett annat problem som finns med i utredningarna är avvägningen av hur länge handläggaren skall/kan avvakta den enskildes "ovilja" eller "oföretag-sam-het" att komma på kallade tider och genomföra blodprovstagningar. En utgångspunkt är alltid att i första hand påvisa den enskildes ansvar. Nästa steg är för handläggaren att bli mer intensiv i kontakten och slutligen överväga att föra saken till rättslig prövning. I det aktuella ärendet kan man konstatera att 1997-07-02-2000-11-21 har handläggaren väl utfört vad ärendet kräver. Det finns flertalet anteckningar om påminnelser och även övervägande att pröva saken i domstol. Efter 2000-11-21 har dock handläggningen inte helt nått upp till vad som kan anses vara rimligt när det gäller uppföljning av ärendet som t ex anmodan om blodprovs-tagning, övervägande om rättsligt förfarande etc. Som förklaring till en relativt passiv handläggning har det skett handläggarbyten . I bedömningen bör dock framhållas att den enskilde fick vetskap om situationen och att denne rimligen har ett ansvar för att genomföra aktuell blodprovs-tagning. I utredningen framkommer att det finns brister i handläggningen. Dels har parterna inte informerats i ett inledningsskede då MF-protokoll upprättades samt dels har fr o m 2000-11 uppföljning och bevakning av ärendet inte gjorts utifrån vad ärendets karaktär kräver. Nämnden bör se över rutinerna gällande handläggningen av faderskapsärenden för att säkerställa en korrekt handläggning i enlighet med lagar och riktlinjer. Särskilt gäller detta sådana ärenden där det framkommit att det finns flera tänkbara fäder. bereddes tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 § (FB) har socialnämnden i ett fall som det här aktuella en skyldighet att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Av 2 kap. 6 § FB framgår att nämnden bör verka för att blodundersökning äger rum beträffande modern, barnet och den som kan vara fader till barnet, om denne begär det eller anledning finns till antagande att modern haft samlag med mer än en man då barnet kan vara avlat. Nämnden har inte några tvångsmedel till sitt förfogande. Nämnden kan emellertid, som företrädare för barnet, väcka talan om fastställande av fader-skap (3 kap. 5 § FB). I ett mål om faderskap kan rätten på yrkande av någon av parterna eller när det annars behövs förordna om blodundersökning (1 § lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap). Av 2 § sam-ma lag framgår att rätten vid vite kan förelägga den som avses med ett förord-nande om blodundersökning enligt 1 § att med intyg av behörig sakkunnig visa att sådant blodprov som behövs för blodundersökning har tagits. Enligt 2 a § kan rätten, om inte ett föreläggande om vite har iakttagits, i stället för att förelägga nytt vite förordna om biträde av polismyndighet för att undersökningen skall komma till stånd. I 2 kap. 8 § andra stycket FB sägs att en utredning om faderskap bör bedrivas skyndsamt och att utredningen skall vara slutförd från barnets födelse om inte särskilda skäl föranleder annat. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara skäl för att ettårstiden överskrids nämns i förarbetena till bestäm-melsen att socialnämnden har haft stora svårigheter att få tag i aktuella män eller att medicinsk utredning har dragit ut (prop. 1969:124 s. 106). I förevarande fall inleddes handläggningen av faderskapsärendet hos nämnden . för A.L:s anmälan till JO var ärendet ännu inte avslutat. Av utredningen framgår att modern uppgav en viss man som far till barnet. Hon upp-gav också att hon varit tillsammans med två andra män i anslutning till koncep-tions-tiden. I det ena fallet hade, enligt vad hon trodde, samlag ägt rum före konceptionstiden. Vad gällde M.L. hade samlag skett , men efter det att ett graviditets-test visat att hon redan var gravid. Så kallade MF-protokoll upprättades avseende alla tre männen. Nämnden valde dock att inte utreda faderskapen parallellt, utan männen kom i stället att successivt avföras från utredningen utifrån utlåtanden. Den förste mannen avfördes från utredningen . Därefter gjorde förvaltningen inte obetydliga an-sträng-ningar för att förmå nästa man att lämna ett blodprov. Detta lyckades först . Ett nytt blodprov lämnades , och lämnade ett utlåtande enligt vilket ifrågavarande man uteslöts vara barnets far. uppmanades modern att höra av sig. Hon kallades till tre möten, men kom inte. skickades sedan ett brev med kallelse till M.L. Det hade då gått faderskaps-utredningen på-börjades, något som fram till dess varit helt okänt för M.L. Vad som dittills förevarit i faderskapsärendet föranleder följande kommentarer från min sida. De uppgifter som modern lämnat skall visserligen vara utgångspunkten för faderskapsutred-ningen. I en situation där det finns flera möjliga fäder till barnet inne-bär detta emellertid inte att hennes inställning till vem som är den mest trolige fadern skall tillåtas vara styrande för hur utredningen skall bedrivas. Med ledning av moderns uppgifter skall höra varje man som kan tänkas vara far till barnet. Det är självfallet av stor betydelse för bedrivandet av utredningen att de inblandade personerna hörs så att lämnade uppgifter inte blir felaktiga på grund av att man inte längre minns vad som före-varit. De lämnade