bet · GS01FöU4 · 2004-12-02 00:00:00 — lösa sina nationella uppgifter för territoriell integritet, genomföra efterfrågade internationella insatser, vidareutvecklas och genomföra en rationell grundutbildning. Utskottet ansluter sig vidare till regeringens bedömning av vilka s.k. nischer som tills vidare bör prioriteras inom forskning och teknikutveckling för att ge önskvärd nationell kompetens inom försvarsmaterielområdet. Utskottet föreslår att avslår motionerna 2003/04:Fö220 (kd), 2004/05:Fö4 (s), 2004/05:Fö8 (v) yrkande 13 och 2004/05: Fö16 (kd) yrkandena 35. Materielsamarbete Utskottet anser, liksom regeringen, att internationellt materielsamarbete bör ses som en del av det europeiska och euroatlantiska samarbetet med syftet att utveckla förmågan till krishantering och säkerhetsfrämjande verksamhet. Liksom regeringen bedömer utskottet att det finns områden där myndigheter inom försvarssektorn, civila myndigheter och industrin har gemensamma intressen och där det finns möjlighet att ta till vara synergieffekter. Sådana möjligheter bör beaktas. Utskottet föreslår att avslår motion 2003/04:Fö243 (fp) yrkandena 13 och 14 och 2003/04:U256 (m) yrkande 9. Exportstöd Utskottet föreslår att bifaller förslag nr 2 i försvarspropositionen och bemyndigar regeringen att i exportstödjande eller säkerhetsfrämjande syfte genom internationellt samarbete sälja eller hyra ut försvarsmateriel som inte längre behövs för Försvarsmaktens operativa förmåga eller som annars kan avvaras för en begränsad tid. Utskottet föreslår att avslår motion 2002/03: Fö261 (mp) yrkande 4. Internationell test- och övningsverksamhet Utskottet föreslår att avslår motionerna 2003/04:Fö239 (s), 2004/05:Fö2 (m) yrkande 1, 2004/05:Fö8 (v) yrkandena 16 och 17 och 2004/05:Fö20 (s). Avveckling Utskottet bedömer i likhet med regeringen att det är viktigt att undersöka alternativ för att kunna avveckla materiel på ett mer flexibelt sätt. Det kan därvid vara aktuellt att pröva om det är ändamålsenligt att använda en separat avvecklingsorganisation. Utskottet föreslår att avslår motion 2004/05:Fö223 (s). Regeringen strategi för materielförsörjningen Regeringen beskriver i försvarspropositionen sin samlade materielförsörjningsstrategi. Strategin bygger på den successiva utvecklingen , bl.a. stegvisa anskaffningsbeslut, spårbarhet till funktioner, utnyttjande av internationella samarbeten, försvarsmaktsgemensamma och interoperabla lösningar samt kortare serier. Försvarsmakten, och har också tagit fram strategier för forskning och teknikutveckling (FoT), anskaffning, internationella samarbeten och övrig forskning. Enligt regeringens mening bör den samlade materielförsörjningsstrategin fortsätta att utvecklas för att kontinuerligt anpassas till förändrade förutsättningar, inte minst den internationella och industriella utvecklingen. Regeringens förslag och bedömning Regeringen föreslår att regeringen bemyndigas att i exportstödjande eller i säkerhetsfrämjande syfte genom internationellt samarbete, överlåta eller upplåta materiel som inte behövs för Försvarsmaktens operativa förmåga eller som annars kan avvaras för en begränsad tid. Den förändrade omvärlden och de därmed förändrade kraven på det omdanade försvaret har i grunden ändrat utgångspunkterna för materielförsörjningen. Försvarsmakten bör vara utrustad med modern materiel för insatsorganisationens behov och för att kunna bedriva en rationell grundutbildning inom ramen för utvecklingen mot ett nätverksbaserat försvar. Det militära försvarets förmåga att genomföra internationella insatser bör tillsammans med nödvändiga resurser för territoriell integritet (främst incidentberedskap) vara styrande för materielförsörjningen. Förmågan att göra vägval, att vidmakthålla kompetenser och förmåga till långsiktig utveckling bör tillgodoses genom satsningar på utvecklingsprojekt, forskning och teknikutveckling, demonstratorer samt studier och försök. Projekt m.m. bör endast i undantagsfall genomföras utan