bet · GR01LU7 · 2004-01-22 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet fyra motioner från den allmännamotionstiden . Motionsyrkandena gäller franchising, avtalsvillkor mellannäringsidkare och elektroniska signaturer.Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden, främstmed hänvisning till pågående utrednings- och beredningsarbete inomRegeringskansliet.I betänkandet finns tre reservationer.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. FranchisingRiksdagen avslår motionerna 2003/04:L230 och 2003/04:L259.Reservation 1 (kd, v)2. Avtalsvillkor mellannäringsidkareRiksdagen avslår motion 2003/04:L293.Reservation 2 (kd, v)3. Elektroniska signaturerRiksdagen avslår motion 2003/04:N248 yrkande 16.Reservation 3 (m)den 22 januari 2004På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: IngerRené (m) ,() , () , () , ChristinaNenes (s) , () , () , () , () , () , Rezene Tesfazion (s) ,() , () , (s), () , () och () .Utskottets övervägandenFranchisingUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på lagstiftning om franchising bör avslås.Utskottet hänvisar till pågående utredningsarbete inom Regeringskansliet.Jämför reservation 1 (kd, v).InledningFranchising är en form av samverkan mellan två näringsidkare, franchisegivarenoch franchisetagaren. Den förstnämnde upplåter genom ett franchiseavtalåt en eller flera franchisetagare rätten att mot ersättning sälja varoreller tjänster under ett visst namn eller ett visst kännetecken somtillhandahålls av franchisegivaren. Franchising utmärks av ett gemensamtuppträdande utåt från franchisegivarens och franchisetagarens sida.Franchisetagarens verksamhet bedrivs dock i eget namn och för egen räkning.Villkoren för verksamheten regleras vanligen genom ett standardavtalmellan parterna.Med anledning av ett riksdagsbeslut om att regeringen borde utreda defrågor och problem av juridisk natur som kan aktualiseras i samband medfranchising tillsattes (bet. NU 1983/84:3).År 1987 överlämnade utredningen betänkandet (SOU 1987:17) Franchising.Betänkandet innehöll ett förslag till lag om franchising. Regeringenbeslutade att lägga utredningen till handlingarna.Någon lagstiftning som direkt tar sikte på franchising finns således intei Sverige.Förhållandena i andra länder m.m.Inom EU har endast ett fåtal länder infört lagstiftning om franchising,och . I och handhas lagstiftningom franchising på delstatsnivå, och i finns lagstiftning om franchisingi de flesta delstater (se Redogörelse för lagutskottets studieresa tillIsland, och 1997). I finns numerafederal lagstiftning om franchising (se Redogörelse för lagutskottetsdelegationsresa till och den 25 augusti-10 september2000).Inom Unidroit, ett internationellt av privaträtten,har pågått ett franchiseprojekt. I september 1998publicerades en handbok som behandlar olika frågor vid internationellfranchising,Guide to International . Därefter var arbetetinriktat på utarbetandet av en modellag för nationell lagstiftning omfranchising. antog en sådanmodellag, Model Franchise Disclosure . Modellagen är avsedd att varaen inspirationskälla för de länder som överväger att införa lagstiftningom franchising. Modellagen är en s.k. disclosure law, dvs. den reglerarendast vilken information som en franchisegivare skall ge en tilltänktfranchisetagare i syfte att göra det möjligt för franchisetagaren attfatta ett välinformerat beslut om han eller hon skall ingå ett franchiseavtaleller inte. Däremot innehåller modellagen inte några bestämmelser om självafranchisingförhållandet, såsom rätten att häva avtalet och verkningarnadärav.Franchising och konkurrensrättenKonkurrenslagen (1993:20) innehåller bl.a. förbud mot konkurrensbegränsandesamarbete mellan företag. har stått som förebildför den svenska konkurrenslagen. Franchising berörs av konkurrensrättenpå så sätt att det för vissa grupper av avtal mellan företag görs undantagfrån det generella förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete. Grundenför dessa undantag är att de avtal som avses i allmänhet anses förbättravarudistributionen och utbudet av tjänster samt ge även konsumenter ochandra slutanvändare en skälig andel av de fördelar som uppnås. Ett sådantgruppundantag finns för s.k. vertikala avtal. Franchiseavtal hör tilldenna kategori.Med stöd av konkurrenslagen har i olika regeringsförordningar