frsrdg · GR04JO1 · 2004-01-01 00:00:00 — Ärendena har i stället avskrivits direkt utan någon föregående analys av de omständigheter som framförts i polisanmälningarna. I något fall fattades avskrivningsbeslutet trots att beslutsfattaren inte hade tillgång till hela det föreliggande materialet. Det kan naturligtvis inte godtas att anmälningar om brott handläggs på det sätt som har beskrivits. Eftersom min granskning avsett endast ett fåtal ärenden är det emellertid inte möjligt att utifrån dem dra några generella slutsatser om handläggningen av bedrägeriärenden vid polismyndigheten. De iakttagelser som jag nu har kunnat göra är emellertid anmärkningsvärda nog. Det har sålunda upplysts att arbetet vid anmälningscentral är organiserat på sådant sätt att beslutsfattarna inte kan ägna mer än i genomsnitt tre åt varje ärende. Det säger sig självt att det i många fall inte är möjligt att göra en tillräckligt omsorgsfull bedömning av om en brottsanmälan skall föranleda inledande av förundersökning eller ej, när handläggningen sker under en sådan tidspress. Brist på tid är vidare den mest sannolika förklaringen till att anmälningar på det sätt som har upplysts om under utredningen har kommit att bli avskrivna av misstag. Jag kan här också peka på vad som sägs i polismyndighetens yttrande om att den i särklass främsta anledningen till att det blir fel i handläggningen är brist på resurser. Det finns anledning att se med särskild oro på vad några av de hörda polismännen har uppgett om att det förhållandet att polisens resurser inte räcker till för att utreda alla brott kanske i någon mån påverkar deras ställningstaganden i förundersökningsfrågan. Lagstiftarens utgångspunkt är att förundersökning i princip skall inledas i alla de fall där det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, om det inte är uppenbart att brottet inte går att utreda. Det är således inte förenligt med gällande rätt att en polisman som har till uppgift att granska anmälningar och att ta ställning i förundersökningsfrågor därvid tar hänsyn till omfattningen av polisens utredningsresurser och låter ett beslut att direktavskriva ett ärende påverkas av en bedömning att man ändå inte kommer att ha tid att utreda ärendet. Om ett sådant förfarande sattes i system skulle detta uppenbarligen få förödande följder såväl för målsägandenas rättssäkerhet som för allmänhetens förtroende för polisen. Som bekant har jag genomfört inspektioner av den brottsutredande verksamheten vid ett flertal polismyndigheter avseende den s.k. vardagsbrottsligheten. Mina iakttagelser vid dessa inspektioner har sammanfattats i en skrivelse till (JO 2002/03 s. 98). Jag framhöll i denna att inspektionerna visat på allvarliga brister vad gäller utredningen av vardagsbrottsligheten och att jag i vissa fall kunnat konstatera att personal styrkan hade varit klart underdimensionerad. Jag har också i andra sammanhang påtalat att det är angeläget att polisens utredningsverksamhet ges tillräckliga resurser. Jag har vidare såväl i enskilda tillsynsärenden som vid de nämnda inspektionerna stött på allvarliga kunskapsbrister på det rättsliga området och även på många håll kunnat iaktta brister vad gäller bevaknings- och prioriteringsrutiner. Av utredningen i det här aktuella ärendet framgår att den utbildning i förundersökningsledning som förekommit i vissa fall har varit helt otillräcklig och bestått endast i någon eller några kortare kurser. Ett par av de hörda polismännen har vidare upplyst att de helt saknar erfarenhet av utredning av bedrägeribrott. Det är en självklarhet att en förundersökningsledare skall ha den utbildning och erfarenhet som krävs för att han skall kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett korrekt och rättssäkert sätt och att det görs klart för varje befattningshavare vilket ansvar han har i den brottsutredande verksamheten. Mina iakttagelser i detta ärende ger mig anledning att återigen understryka vikten av att utredningspersonalen har den kunskap och erfarenhet som arbetsuppgiften kräver (jfr 3 kap. 6 § polisförordningen [1998:1558]). har i sitt yttrande anfört att den kommer att inventera behovet av att ge förundersökningsledarna ytterligare utbildning så att de känner sig säkra i de bedömningar som skall göras. Myndigheten har vidare förklarat att den har för avsikt att göra ansvarsfördelningen mellan olika befattningshavare tydligare. Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten med anledning av vad som framkommit i detta ärende. Jag vill avslutningsvis erinra om att justitieutskottet, med utgångspunkt i ett uttalande att det är av avgörande betydelse för medborgarnas förtroende för polisen och rättsväsendet att brottsanmälningar utreds så långt som möjligt, föreslog att revisorer skulle granska frågan i vilken omfattning och på vilka grunder polis och åklagare avskriver anmälda brott. I en förstudie (2002/03:2) "Ta fast boven!? - polisens och åklagarnas avskrivningar av anmälda brott" konstaterade revisorerna bl.a. att låg kvalitet hos brottsutredningar och utdragna utredningsprocesser har bidragit till att polis och åklagare avskriver en betydande andel av de brott som anmäls. Den slutliga rapporten beräknas bli klar (revisorer lade fram sin rapport /03:19 "Polisens avskrivningar av brott"; JO:s anmärkning). Disciplinansvar för en åklagare på grund av dröjsmål med expediering av ett beslut gällande hävande av beslag m.m. (Dnr 2513-2002) I en anmälan till JO anförde T.Å. klagomål mot kammaråklagaren vid i , åklagarkammaren i Halm Han anförde att han, trots att beslaget av visst gods hade hävts, inte hade återfått godset. Inledningsvis infordrades tingsrättens dom samt vissa handlingar i åklagarmyndighetens ärende. Därvid framkom bl.a. följande. väckte åtal mot Å. för bl.a. häleri och framställde även yrkande att visst i beslag taget gods skulle tas i förvar. beslutade hon också att vissa beslag skulle hävas. På den handling som innehöll nämnda beslut fanns en anteckning som gav vid handen att beslutet kom polismyndigheten till handa först . Muntliga upplysningar inhämtades från varvid hon bekräftade att hon inte hade skickat beslutet till polismyndigheten förrän i juli månad. anmodades därefter att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen i samband med att beslagen i vissa delar hävdes enligt beslut av åklagaren . (överåklagaren ) inkom med ett remissvar i vilket anfördes följande. Vid min genomgång av ärendet har följande framkommit. I samband med en förundersökning mot Å. rörande misstänkt stöld alternativt häleri beslagtogs under en husrannsakan i Å:s bostad ett stort antal föremål redovisade under 48 punkter i beslagsprotokoll - - -. Dagen efter dvs. gjordes ytterligare husrannsakan i Å:s bostad och ytterligare föremål togs i beslag redovisade under 8 punkter i beslagsprotokoll - - -. Seligmann fastställde beslagen . väckte Seligmann åtal mot Å. för bl.a. häleri. I stämningsansökan framställde Seligmann under denna åtalspunkt bl.a. ett särskilt yrkande nämli-gen att en gitarr under punkt 37 i beslagsprotokollet - - - utan lösen skulle utlämnas till målsäganden O. Vidare yrkade Seligmann att följande föremål skulle tas i förvar jämlikt lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. Från beslagsprotokoll - - - Tre datorer (punkterna 3-5) En dockningsenhet (punkt 10) En bärbar dator (punkt 12) En låda med datordelar (punkt 13) Fyra mobiltelefoner (punkterna 21-24) En mini-CD-spelare (punkt 36) En gitarrförstärkare (punkt 38) En portfölj innehållande fyra bilstereoapparater (punkterna 39 a-e) En väska innehållande ljudutrustning (punkt 41) En skrivarserver (punkt 45). Från beslagsprotokoll - - - En dator och en dockningsenhet (punkterna 4 och 6). Under en åtalspunkt för dopningsbrott yrkade Seligmann att ampuller och kanyler skulle förklaras förverkade (punkt 30 i beslagsprotokoll - - -). hävde Seligmann beslaget under övriga punkter i de båda beslagsprotokollen. Beslutet är inte diariefört. Av diariet framgår