samverkan med andra länder. Handlingsfriheten i materielförsörjningen bör vidare utvecklas genom att ekonomiska resurser i mindre utsträckning än tidigare binds upp i beställningar på , samt genom en stegvis utveckling och modulär uppbyggnad av system. Strategiska vägval i materielförsörjningen bör uppmärksammas tydligare, spårbarheten bör förbättras och underlag för att beskriva olika funktioners och nischers utveckling bör tas fram. En resurs bör organiseras i syfte att ge analys- och ledningsstöd åt bl.a. Forskningen och teknikutvecklingen bör i ökad omfattning inriktas mot vissa nischområden och i växande grad ske i internationell samverkan, bl.a. med hänsyn till behovet av att utveckla interoperabilitet. Sambandet med olika funktioner och materielplaneringen liksom med insatsorganisationens behov bör redovisas tydligare. Med utgångspunkt i Försvarsmaktens behov av operativ förmåga bör myndigheterna och i verksam försvarsindustri utveckla kompetens som är internationellt ledande, konkurrenskraftig och som kan bidra till att skapa internationella samarbeten. Ett begränsat antal nationella nischer bör prioriteras vid beslut om resurser för kompetensuppbyggnad och materielutvecklingsprojekt. Nischkompetens bör också erbjudas i olika organisatoriska sammanhang, t.ex. till EU. I ett första steg bör satsningar på följande områden ha bäst förutsättningar för att ge en önskad position inom försvarsmaterielområdet: nätverksbaserade ledningssystem, flygfarkoster, stridsfordonssystem, bekämpningssystem med kort räckvidd samt robusta telekommunikationssystem. I dessa områden ingår sensor- och datafusion samt signatur-, skydds- och systemdesign. Med denna inriktning mot nischer kan regeringens styrning genom s.k. strategiska kompetenser upphävas. Försvarsindustriell kompetens bör, när det är kostnadseffektivt, i högre grad än utnyttjas för systemintegration, underhåll och tillgänglighet samt i vissa fall även som systempartner. internationella materielsamarbete bör ytterligare fokuseras på de länder som bäst kan tillgodose vårt nationella behov av internationell kompetens för materielförsörjningen. Främst länderna inom sexnationssamarbetet (FA/), de nordiska länderna samt bedöms kunna tillgodose dessa behov. bör också delta i gemensam uppbyggnad av de resurser som behövs för EU:s krishanteringsförmåga, inklusive s.k. pooling. Möjlig samverkan i andra former, inklusive s.k. gemensamt ägande, bör studeras ytterligare. Europeiska försvarsbyrån bedöms kunna skapa goda förutsättningar för materiel- och forskningssamarbetet i . bör vidare delta i EU:s program för säkerhetsrelaterad forskning. Utvecklingsprojekt bör fullföljas och nya initieras under förutsättning att de bedöms vara kostnadseffektiva ur ett livscykelperspektiv och att internationella samarbetspartner finns. Valet mellan utveckling i internationell samverkan eller direktanskaffning måste avgöras från fall till fall. I fall då alternativen anses likvärdiga från kostnadseffektivitetssynpunkt och internationell samarbetssynpunkt m.m. bör de alternativ väljas som bedöms få störst positiv betydelse för den i verkande industrins kompetens och utvecklingsförmåga. Exportstödet bör bl.a. utvecklas när det gäller former för stöd till internationell samverkan och tjänsteexport. Stödet bör främst koncentreras mot valda nischområden. Områden där Försvarsmakten, , , civila myndigheter inklusive universitet och högskolor, inhemsk industri samt forskningsinstitut har gemensamma möjligheter bör identifieras. Genom utvecklad samverkan mellan dessa aktörer kan möjligheterna till innovationsspridning, synergieffekter och tillvaratagande av kommersiell teknik stärkas. Frågan om civilmilitär synergi kommer också att beröras i den kommande forskningspolitiska propositionen. Materiel som inte svarar mot de operativa kraven eller de långsiktiga behoven av kompetenser bör avvecklas, såvida inte materielen behövs för en rationell drift av förband i insatsorganisationen. Den ekonomiskt