meddelatsgruppundantag som motsvarar dem som gäller inom EU. Franchiseavtal omfattasav förordningen (2000:1193) om gruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen(1993:20) för vertikala avtal, som trädde i kraft ochgäller till utgången av . Med vertikala avtal avses iförordningen avtal som ingås mellan två eller flera företag vilka, inom ramenför avtalet, är verksamma i olika led i produktions- eller distributionskedjanoch som avser villkoren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljningav vissa varor eller tjänster.MotionernaYvonne () anför i motion L230 att franchising rätt använd ären bra samverkansform mellan företag. Varje enskild franchisetagare ärdock, enligt motionären, alltid en svag part i förhållande tillfranchisegivaren. Motionären anser att det krävs lagstiftning som skyddar densvagare parten för att företagsformen franchising skall fungeratillfredsställande. En sådan lagstiftning bör ge franchisetagare enförhandlingsrättgentemot franchisegivaren. Vidare behöver lagstiftningen innehållabestämmelser om bl.a. informationsskyldighet för franchisegivare, avtalsupphörande och kostnadsfördelningen vid ett skiljedomsförfarande. Imotionen yrkas ett tillkännagivande om behovet av lagstiftning på dettaområde.Liknande synpunkter förs fram i motion L259 av (). Imotionen betonas att franchising rätt använd är en företagsform som är vällämpad för den som utan alltför stor kapitalinsats vill bli egenföretagaremen att franchiseavtal ofta kännetecknas av en stark ensidighet tillfranchisegivarens fördel. Motionären anser att den grupp av småföretagaresom är franchisetagare har en sådan beroendeställning som motiverar attde bör få ett minimiskydd i lagstiftningen. En sådan lagstiftning börinnehålla bestämmelser om bl.a. förhandlingsrätt för franchisetagare,informationsskyldighet för franchisegivare och regler för uppsägning avfranchiseavtal. Beträffande skiljeklausuler anser motionären att ettminimikrav bör vara att franchisegivaren skall betala hela eller störredelen av kostnaderna vid ett skiljeförfarande. I motionen yrkas etttillkännagivande i enlighet med det anförda.Utskottets ställningstagandeMotioner med yrkanden om lagstiftning om franchising har varit föremålför behandling av vid åtskilliga tillfällen sedan början av1980-talet. När utskottet behandlade motioner med krav pålagstiftning om franchising var de frågor som togs upp i de då aktuellamotionerna föremål för en omfattande remissbehandling. I betänkande2001/02:LU12 ansåg sig utskottet inte ha någon anledning att frångå sinatidigare ställningstaganden och avstyrkte bifall till motionerna. I betänkandet framhöll utskottet emellertid vikten avatt regeringen har en beredskap för att överväga lagstiftning och attspörsmålet i hanteras på ett sätt som står i överensstämmelse medden internationella utvecklingen. Utskottet anförde vidare att det kundevara lämpligt att regeringen, så snart det då pågående arbetet inomUnidroit med en modellag för franchising är färdigt, överväger frågan omsvensk lagstiftning på området.Motioner med krav på lagstiftning om franchising behandlades senast våren2003 i betänkande 2002/03:LU4. Utskottet hänvisade då till ett aviseratutredningsarbete inom Regeringskansliet.Enligt vad utskottet erfarit har getten sakkunnig person i uppdrag att biträda departementet med att göra enanalys av modellagen och utreda i vilken utsträckning en lag av det slagsom tagits fram inom Unidroit bör införas i och hur den i så fallnärmare bör vara utformad. I arbetet ingår även att bedöma behovet avytterligare åtgärder för att stärka franchisetagarnas ställning. Arbetetskall vara slutfört senast den 31 oktober 2004.Utskottet ser med tillfredsställelse på det arbete som inletts inomJustitiedepartementet. Resultatet av pågående arbete bör inte föregripasgenom några uttalanden från sida. Med det anförda föreslårutskottet att avslår motionerna L230 och L259.Avtalsvillkor mellan näringsidkareUtskottets förslag i korthetEn motion med krav på en utredning som skall lägga fram förslag som ökarmöjligheterna att jämka avtal mellan näringsidkare bör avslås. Jämförreservation 2 (kd, v).AvtalslagenEnligt 36 § avtalslagen (1915:218), som är en s.k. generalklausul, fåravtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligtmed hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst,senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningenskall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap avkonsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.I den juridiska litteraturen har uppfattningen framförts att en skiljeklausuli avtal mellan näringsidkare bör jämkas endast i extrema fall (Grönfors,Avtalslagen, tredje uppl., 1995, s. 242).RättspraxisFrågan om jämkning av avtal mellan näringsidkare har varit föremål föravgöranden av Högsta domstolen.Avgörandena i rättsfallen NJA 1987 s. 639 och 1992 s. 290 gällde bådajämkning av skiljeklausuler. I det förstnämnda rättsfallet konstateradedomstolen att skiljeklausuler i avtal mellan näringsidkare och konsumentofta kan väcka betänkligheter. Detta beror, anfördes det, främst på attkostnaderna för skiljeförfarandet, vilka inte omfattas av rättshjälpssystemet,kan utgöra en tung börda för konsumenten som i regel är den ekonomisktsvagare parten. Med hänsyn till risken att åsamkas stora kostnader kankonsumenten se sig mer eller mindre nödsakad att avstå från att göra sinrätt gällande. I fråga om skiljeklausuler i avtal mellan näringsidkaresom är jämställda bör, uttalade vidare, enligt förarbetenatill 36 § avtalslagen jämkning som regel inte komma i fråga. Beträffandedet aktuella avtalet mellan parterna (ett avtal om handelsagentur)konstaterade domstolen att avtalet skiljer sig väsentligt från ett avtalmellan jämställda näringsidkare; snarare framträdde vissa likheter medett anställningsförhållande. Den underlägsne parten i förhållandet ansågsav ha varit i behov av samma skydd som en konsument motett skiljeavtal med åtföljande kostnadsrisker, och skiljeklausulen bordedärför såsom oskälig lämnas utan avseende.I 1992 års rättsfall, som gällde fråga om jämkning av skiljeklausul i ettfranchiseavtal, uttalade att det inte föreligger skälatt generellt lämna en skiljeklausul i franchiseavtal utan avseende. Somregel bör därför en vanlig skiljeklausul anses innebära rättegångshinder.Ett annat ställningstagande kan emellertid enligt domstolen vara påkallati vissa fall, t.ex. om avtalet har likheter med ett anställningsförhållandeeller då en resurssvag franchisetagare behöver samma skydd som en konsumentmot kostnadsriskerna med ett skiljeavtal. Vad som framkommit i målet omavtalets tillkomst och innehåll eller vad som upplysts om franchisetagarensförhållanden kunde emellertid enligt inte anses utgöratillräckliga skäl att frångå regeln om skiljeklausuls giltighet.MotionenI motion L293 hänvisar m.fl. (kd) till det skydd somlagstiftningen i många avseenden ger en konsument som den svagare parteni ett avtalsförhållande. Motsvarande skydd finns inte för småföretagare.Dessa kan emellertid ofta befinna sig i en underlägsen position i ettmellanhavande med ett större företag eller en koncern. I motionen framhållsatt en kostsam juridisk process är ett betydligt större problem försmåföretagaren än för den stora koncernen med helt andra ekonomiskaförutsättningar. Det leder till att småföretagaren tvingas avståfrån att processa om ett berättigat krav. I motionen konstateras vidareatt avtal mellan näringsidkare ofta innehåller en skiljeklausul. Tillnackdelarna med ett skiljedomsförfarande hör att det är en dyr process,vilket drabbar småföretagaren. Det hör till ovanligheterna att domstoljämkar en skiljeklausul i ett avtal mellan näringsidkare. Det bör, enligtmotionärerna, domstolarna ges större möjlighet till. Motionärerna anseratt bruket av skiljeklausuler och det faktum att oskäliga avtal inte jämkasi någon större omfattning visar att spelreglerna mellan större och mindreföretag inte fungerar. I motionen begärs att regeringen skall tillsättaen utredning med uppgift att lägga fram förslag till åtgärder för att ökamöjligheterna att jämka oskäliga avtal mellan näringsidkare.Utskottets ställningstagandeUtskottet har behandlat liknande motionsyrkanden vid ett flertal tillfällen,i betänkande 2002/03:LU4. Utskottet har avstyrkt bifalltill motionsyrkandena, och har beslutat i enlighet med utskottetsförslag. Utskottet har , liksom tidigare uttalats, en viss förståelseför de synpunkter som förs fram i motionen. Vad som framkommit i ärendetutgör emellertid inte tillräckliga skäl att nu förorda bifall till motionen.Ställningstagandet innebär inte att frågan om förändringar när det gällermöjligheterna att jämka avtal mellan näringsidkare därmed en gång föralla skulle vara avgjord. Möjligtvis kan det finnas skäl att återkommatill spörsmålet när det i föregående avsnitt redovisade utredningsarbetetrörande franchising har avslutats.