upp-gifterna skall därför också nedtecknas omgående. Om nämnd-en har anledning att anta att modern haft samlag med mer än en man kan nämnden inte ta ställning till fader-skaps-frågan utan att en blodundersökning kommit till stånd. I en sådan situation skall nämnden således --- oberoende av parternas egen inställning - alltid verka för att blodundersökning görs. Genom att upprätta MF-protokoll avseende de tre männen synes nämnden ha gjort bedömningen att ingen av dem kunde helt uteslutas som far till barnet. Därigenom inleddes - i varje fall på papperet - utredningar rörande dem. Nämnden kan således inte ha ansett att de uppgifter som modern lämnat om graviditetstesten och om tidpunkten för den var tillräckliga för att utesluta M.L. Följakt-ligen borde då också nämnden redan från början ha informerat honom om att han förekom i utred-ningen och hört honom i saken. Därigenom hade nämnden skaffat sig ett bättre underlag för bedömningen av vilka utredningsåtgärder som skulle vidtas härnäst. Under alla förhållanden kan man med facit i hand konstatera att tidsutdräkten i faderskapsärendet kunde ha minskats om de faktiska utred-nings-åtgärderna rörande de tre presumtiva fäderna skett parallellt. Handläggningen av faderskapsärendet och framåt föranleder följande kommentarer från min sida. från till skedde ingen kontakt med M.L. från nämndens sida, detta trots att nämnden erhöll information från att blodprovstagning inte kunnat genomföras och trots att gjort en förfrågan i ärendet angående underhållsstödet. har i remissvaret anfört att handläggningen "inte helt nått upp till vad som kan anses rimligt när det gäller uppföljning av ärendet som t ex anmodan om blodprovstagning, övervägande av rättsligt förfarande etc.". Som förklaring till "en relativt passiv" handläggning angavs att det skett handläggarbyten . Hanteringen av ärendet är inte endast passiv utan obefintlig. Handläggningen har därigenom ytterligare kommit att dra ut på ett helt oacceptabelt sätt. Sammanfattningsvis anser jag att socialnämnden förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av faderskapsärendet. Nämnden synes väl medveten om bristerna i handläggningen, och det är med tillfredsställelse jag noterar de aviserade åtgärderna till förhindrande av att något liknande inträffar igen. En socialnämnd inledde en utredning med anledning av att en yngling misstänktes för att ha sålt droger i sin skola; fråga om nämnden kunnat låta en polis vara närvarande när nämnden första gången träffade den unge och dennes mor (Dnr 1034-2001) inkom från rektor och biträdande rektor vid en anmälan till i angående att J.K. skulle ha erbjudit droger till försäljning. Anmälan föranledde att nämnden beslutade att inleda en utredning enligt 50 § socialtjänstlagen (1980:620), numera 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Utredningen avslutades utan åtgärd. framförde i en anmälan till JO klagomål mot i . Klagomålen avsåg dels att en utredning enligt socialtjänstlagen inleddes rörande sonen . utan att det förelåg sannolika skäl för att någon åtgärd från socialnämnden var behövlig, dels förvaltningens handläggning av den aktuella utredningen. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. arbetsutskott lämnade som sitt remissvar en skrivelse som har undertecknats av förvaltningschefen och sektionschefen . I skrivelsen, till vilken hade fogats ett flertal bilagor, anfördes bl.a. följande. inkommer från , rektor vid , samt , biträdande rektor vid samma skola, en anmälan gäl-lande J.K., att han skulle sälja droger. Som handläggare utses , ungdomssekreterare samt , socionom, inhyrd konsult. Anmälan föranleder att utredningen jämlikt 50 § SoL inleds . har varit registrerad som vårdnadsha-vare. dock att K.H., J:s far, ska föra hennes talan avseende sonen. De anmälningar som inkommit avseende J.K. har bedömts varit av den karaktären att utredning jämlikt 50 § SoL var nödvändig. Det har varit svårt att genomföra och slutföra utredningen då familjen inte medverkat i den omfattning som varit nödvändig. anser att handläggning och myndighetsutövning har skett i en-lighet med gällande lagstiftning. I ett avseende har handläggningen brustit då en muntlig anmälan från polisen inte har dokumenterats. / - - - / Polisen anmäler muntligt till socialnämnden att även de fått anmälan från skolan avseende misstanken om att J.K. skall sälja droger. Anmälan journalförs dock inte, varför datum för anmälan saknas. Vid det första utredningstillfället deltar J.K., I.K. samt utredare och . Med anledning av att polisen anmält misstanken om J.K:s drogförsäljning samt för att delge information om den aktuella drogsituationen i deltar polis . Vid mötet diskuteras en kontakt med för att utreda ett eventuellt missbruk hos J.K. accepterade en sådan kontakt. Det förs , enligt uppgift från utredarna, inte någon diskussion om att J.K:s far, K.H., skall tillfrågas angående sonen. bistår efter mötets slut med transport till med civil polisbil. Anmälan remitterades därefter till i för kompletterande utredning och yttrande över förutsättningarna för att en polis var närvarande vid mötet hos socialförvaltningen . arbetsutskott överlämnade som remissvar en skrivelse som undertecknats av fil. dr. jur. kand. . I skrivelsen anfördes följande. Då