mest fördelaktiga avvecklingstakten för olika typer av materiel bör användas. Skälen för regeringens förslag och bedömning Förändrade förutsättningar för materielförsörjningen Reformeringen av det svenska försvaret från ett invasionsförsvar mot ett högteknologiskt och nätverksbaserat försvar ändrar kraven på operativ förmåga. Frånvaron av ett tydligt angreppshot medför att antalet förband i insatsorganisationen minskar. ökar ambitionerna för internationella krishanteringsinsatser. Utgångspunkterna för materielförsörjningen har därmed förändrats i grunden. Inom det europeiska försvarssamarbetet, där aktivt deltar, finns en vilja att påskynda utvecklingen mot en utvecklad krishanteringsförmåga, en mer integrerad marknad och en förbättrad interoperabilitet. Det finns också en vilja att skynda på utvecklingen mot en gemensam upphandlingsprocess för försvarsmateriel i med en gemensam försvarsmaterielpolitik som mål. Etablerandet av Europeiska försvarsbyrån, införandet av ett särskilt program för säkerhetsrelaterad forskning samt det påbörjade arbetet med att ta fram ett harmoniserat regelverk för försvarsupphandlingar är exempel på denna vilja. Handlingsfrihet Såväl försvarsutskottet (bet. 1999/2000:FöU2) som Försvarsberedningen (Ds 2004:30) har betonat betydelsen av att öka handlingsfriheten i materielförsörjningen. Regeringen anser att förbättringar har skett sedan förra försvarsbeslutet. Till exempel beställs inte längre några längre serier av materiel, stegvisa projektbeslut fattas och i vissa fall genomförs demonstratorverksamhet före beslut om utveckling. Ytterligare åtgärder behöver dock vidtas, bl.a. för att säkerställa att redan anskaffad materiel passar in i det framtida nätverksbaserade försvaret och kan användas för internationella insatser. I vissa fall måste omförhandlingar genomföras med industrin för att förändra lagda beställningar så att de svarar mot nya operativa behov. Då så är lämpligt bör optioner för såväl minskningar som ökningar av beställningarna utnyttjas. Vidare måste materielförsörjningsprocessen ge möjligheter att i olika faser välja mellan olika alternativa handlingsvägar. Försvarsmaktens förmåga till anpassning kräver också handlingsfrihet i materielförsörjningsprocessens olika faser. För att öka handlingsfriheten bör, enligt regeringens uppfattning, t.ex. medel i ökad utsträckning avsättas för utveckling inom olika funktionsområden snarare än för specifika projekt. Direktanskaffning kan också öka handlingsfriheten genom kortare ekonomiska bindningar. En ökad handlingsfrihet bör även åstadkommas genom satsning på forskning och teknikutveckling samt demonstratorer. Optioner, både för ett ökat och ett minskat behov, bör eftersträvas i vissa fall. Tillfällen till internationella samarbeten, inom EU genom Europeiska försvarsbyrån, inom FA/samt med civil forskning bör sammantaget lättare därmed kunna utnyttjas. Regeringen vill dock understryka att det inte finns fullständig handlingsfrihet i alla materielförsörjningens faser. En viss stabilitet måste finnas för att leveranser skall kunna ske och för att internationella samarbeten skall kunna genomföras. Styrning och uppföljning Enligt regeringens uppfattning måste strategiska vägval, främst i materielförsörjningens tidiga faser, uppmärksammas tydligare. Fokus bör förskjutas från enskilda materielsystem till förhållanden av principiell försvarspolitisk betydelse. För att utveckla styrningen bör Försvarsmakten i budgetunderlaget beskriva utvecklingen inom olika funktioner, t.ex. strid mot markmål. Underlaget bör visa på spårbarheten mellan Försvarsmaktens uppgifter, krav på operativ förmåga, funktionsutveckling och hur detta omsatts i planer för materielförsörjning och i insatsförband. Viktigare vägval och alternativa handlingsvägar i olika tidsperspektiv samt kompetensaspekter bör framgå. har på uppdrag av Försvarsmakten utarbetat s.k. produktområdesstrategier för olika systemområden. Enligt regeringens mening bör sådana