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion L293.Elektroniska signaturerUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med begäran om avskaffande av formkrav i lagstiftningensom omöjliggör användandet av elektroniska signaturer bör avslås. Utskottethänvisar till pågående arbete inom . Jämför reservation3 (m).BakgrundI såväl civilrättslig som annan lagstiftning anges i vissa fall s.k.formkrav. De kan avse krav på att ett dokument eller meddelande skall haen viss form eller tillkomma på ett visst sätt för att få en viss rättsverkan.Som exempel kan nämnas krav på namnteckning eller undertecknande.Formkrav kan hindra att elektronisk kommunikation eller dokumentationanvänds, genom att uttryckligen utesluta elektroniska rutiner eller genomatt det råder osäkerhet om hur de skall tillämpas på elektroniska rutiner.MotionenBo Lundgren m.fl. (m) anser i motion N248 att lagstiftningen på någraområden behöver anpassas eller förtydligas för att främja IT-utvecklingen.I motionen begärs ett tillkännagivande om att regeringen skall läggafram förslag om att anpassa lagstiftningen och avskaffa sådana formkravsom omöjliggör användandet av elektroniska signaturer (yrkande 16).Utskottets ställningstagandeUtskottet erinrar om att regeringen beslutade attRegeringskansliet departementsvis skulle se över gällande formkrav i lagaroch förordningar och överväga behoven av förändringar i syfte att undanröjaonödiga hinder för elektronisk kommunikation och elektronisk dokument-och ärendehantering (Ju2002/462). För att samordna arbetet inrättadesinom en arbetsgrupp, i vilken departementen företrättsav chefstjänstemän eller chefer för rättssekretariaten. Arbetsgruppenantog namnet FORMEL-gruppen. Resultatet av översynen presenterades den 15april 2003 i departementspromemorian (Ds 2003:29) Formel - Formkrav ochelektronisk kommunikation. I promemorian lämnas underlag för regeringensställningstaganden till det vidare arbetet. När det gäller de formkravsom, enligt den bedömning som gjorts i promemorian, bör ändras anförs attdet är av vikt att arbetet inte avstannar. Arbetet bör även fortsättningsvisske i respektive departement utifrån de prioriteringar och förutsättningarsom råder på varje område, men det bör finnas någon mekanism för samordningmellan departementen. I promemorian anförs vidare att regeringen böröverväga om, och i sådant fall i vilken form, de generella ställningstagandensom görs utifrån bedömningar som redovisas i promemorian bör underställasriksdagen. Det betonas att det är viktigt att nya formkrav utformas ikontakt med berörda myndigheter och parallellt med att nya elektroniskatjänster utvecklas. Vad som redovisats i promemorian bör också beaktasinom ramen för det arbete med regelförenkling som sker i Regeringskanslietoch på myndigheterna. I promemorian anförs vidare att varje departementpå lämpligt sätt bör uppmärksamma sina pågående kommittéer och utredningarpå innehållet i rapporten och att nya hindrande formkrav inte bör införaspå något område om det inte är särskilt motiverat.Promemorian har remissbehandlats. Remisstiden gick ut den 27 oktober 2003.Beredningen fortsätter nu inom Regeringskansliet.Mot bakgrund av vad som sålunda redovisats kan utskottet konstatera attdet inom pågår arbete i linje medmotionsönskemålet. Utskottet anser att detta arbete inte bör föregripas genomnågot uttalande från sida och föreslår att motion N248 yrkande16 avslås.Reservationer1. Franchising, punkt 1 (kd, v)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 1. Därmed bifaller motionerna 2003/04:L230och 2003/04:L259.StällningstagandeVi anser att franchising är en bra samverkansform mellan företag om denanvänds på rätt sätt. Varje enskild franchisetagare är dock en svag parti förhållande till franchisegivaren. Franchiseavtal kännetecknas ofta aven stark ensidighet till franchisegivarens fördel. Det krävs därförlagstiftning som skyddar den svagare parten för att företagsformen franchisingskall fungera tillfredsställande. En sådan lagstiftning bör innehållabestämmelser om