en anmälan skett enligt 71 § SoL eller information på annat sätt har inkommit till nämnden, ingår det i nämndens arbetsrutin att försöka få anmälare eller uppgiftslämnare att närvara vid ett sammanträffande med den ärendet gäller. Avsikten med detta är att anmälare/uppgiftslämnare får möjlighet att förtydliga vad som avses också inför barnet/vårdnadshavaren. l detta speciella fall hade polisen gjort anmälan. Avsikten med polisens närvaro var dessutom att informera vårdnadshavaren - och även handläggarna - om den aktuella narkotikasituationen i . Handläggarna har klart för sig, att detta förfaringssätt kan medföra, att inom sekretessbelagda uppgifter kan vidarebefordras. Då detta kan vara till men för den enskilda, är man mycket noga med att inte lämna någon form av information vid ett sådant möte som förekommit här. Den information som lämnas handlar enbart om handläggning. bereddes tillfälle att kommentera nämndens kompletterande remissvar. I ett beslut anförde JO följande. trädde en ny socialtjänstlag (2001:453) - SoL - i kraft. I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum socialtjänstlagen (1980:620) var gällande och i remissvaren har hänvisats till den lagen. Jag har emellertid valt att här hänvisa till den nya socialtjänstlagen, som - i de avseenden som behandlas - inte har inneburit någon ändring i sakligt hänseende. Enligt 14 kap. 1 § SoL bör var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd anmäla detta till nämnden. Av bestämmelsens andra stycke framgår att myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Skyldigheten att göra en anmälan enligt 14 kap. 1 § SoL förutsätter inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Om och på vilket sätt en misstanke skall utredas ankommer sedan på socialnämnden att bedöma (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 264). har särskilda skyldigheter när det gäller barn och ungdom. Detta kommer till uttryck i 5 kap. 1 § SoL. Där sägs att socialnämnden bl.a. skall verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Vidare är en socialnämnd enligt 11 kap. 1 § SoL skyldig att utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. I 11 kap. 2 § SoL anges närmare de regler som gäller vid en utredning om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Nämnden får, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Det betonas också att utredningen skall bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet och utredningen skall inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet. Bestämmelserna om en socialnämnds skyldighet att inleda en s.k. barnavårdsutredning har tillkommit för att tillförsäkra barn erforderligt skydd. En utredning har till syfte att klarlägga barnets eventuella behov av stöd och hjälp. Det kan inte undvikas att det i bland förekommer utredningar som för de närmast berörda kan framstå som opåkallade. Med hänsyn till bestämmelsernas syfte att skydda barn måste dock i viss utsträckning accepteras att det kan uppkomma olägenheter. Nämnden har i remissvaret uppgett att beslutet att inleda en utredning angående J.K. grundade sig på en bedömning av de uppgifter som framfördes till i anmälan från skolan. Jag har inte anledning att rikta någon kritik mot en utredning enligt SoL inleddes. När det gäller nämndens handläggning finner jag skäl att uppehålla mig vid det förhållandet att en polisman var närvarande vid ett möte mellan och J.K. samt hans mor. Inom gäller sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100). Av bestämmelsen framgår att sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretesskyddet gäller såväl gentemot enskild som annan myndighet. I 14 kap. sekretesslagen finns bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen. Vidare följer av bestämmelsen i 1 kap. 5 § sekretesslagen att sekretess inte utgör hinder mot att uppgift lämnas ut, om detta är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Denna rättsliga reglering gör det möjligt för att i samband med en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL lämna ut de uppgifter som behövs för att den som tillfrågas i utredningsarbetet skall kunna lämna nöjaktiga svar till (se JO 1990/91 s. 366). Dessa sekretessbrytande bestämmelser saknar dock intresse såvitt här är i fråga. möjlighet att över huvud taget informera den som har gjort en anmälan till om ärendets fortsatta handläggning är starkt begränsad av den stränga socialtjänstsekretessen. Om föräldrarna eller i förekommande fall den unge inte vill att den som har gjort anmälan skall informeras kan uppgifter som omfattas av sekretess inte utan vidare röjas. I vissa fall kan redan uppgiften om att nämnden har inlett en utredning vara av känslig natur. har heller ingen möjlighet att tvinga den enskilde att konfronteras med den som har gjort en anmälan eller med någon annan utomstående. Jag vill framhålla att det finns fall där det kan vara en fördel för såväl som för den som berörs av en utredning att den som har gjort en anmälan eller lämnat uppgifter till nämnden deltar i ett möte. till en fullständigare utredning samt även skapa en bättre förståelse hos den enskilde angående den utredning som nämnden bedriver. Som redan framgått krävs emellertid att den enskilde samtycker till ett sådant förfarande.