strategier även fortsättningsvis tas fram. Regeringen menar också att Försvarsmaktens planering för materiel samt forskning och teknikutveckling systematiskt bör genomlysas när det gäller vissa styrande faktorer, t.ex. användbarhet vid internationella insatser, utveckling mot ett nätverksbaserat försvar, krav på ökad handlingsfrihet och flexibilitet, avvägningen mellan direktanskaffning respektive utveckling i internationellt samarbete, utnyttjande av s.k. pooling, behov av kompetens för att kunna göra strategiska vägval samt förutsättningarna för utveckling av olika nischer. Regeringen anser att en resurs bör organiseras vid med uppgift att bl.a. till (Försvarsdepartementet) tillhanda-hålla kompetens för analys- och ledningsstöd inom materielförsörjningen. Åtgärden är ett sätt att fånga upp vad försvarsutskottet har framfört om att olika aktörers roller och uppgifter i materielförsörjningen borde preciseras (bet. 2002/03:FöU1) liksom vad anfört (RiR 2004:6) om att kompetensen och kapaciteten för att hantera materiel- och försvarsindustri-frågor behöver förstärkas. Strukturen för anslaget 6:2 Materiel, anläggningar samt forskning och teknikutveckling ger enligt regeringen inte en tydlig ekonomisk bild av vilka samlade nyinvesteringar som görs. Regeringen anser, i likhet med Försvarsberedningen, att satsningar på förnyelse i form av nyutveckling, nyanskaffning, vidareutveckling, forskning och teknikutveckling bör framgå tydligare än . Häri skall innefattas de kostnader som och har för materielförsörjningen. En översyn av hur tydligheten kan förbättras har initierats inom . Forskning och teknikutveckling Regeringen bedömer att forskning och teknikutveckling är allt viktigare för att skapa handlingsfrihet i materielförsörjningen. Vidare utgör den en viktig förutsättning för en konkurrenskraftig inhemsk industri, som kan vara leverantör till Försvarsmakten. Forskning och teknikutveckling ger också kompetens för att följa utvecklingen i omvärlden, för att inrikta Försvarsmakten och för att ta fram nya system. Den bidrar till att bygga upp kompetens för det militära försvarets anpassningsförmåga samt kunskap om hur materielen kan utnyttjas på bästa sätt vid insatser. Regeringen bedömer att verksamheten i ökad omfattning bör fokuseras mot valda nischer och i allt högre grad genomföras i internationell samverkan, inte minst med hänsyn till kravet på interoperabilitet. Sådan samverkan förutsätter att svensk kompetens är attraktiv. Regeringen anser, i likhet med Försvarsberedningen, att kopplingen mellan materielplanering, planering för forskning och teknikutveckling och den framtida insatsorganisationen inte är tillräckligt tydlig. Materielutvecklingen bör vara direkt spårbar till den nuvarande och den framtida insatsorganisationens behov, vilket också bör gälla för forskningen och teknikutvecklingen. Det bör också uppmärksammas att kompetens för militära behov även kan nyttjas utanför försvarssektorn. Det omvända bör även noteras, dvs. att den civila tekniska och vetenskapliga utvecklingen växer i betydelse för försvarstillämpningar. Frågan om civilmilitär synergi inom forskning och teknikutveckling avses även beröras i den kommande forskningspolitiska propositionen. Inhemsk kompetens nationella nischer Det tidigare behovet av en inhemsk försvarsindustri för att säkerställa tillgång till materiel har i grunden förändrats. styrde den militära alliansfriheten och förmågan att möta ett invasionshot materielförsörjningen. har kompetensen vid försvarsindustrin och vid myndigheterna inom försvarssektorn fått en allt viktigare roll för övergången till ett insatsförsvar och för att skall få ta del av internationell kompetens. Satsningar på viss försvarspolitiskt viktig kompetens vid inhemsk industri och myndigheter bedöms utgöra en förutsättning för Försvarsmaktens förmåga till långsiktig utveckling. Att välja att behålla och att utveckla viss kompetens i innebär även en möjlighet att dela kostnaderna för utveckling