bl.a. förhandlingsrätt för franchisetagare,informationsskyldighetför franchisegivare, avtals upphörande och kostnadsfördelningen vid ettskiljedomsförfarande.Unidroits generalförsamling antog en modellag för nationelllagstiftning om franchising. har gett en sakkunnigperson i uppdrag att biträda departementet med att utreda i vilkenutsträckning en lag av det slag som tagits fram inom Unidroit bör införas iSverige och hur den i så fall närmare bör vara utformad. Vi anser detvara helt klart att lagstiftning om franchising behövs i och attdet därför saknas skäl att närmare överväga om lagstiftning bör införas.Regeringen bör utan onödig tidsutdräkt utifrån Unidroits modellag lämnaförslag till om lagstiftning som syftar till att skyddafranchisetagarna i ett franchiseförhållande och att göra parterna merjämbördiga.Vad som anförts i reservationen bör enligt vår mening , med bifalltill motionerna L230 och L259, som sin mening ge regeringen till känna.2. Avtalsvillkor mellan näringsidkare, punkt 2 (kd, v)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 2. Därmed bifaller motion 2003/04:L293.StällningstagandeKonsumenter är, i egenskap av svagare part i avtalsförhållanden, i mångaavseenden skyddade genom lagstiftning. Motsvarande skydd finns emellertidinte för småföretagare som ofta kan befinna sig i en underlägsen positioni ett mellanhavande med ett större företag eller en koncern. En kostsamjuridisk process är ett betydligt större problem för småföretagaren änför den stora koncernen med helt andra ekonomiska förutsättningar. Dettaleder till att småföretagaren tvingas avstå från att processaom ett berättigat krav. Vi kan vidare konstatera att avtal mellannäringsidkare ofta innehåller en skiljeklausul. Till nackdelarna med ettskiljedomsförfarande hör att det är en dyr process, vilket särskilt drabbarsmåföretagare. Skiljeklausuler anses allmänt oskäliga i avtal mellan ennäringsidkare och en konsument. Däremot hör det till ovanligheterna attdomstol jämkar en skiljeklausul i ett avtal mellan näringsidkare. Vi anseratt domstolarna skall ges möjlighet att i större utsträckning än i dagjämka skiljeklausuler i avtal mellan näringsidkare. Bruket av skiljeklausuleroch det faktum att oskäliga avtal inte jämkas i någon större omfattningvisar att spelreglerna mellan större och mindre företag inte fungerar.Småföretagare kan bli i det närmaste rättslösa i en tvist med en storkoncern. Därför är det viktigt att det utreds vilka åtgärder som krävsför att stärka mindre företags ställning vid tvister. Vi begär att regeringenskall tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag tillåtgärder för att öka möjligheterna att jämka oskäliga avtal mellannäringsidkare.Vad som anförts i reservationen bör enligt vår mening , med bifalltill motion L293, som sin mening ge regeringen till känna.3. Elektroniska signaturer, punkt 3 (m)av (), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 3. Därmed bifaller motion 2003/04:N248yrkande 16.StällningstagandeI likhet med motionärerna anser vi att lagstiftningen behöver anpassasför att främja IT-utvecklingen. Det är en av de åtgärder som behövs föratt skapa ett bättre företagsklimat och undanröja hinder för företagande.Som ett led i arbetet med regelförenkling bör regeringen lägga framförslag om att anpassa existerande lagstiftning och avskaffa formkrav somomöjliggör användandet av elektroniska signaturer.Vad som anförts i reservationen bör enligt vår mening , med bifalltill motion N248 yrkande 16, som sin mening ge regeringen till känna.BilagaFörteckning över behandlade förslagMotioner från allmänna motionstiden /04:L230 av ():tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförsom behovet av lagstiftning vad gäller franchising.2003/04:L259 av ():tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförsom en lagstiftning som reglerar franchiseverksamheten i Sverige.2003/04:L293 av m.fl. (kd):begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift attkomma med förslag till åtgärder för att stärka mindre företags möjligheteratt jämka oskäliga avtal mellan näringsidkare.2003/04:N248 av m.fl. (m):16. begär att regeringen lägger fram förslag omattanpassa existerande lagstiftning och avskaffa formkrav som omöjliggöranvändandet av elektroniska signaturer i enlighet med vad som anförs imotionen (avsnitt 5.5.4).