inte heller när det expedierades till polisen för åtgärd. Av beslutet framgår emellertid att beslaget under punkten 5 - en dator - i beslagsprotokollet - - - "hävs och återlämnas till målsäganden", Sturegymnasiet, som det i stämningsansökan yrkas att datorn tages i förvar (jfr ovan). Vidare framgår av handlingarna att Seligmann först beslutade att häva beslaget beträffande en dator fabrikat Macintosh - punkt 6 i beslagsprotokollet - - -. Enligt beslutet skulle datorn återlämnas till Å. meddelade dom i målet , B 568-02. Av do-men framgår under särskild rättsverkan att tingsrätten bifallit åklagarens yrkanden och förordnat att beslagen skulle bestå. Å. klagade på domen. Hovrätten för meddelade dom i målet . Hovrätten upphävde i domen vad tingsrätten förordnat om förvarstagande och beslag av en dator, punkten 5 i beslagsprotokoll - - -. Å. har i en skrivelse daterad till ombudsmän klagat på att han efter beslutet om beslagets hävande inte återfått de föremål som varit föremål för beslag och sålunda hävts. Beträffande underlåtenheten att återställa det beslagtagna godset efter det att be-slaget hävts. Seligmann har upplyst att hon haft för avsikt att skicka beslutet angående de hävda beslagen till polisen när tingsrättens dom förelåg så att hon innan beslutets expedie-ring skulle kunna försäkra sig om att det inte skett några förväxlingar och missför-stånd, att någon punkt tagits upp dubbelt eller missats. När tingsrättens dom medde-lades hade hon semester. Hon återkom först . Först i samband härmed faxades beslutet till polisen för åtgärd. När beslaget hävdes , hade det ankommit på Seligmann att utan dröjsmål expediera beslutet till polisen för åtgärd. Någon laglig möjlighet för henne att på sätt som skett behålla godset i beslag för närmare kontroll förelåg inte. Felet är allvarligt. En förklaring kan vara den pressade arbetssituation som rådde på kammaren. Underlåtenheten att diarieföra beslutet. Anledningen till att beslutet ej diarieförts beror enligt Seligmann på en beklaglig distraktion som möjligen i någon mån kan ha haft att göra med hennes pressade arbetssituation. Självfallet hade det ankommit på Seligmann att diarieföra beslutet och att i diariet göra anteckning om när det expedierades till polisen. Diarieföringen skall göra det möjligt att i huvudsak följa handläggningen av ett ärende utan att ta del av hand-ling-arna i ärendet. Underlåtenheten torde bero på ett rent förbiseende från Selig-manns sida. Seligmann har upplyst att hennes avsikt varit att punkt 5 i beslagsprotokollet - - - skulle hävas och att det i stället skulle varit punkt 6 i samma protokoll som skulle omfattats av hennes yrkande om tagande i förvar i stämningsansökan. En förväxling mellan punkterna 5 och 6 skulle ha skett i samband med att stämningsansökan skrevs. Seligmann har här brustit i noggrannhet. Felet har rättats till genom hovrättens dom. Beslag innebär en allvarlig besittningsrubbning för den enskilde. Det är därför av största vikt att åklagarna vinnlägger sig om stor noggrannhet i sin hanter ing av be-slagsfrågor. Sörgård har i anledning av det inträffade sammanställt ett studiematerial rörande beslagsfrågor och planerar också en utbildningsdag för diskussion om handläggningen av beslag. Jag kommer att följa upp att så sker. Till remissvaret var fogat bl.a. yttranden från chefsåklagaren och från . I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. Under en förundersökning mot T.Å. gällande misstanke om stöld alternativt häleri togs ett stort antal föremål i beslag . Samtliga beslag fastställdes av . I samband med att hon väckte åtal mot T.