och anskaffning. Inhemsk kompetens kan även bidra till att öka leveranssäkerheten genom ömsesidiga beroenden i internationellt samarbete. Tillgång till inhemsk kompetens kan i vissa fall också utgöra en förutsättning för att få ta del av den internationella utvecklingen och att få köpa vissa typer av system. Utöver syftet att tillgodose Försvarsmaktens behov kan det finnas andra utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska skäl för att upprätthålla en inhemsk försvarsindustriell förmåga. blir exempelvis en attraktiv internationell samarbetspartner och viss spetsteknologi kan utvecklas nationellt. I ett övergripande nationellt perspektiv borde det vara möjligt att i ökande grad väga in och samordna samlade intressen. Färre insatsförband, reformeringen av Försvarsmakten mot ett nätverksbaserat försvar och alltmer begränsade ekonomiska resurser kommer att kräva att utvecklingsuppdragen till inhemsk försvarsindustri prioriteras hårdare. Ett antal försvarsindustriella områden kan då komma att avvecklas. Andra områden bör kunna utvecklas utifrån Försvarsmaktens operativa behov av förmåga och insatsförbandens utveckling. Det bör då finnas goda förutsättningar för kostnadseffektiva lösningar, för internationellt samarbete, export, ömsesidiga beroenden samt internationell konkurrenskraft hos företagen. Den utveckling inom EU för materielsamarbete som deltar i påverkar också möjligheterna att utveckla vår inhemska försvarsindustriella kompetens. Svenskt deltagande i internationella samarbeten bör sökas främst inom nischer som på ett kostnadseffektivt sätt bidrar till materielförsörjningen. Nuvarande inriktning mot s.k. strategisk kompetens är inte anpassad till de förändrade förhållandena och bör ersättas med en utveckling av nischerna. Förutsättningarna för, och behoven av, att upprätthålla kompetens inom olika nischer kommer att variera över tiden. Utifrån Försvarsmaktens operativa behov av förmåga bedömer regeringen i ett första steg att satsningar på följande områden nischer har bäst förutsättningar för att ge en önskad position inom försvarsmaterielområdet: nätverksbaserade ledningssystem, flygfarkoster, stridsfordonssystem, bekämpningssystem med kort räckvidd samt robusta telekommunikationssystem. I dessa områden ingår funktionsövergripande sensor- och datafusion samt signatur-, skydds- och systemdesign. Med denna inriktning upphör således regeringens styrning genom s.k. strategiska kompetenser. Urvalet av nischer behöver kontinuerligt ses över med hänsyn till att kraven på operativ förmåga kan komma att förändras över tiden. Regeringen har mot bakgrund av flyg- och rymdindustrins nationella betydelse tillsatt en arbetsgrupp som till skall utarbeta en vision och en handlingsplan för flyg- och rymdindustrins fortsatta utveckling. Handlingsplanen kommer att utgå från en helhetssyn på flyg- och rymdverksamheten och innehålla förslag om forskningssamverkan mellan staten och näringslivet, utveckling av nätverk och internationellt samarbete, konkurrensvillkor samt utnyttjande av synergier mellan civil och militär verksamhet. Regeringen avser att behandla kompetensen inom flyg- och rymdområdet i kommande forskningspolitiska proposition. Regeringen anser att det är viktigt att identifiera flyg- och rymdindustrins nuvarande styrkeområden samt nödvändiga förutsättningar för att upprätthålla och utveckla dessa. Beställningar som läggs vid flyg- och rymdindustrin bör även understödja tillväxt och kunskapsspridning. Svensk medverkan i internationella projekt bör ske genom partnerskap och inte i form av underleverantörskap. Utvecklingen mot det nätverksbaserade försvaret ställer högre krav på förmåga att kunna integrera nya och befintliga system. För att nå en större kostnadseffektivitet i materielförsörjningen bör det undersökas om integreringen av materielsystem i större utsträckning kan utföras av industrin. På så sätt kan upphandling av system ske på högre systemnivåer. Det bör därför prövas om