Å. framställde hon yrkanden om att vissa föremål skulle tas i förvar jämlikt lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. beslutade hon även att häva beslagen av andra föremål. Sistnämnda beslut, som inte diariefördes, kom polismyndigheten till handa per fax först . Av yttrande framgår att hon, mot bakgrund av att det var fråga om så mycket och delvis likartat gods, avsiktligt avvaktade med att underrätta polismyndigheten om beslutet för att närmare kunna kontrollera de olika beslagspunkterna mot tingsrättens förväntade dom i målet. Hon har därutöver anfört att skälet till att expeditionen av beslutet dröjde till in var att hon hade semester när tingsrättens dom meddelades . När hon återkom hade de flesta av åklagarna semester och arbetssituationen var sådan att det inte fanns utrymme för annat än att hantera förtursmålen. Hon kontaktades emellertid av utredningsmannen som berättade att T.Å. var angelägen om att få tillbaka beslagtaget gods, och då hon insåg att hon inte inom rimlig tid skulle ha möjlighet att göra de kontroller som hon planerat, faxade hon beslutet till polisen. Hon har även uppgett att hon av beklaglig distraktion underlät att diarieföra detta. Om det inte längre föreligger skäl för ett beslag skall det, enligt 27 kap. 8 § första stycket , hävas. Det åligger den åklagare som har hävt ett beslag att se till att polismyndigheten underrättas därom. En sådan underrättelse måste självfallet lämnas i omedelbar anslutning till att beslutet fattats eftersom det är polismyndigheten som har att verkställa beslutet. Av utredningen framgår vidare att genom sitt beslut hävde beslaget av en dator (p. 5 i beslagsprotokollet - - -) som hon i stämningsansökan yrkade att tingsrätten skulle ta samma dator i förvar. Hon har som förklaring till detta uppgett att hon förväxlade två beslagspunkter och att hennes avsikt var att p. 5 i beslagsprotokollet skulle hävas och godset återlämnas till målsäganden och att en annan dator, p. 6 i samma beslagsprotokoll, skulle omfattas av hennes yrkande om förvarstagande. hävde beslaget av sistnämnda dator . har således medvetet underlåtit att, i anslutning till att hon beslutade att häva vissa beslag, expediera beslutet till polismyndigheten. Hon har härigenom åsidosatt vad som åligger henne som åklagare. Hon har inte givit någon rimlig förklaring till sin handläggning. Det framgår t.ex. inte varför hennes behov av att kontrollera de olika beslagspunkterna mot tingsrättens förväntade dom i målet omöjliggjorde en omedelbar expedition av beslutet eller vilka åtgärder som hon eventuellt hade avsett att vidta efter en sådan kontroll. Hon har inte heller diariefört det aktuella beslutet, vilket självfallet skulle ha skett. Vidare har hon brustit i noggrannhet vid avfattandet av sina yrkanden. Detta medförde bl.a. att något yrkande beträffande datorn i punkt 6 i beslagsprotokollet inte kom att framställas, vilket fick till följd att denna dator var beslagtagen utan laga grund. Det kan vidare konstateras att hovrättens beslut att upphäva tingsrättens förordnande beträffande datorn i punkt 5 i samma beslagsprotokoll inte föranledde att närmare kontrollera saken. Det kom i stället att dröja ända till november månad innan hon hävde beslaget beträffande punkt 6. Det kan sammanfattningsvis konstateras att hand-läggning av beslagsfrågorna i ärendet uppvisar allvarliga brister i flera hänseenden. Dessa brister synes ha sin grund både i en anmärkningsvärd avsaknad av kunskap om det regelverk som gäller för beslag och i bristande noggrannhet. Det är av grundläggande betydelse för den enskildes rättssäkerhet att frågor om användning av straffprocessuella tvångsmedel handläggs på ett korrekt sätt. Omständigheterna i det här aktuella fallet är enligt min mening visserligen inte sådana att något av de fel som förekommit kan läggas till last som straffbart tjänstefel. Bristerna i hennes handläggning är däremot sammantagna av så allvarlig art att de bör föranleda disciplin-påföljd för tjänsteförseelse enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställ-ning. Jag beslutar därför att överlämna ärendet till för prövning av denna fråga. I ett beslut ålade disciplinpåföljd i form av varning. Som motivering anförde bl.a. följande. Om det inte längre finns skäl för ett beslag skall det hävas (27 kap. 8 § första stycket ). Av tredje stycket samma paragraf framgår att, om beslaget inte har beslutats av rätten, får det hävas av rätten eller av åklagaren. Även om det inte finns någon författningsreglerad skyldighet, åligger det åklagaren att utan dröjsmål underrätta polismyndigheten om att beslag har hävts så att verkställighet av beslutet kan ske. Av den utredning som föregått JO:s beslut och de uppgifter som lämnat till JO framgår sammanfattningsvis följande. I samband med att väckte åtal mot T.Å., beslutade hon också att häva vissa uppräknade beslag. Hon underlät emellertid att diarieföra beslutet och att expediera det till polismyndigheten. Beslutet kom polismyndigheten till handa först . Detta innebar således att T.Å. först återfick det gods som skulle återlämnas till honom enligt beslutet . I beslutet hävde beslaget av en dator enligt en viss punkt i ett av beslagsprotokollen som hon i sin stämningsansökan yrkade att tingsrätten skulle ta denna dator i förvar. Hon förväxlade två beslagspunkter och förverkandeyrkandet skulle i stäl-let ha avsett datorn under den senare beslagspunkten. Detta fick till följd att hon inte fattade något beslut beträffande den sistnämnda datorn . Det dröjde till innan beslaget hävdes. Datorn var därmed av cirka i beslag utan laga grund. handläggning av beslagsfrågorna har således varit felaktig i flera avseenden. Disciplinpåföljd kan, enligt 14 § lagen om offentlig anställning, åläggas en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen och felet inte är ringa. har på det sätt som redovisats i det föregående åsidosatt sina skyldigheter som åklagare. Hennes förklaring till varför hon avvaktade med expedieringen av beslutet till polismyndigheten är svårförståelig. Hennes handlingssätt i detta avseende tycks bottna i en bristande kunskap om beslagsreglerna. I övrigt har hon brustit i noggrannhet. Det som läggs henne till last får därmed anses ha skett av oaktsamhet. Som JO har anfört i sitt beslut är det av grundläggande betydelse för den enskildes rättssäkerhet att frågor om straffprocessuella tvångsmedel handläggs på ett korrekt sätt. Bristerna i handläggningen av beslagsfrågorna är i detta fall så allvarliga att tjänsteförseelsen inte kan anses som ringa. skall därför meddelas disciplinpåföljd. Någon mer ingripande påföljd än varning är inte motiverad. Tillförlitligheten av snabbtest för analys av narkotiska preparat (Dnr 2830-2002) I ett beslut anförde chefsJO följande. Enligt en tidningsartikel i satt två personer i i häkte på grund av polisens okunnighet. framgick vidare följande. En man och en kvinna i greps . I den bil som de färdades i hittade polisen närmare vitt pulver i en plastpåse. Den preliminära undersök-ningen av pulvret tydde på att det rörde sig om am-fetamin. Detta ledde till att paret häktades. När provresultatet kom från visade det sig att pulvret i påsen var socker. De två misstänkta personerna släpptes . Muntliga upplysningar inhämtades från i . Därvid fram-kom att polisen i samband med att två personer misstänktes för stöld och olaga intrång an-träffade en påse med ca vitt pulver. En snabbanalys av pulvret gjordes på dagen efter gripandet. Analysen visade att det var amfetamin. Pulvret sändes därefter till () för ana-lys. När beskedet kom från SKL visade det sig att pulvret i påsen var socker. Mot bakgrund av det anförda beslutade jag att ta upp saken till utred-ning som ett initiativärende. handlingar i bl.a. ärendet - - - granskades. Av polisanmälan framgick följande. I samband med en husrannsakan i ett fordon anträffades ca vitt pulver inlindat i packtejp. Förpackningen låg i en tygpåse som i sin tur låg i en axelremsväska mellan framstolarna i fordonet. På fråga till de båda misstänkta vems väskan var svarade de först undvikande, men sedan sade den ene att det var den andres väska, vilket denne medgav. Efter det att pulvret anträffats ändrade per-sonerna sina uppgifter om väskan och uppgav att denna legat bak i bilen hela da-gen och att de inte visste vems väskan var. Av en promemoria från länskriminal-avdelningen