relationerna med industrin kan utvecklas så att denna tar ett utökat ansvar för integration av system och utvecklas mot att bli s.k. systemhus. Risken för monopoleffekter måste dock uppmärksammas. Möjligheterna att använda leverantörsoberoende företag, s.k. systempartner som stöder myndigheterna med systemintegration samt samordning av löpande drift och underhåll bör enligt regeringens mening också beaktas. Likaså menar regeringen att tillämpning av s.k. () inklusive utkontraktering bör kunna prövas i högre grad än . Försvarsmakten behöver dock behålla viss kompetens för underhåll inom stridsområden, t.ex. vid internationella insatser. Ett utökat ansvar för industrin måste medföra en ökad kostnadseffektivitet i materielförsörjningen. Genom att industrin tar ett större ansvar bör kunna inriktas mot upphandling på högre systemnivåer med åtföljande konsekvenser för organisationens kompetens, utformning och omfattning. Internationellt samarbete Liksom (RiR 2004:6) anser regeringen att det behövs en tydlig svensk strategi för internationellt materielsamarbete. Ur ett säkerhets- och försvarspolitiskt perspektiv bör internationellt materielsamarbete ses som en del av det europeiska och det euroatlantiska samarbetet med syftet att utveckla förmågan till krishantering och säkerhetsfrämjande verksamhet. Regeringen menar att denna utveckling även stärker den teknologiska industriella basen i och skapar möjligheter till samordning. Genom internationellt materielsamarbete kan få tillgång till internationell teknisk kompetens, vilken har stor betydelse för utveckling av interoperabilitet samt för att kunna dela utvecklings- och anskaffningskostnader. Regeringen bedömer att samarbetet inom Nordac och sexnationssamarbetet (FA/) samt pågående bi- och multilaterala samarbeten är värdefulla för den svenska materielförsörjningen. För att skapa internationella samarbeten, och därigenom ömsesidiga beroenden och förtroenden, bör satsningar göras inom områden där kan vara framgångsrikt internationellt. bör främst söka samarbete när det gäller utvecklingsprojekt och forskning och teknikutveckling med länderna inom sexnationssamarbetet (FA/), samt de nordiska länderna. Dessa länder bedöms i flertalet fall bäst kunna tillgodose de svenska behoven av teknik- och interoperabilitesutveckling. Myndigheterna har tagit fram landvisa strategier för bilaterala samarbeten. har tidigare utarbetat en nationell strategi för USA-samarbetet. Enligt regeringens uppfattning bör nu nästa steg vara att ta fram nationellt samordnade strategier för länderna inom sexnationssamarbetet och inom . Styrningen och uppföljningen av det materielrelaterade internationella samarbetet kommer därmed att förbättras. Inom EU beslutade ministerrådet (GAERC) dels att skapa Europeiska försvarsbyrån (, ) för utveckling av militär förmåga, forskningssamarbete och materiel, dels att inrätta en arbetsgrupp för att förbereda att inrätta byrån. Beslut om att etablera byrån fattades av ministerrådet . Regeringen bedömer att byrån kommer att bidra till krishanterings-förmågan och till att kapacitetsbrister täcks effektivare. Byrån bör tydligare kunna fånga upp och påskynda de politiska ambitionerna på området än de mer splittrade former för bristtäckning och materielsamarbete som funnits i . Vidare är möjligheter att samordna olika typer av materiella resurser tillsammans med andra nationer, s.k. pooling, en naturlig följd av utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga, inte minst för utvecklingen av snabbinsatsförmågan. Genom etableringen av byrån kan det enligt regeringens mening bli aktuellt även för att delta i gemensam internationell anskaffning av försvarsmateriel. Detta kan ske med delad finansiering och med fördelat ägaransvar kopplat till vårt deltagande i internationella insatser. Regeringen anser att formerna behöver utredas ytterligare, men konstaterar att något slags gemensam anskaffning är nödvändig för att utveckla EU:s förmåga till krishantering.