avseende snabbtestet framgick följande. Vid testet användes engångshandskar. Det in-lindade tejpförsedda paketet lades i ett dragskåp på ett C4-kuvert. Engångstestpin-nar användes och något korn togs för att köra snabbtestet. Metod A användes och den orangefärgade "rutan" på testet överensstämde med vätskan där pulvret lagts ned. Resultatet påvisade amfetamin. Ärendet remitterades till för yttrande om tillförlitligheten av den snabbtest för analys av narkotiska preparat som i använt i ärendet samt om i vilken mån analysresultatet kunde utgöra underlag för tvångsåtgärder. (rikspolischefen ) anförde följande. greps två personer av polisen i misstänkta för stöld alternativt olaga intrång. I samband med gripandet hittades ett paket innehållande vitt pulver vilket misstänktes vara amfetamin. Polisens s.k. snabbtest visade att pulvret var amfetamin. Misstankarna utvidgades till att omfatta även grovt narkotikabrott, och personerna anhölls och häktades. Vid efterföljande laboratorietest vid visade det sig att pulvret var socker. Personerna hade då varit häktade och frigavs . Tillförlitligheten av snabbtest för analys av narkotika har i samarbete med tagit fram snabbtest för narkotika (fabrikat ). Snabb-testet har använts . Testet består av en tillsluten plastförpackning som innehåller en eller flera ampuller beroende på vilken typ av narkotika som skall testas. Testet utförs genom att förpackningen öppnas och en viss mängd av den misstänkta narkotikan hälls i förpackningen som därefter tillsluts. Glasampullerna krossas genom att tryckas sönder utifrån. Det misstänkta materialet blandas med kemikalierna från glasampullerna och avläses därefter mot en färgskala som, vid positivt resultat, indikerar vilken typ av narkotika det är fråga om. Snabbtesten finns i regel inne på polisstationerna och handhas endast av personal som genomgått särskild utbildning i ämnet. Det skall också framhållas att snabb-testet bara kan ge en indikation på att det testade materialet är narkotika. Under förutsättning att snabbtestet handhas på rätt sätt bedöms tillförlitligheten som mycket hög. Alla resultat från snabbtest följs upp med en verifikationsanalys vid ett laborato-rium, i regel . I några fall har även använts. Om instruktionen för hantering av snabbtest inte följs, så kan det leda till ett oriktigt positivt besked. När oriktigt resultat erhålls beror det vanligtvis på hanteringsfel - att en för stor mängd av undersökningsmaterialet används i testet eller att den rekommenderade processen fram till avläs-ning inte följs. Kriminaltekniska laboratoriet har kunnat konstatera att handha-vandefel varit den troligaste orsaken när felaktiga besked har erhållits. De efterföljande kontrol-lerna vid laboratoriet har dock gett de korrekta resultaten. gjorde en uppföljning av utförda snabbtest. Styrelsens bedömning var att användandet av snabbtest för analys av narkotiska preparat är av stort värde och innebär en förbättring i förundersökningsarbetet. Vid uppföljningen ansåg Styrelsen - att tillförlitligheten av snabbtesten är mycket hög - att tillbuden vid handhavandet varit få - att snabbtesten underlättar beslut om frihetsberövande eller frigivning - att rättssäkerheten som en följd av detta har förbättrats. har ingen annan uppfattning än den som kom fram i uppföljningen . Kan analysresultatet utgöra underlag för tvångsåtgärder? anser att snabbtesten är ett viktigt och tillförlitligt hjälpmedel som kan stärka eller försvaga misstankar om att testat material kan vara narkotika. Det är dock styrelsens uppfatt-ning att testresultatet inte ensamt bör utgöra grund för tvångsåtgärder. En helhetsbedömning bör göras av de omständigheter som förelåg när den misstänkta narkotikan påträffades. Testresultatet är en sådan omständighet. Förpackningssätt, platsen där den påträffas, innehavarens person m.m. är andra omständigheter som alltid vägs in vid bedömningen. I det nu aktuella fallet fanns det andra omständigheter som konstituerade misstanke om brott.