bet · GR01JUU14 · 2004-03-09 00:00:00 — Utskottet utgick dock från attförsäkringsbolagen klarar det krav på opartiskhetsom regelsystemet förutsätter.Utskottet vidhåller den uppfattningen. Motion T471i denna del bör avslås.Kravet på prövningstillståndI motion Ju412 (kd) begärs att kravet påprövningstillstånd vid överklagande av tingsrättensavgöranden i brottmål skall tas bort. I motion Ju477(fp) efterfrågas ökade möjligheter att få målprövade i två instanser.I brottmål krävs prövningstillstånd i vissa fallnär en dom överklagas till hovrätt. Sedan år 1993gäller detta om den tilltalade inte dömts tillsvårare påföljd än böter eller om han frikänts frånansvar för brott för vilket inte är föreskrivetsvårare straff än fängelse (49 kap. 13 §rättegångsbalken).Även i tvistemål gäller i vissa fall ett krav påprövningstillstånd (49 kap. 12 § ).Sedan början av 1970-talet gäller detta mål som itingsrätten handlagts av en lagfaren domare enligtbestämmelserna för s.k. småmål, dvs. mål därtvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger etthalvt basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring. I samband med att reglerna omprövningstillstånd i brottmål infördes år 1993utvidgades kravet på prövningstillstånd i tvistemåltill att avse även andra fall där värdet avtvisteföremålet uppenbart inte översteg ett heltbasbelopp enligt lagen om allmän försäkring.Prövningstillstånd meddelas om det finns anledningatt ändra tingsrättens dom, om det är av intresseför prejudikatbildningen eller om det annars finnssynnerliga skäl. Om prövningstillstånd beviljaseller om målet är sådant att det inte krävsprövningstillstånd sker det i princip en helt nyrättegång i hovrätten.Av grundläggande betydelse för frågan om rätt tilldomstolsprövning är den europeiska konventionen avden angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna(). Konventionen med desstilläggsprotokoll gäller enligt lagen (1994:1219)som lag här i riket.Enligt artikel 6.1 i skall varoch en, vid prövning av hans civila rättigheter ochskyldigheter eller av en anklagelse mot honom förbrott, vara berättigad till en rättvis och offentligförhandling inom skälig tid och inför en oavhängigoch opartisk domstol som upprättats enligt lag.På grundval av Hovrättsprocessutredningensbetänkande Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU1995:124) föreslog regeringen ett systemmed generellt krav på prövningstillstånd i ledetmellan tingsrätt och hovrätt (prop. 1996/97:131).Emellertid återkallades propositionen sedan detvisat sig att erforderligt stöd inte fanns iriksdagen (regeringens skrivelse 1996/97:168).Inte minst från domstolshåll har härefterefterlysts regeländringar som på olika sätt äravsedda att begränsa hovrätternas befattning medmålen till vad som kan vara motiverat i det enskildafallet. En arbetsgrupp, i vilken samtliga hovrättervarit representerade, har bl.a. föreslagit en någotutvidgad tillämpning av dagens regler omprövningstillstånd (Hovrätternas processgrupp,promemorian Effektivare hovrättsförfarande, dnrJu1999/4445).Därefter har inom utarbetatsen promemoria (Hovrättsprocessen - Ds2001:36), i vilken föreslås bl.a. att det förtvistemål skall införas ett generellt krav påprövningstillstånd vid överklagande till hovrätt.Promemorian har varit föremål för remissbehandlingoch bereds nu vidare i Justitiedepartementet.När utskottet senast (se bet. 2002/03:JuU7 s. behandlade motsvarande yrkanden ansåg utskottetatt det pågående beredningsarbetet i fråga omtvistemålen inte borde föregripas. I övrigthänvisade utskottet till ett tidigare uttalande somi huvudsak gick ut på att den rätt tilldomstolsprövning som följer av såvälEuropakonventionen som rättsstatens principer ärtillgodosedd i svensk rätt när det gälleranklagelser för brott och tvister mellan enskilda.Utskottet pekade då också på att svensk lagstiftningunder senare år utformats så att ävenförvaltningsbeslut som rör ett enskilt subjektscivila rättigheter och skyldigheter skall kunnadomstolsprövas.Utskottet anser i likhet med vad som anfördesförra våren att svensk rätt tillgodoser de krav somkan ställas på möjligheter till domstolsprövning avbrottmål och tvistemål. Utskottet kan alltså inteställa sig bakom motionsönskemålen om att ta bortkravet på prövningstillstånd i vare sig brottmåleller tvistemål. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motionerna Ju412 och Ju477 i här aktuelladelar.Offentlighet vid domstolI motionerna Ju392 (v) och Ju477 (fp) begärs enöversyn av tillämpningen av bestämmelserna omyppandeförbud och om domstolsförhandlingar inomstängda dörrar. I den sistnämnda motionen föreslåsatt översynen även bör avse säkerhetskontroll viddomstol. Motionärerna anser att en lämplig form förredovisning torde vara statistik över beslut omdessa åtgärder.Enligt 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformenskall domstolsförhandling vara offentlig.I 5 kap. regleras frågor omoffentlighet vid domstol. I vissa fall kandomstolsförhandling hållas inom stängda dörrar. Detrör bl.a. vissa typer av brott såsom sexualbrotteller när uppgifter om den tilltalades personligaförhållanden skall gås igenom. Detsamma gäller tillskydd för uppgifter som hänför sig till enförundersökning i brottmål (5 kap. 1 §rättegångsbalken). Enligt lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare gällervidare vid förhandling i mål mot den som inte fyllt21 år att om offentlighet är till uppenbar olägenhettill följd av den uppmärksamhet den unge kan antasbli föremål för, får rätten förordna att målet skallhandläggas inom stängda dörrar (27 § andra stycket).I lagrådsremissen Några frågor om sekretess, m.m.har regeringen föreslagit vissa ändringar isekretesslagen som tar sikte på verksamheten idomstolarna.Vad härefter gäller frågan om yppandeförbudnoterar utskottet följande. Om det vid endomstolsförhandling inom stängda dörrar harförebringats sekretessbelagda uppgifter, kan rättenförordna om s.k. yppandeförbud (5 kap. 4 §rättegångsbalken). Ett sådant förbud innebär attberörda parter blir bundna av en särskildtystnadsplikt. De är därefter skyldiga att iakttasekretess gällande de sekretessbelagda uppgifter somförebringats. Överträdelse av yppandeförbudet ärstraffsanktionerad (9 kap. 6 §). I regel föregås ettbeslut om yppandeförbud av ett yrkande frånåklagaren.Även förundersökningsledare har möjlighet attförordna om yppandeförbud för sådant som förekommitvid förhör (23 kap. 10 § femte stycketrättegångsbalken). Förbudet mot yppande utgör idessa fall en komplettering till desekretessbestämmelser som avser uppgifter i enförundersökning, se 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 §sekretesslagen (1980:100). Förbud kan riktas mot varoch en som varit närvarande vid förhöret, ävenadvokater. Försvarare kan dock inte åläggastystnadsplikt i förhållande till sin huvudman.För uppgifter som omfattas av tystnadspliktengäller inte meddelarfrihet (16 kap. 1 § 5sekretesslagen).Enligt vad utskottet inhämtat från Domstolsverketförs inte någon statistik över hur mångaförhandlingar som hålls inom stängda dörrar elleröver hur många beslut om yppandeförbud som meddelas.Domstolsverket har inte heller fått någraindikationer på att antalet sådana förhandlingareller antalet beslut om yppandeförbud skulle haökat.I praktiken är det inte vanligt att rättegånghålls bakom stängda dörrar. Ett beslut att hållasammanträde inom stängda dörrar skall dokumenteras,liksom skälen för det (6 kap. 3 § första stycketfjärde punkten ).Utskottets uppföljningsgrupp har under år 2003studerat omfattningen av yppandeförbud som meddelatsav tingsrätter under åren 2001 och 2002.Sammanfattningsvis framkom att det fattades närmare200 beslut om yppandeförbud under den aktuellaperioden. Besluten fattades i princip uteslutande isamband med häktningsförhandling. I avfallen hade beslutet meddelats av tingsrätterna inomdomkretsen för Hovrätten för ett led i projektet inbjöds företrädare föråklagarväsendet, domstolarna och isyfte att dessa skulle få tillfälle att ge sin synpå bl.a. tillämpningen av bestämmelserna. Ensynpunkt som framfördes var att det inte går att fåen fullständig bild av omfattningen av yppandeförbudunder förundersökningsstadiet eftersom besluten interegistreras särskilt. Vidare framfördesuppfattningen att förarbetena till bestämmelsernagav dålig vägledning för tillämparna. Förklaringentill de regionala skillnaderna i tillämpningen synesvara skillnader i fråga om kunskap och kännedomrörande möjligheterna att besluta om yppandeförbud.Olika förslag till förbättringar togs också upp. Idenna del kan nämnas att åklagaren i förväg skullekunna avisera att ett yrkande om yppandeförbudkommer att framställas, t.ex. i samband med enhäktningsframställan. Vidare skulle dialogen mellanåklagaren och försvararen kunna förbättras rörandevilka uppgifter som trots sekretess ochyppandeförbud kan lämnas ut.Uppföljningsgruppen kommer att sammanställaresultaten av projektet i en promemoria.Utskottet övergår till att behandla frågan omsäkerhetskontroll i domstol.En säkerhetskontroll kan vara allmän ellersärskild (1 § lagen [1981:1064] om säkerhetskontrolli domstol). Domstolens chef (eller annan lagfarendomare som denne delegerat beslutanderätten till)kan besluta om allmän säkerhetskontroll i domstol (2§). Beslut om särskild säkerhetskontroll fattas avrätten, dvs. den eller de domare som handläggermålet.Den särskilda säkerhetskontrollen kan anordnas förviss förhandling om det finns en konkret hotbild.Det fordras att det på grund av särskildaomständigheter finns risk för att det i samband medden aktuella förhandlingen kan komma att förövasbrott som innebär en allvarlig fara för någons liv,hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelseav egendom. En allmän säkerhetskontroll fårgenomföras utan koppling till ett visst mål om detfinns anledning att befara att det i en domstolslokaler kan komma att förövas sådana brott.Kontrollen får i båda fallen omfattakroppsvisitation och undersökning av väskor, paketoch andra föremål som besökare till domstolen harmed sig eller som påträffas i domstolens lokaler.Vid allmän säkerhetskontroll skall kroppsvisitationoch undersökning av väskor och andra föremål skegenom användande av metalldetektorer eller liknandeanordning, eller, om det finns särskilda skäl, påannat sätt. Identitetskontroll får äga rum endastför att kunna fastställa om en person, som uppgersig inte omfattas av säkerhetskontroll, t.ex. enadvokat, skall undantas från kontrollen (5 §).I samband med att lagen om säkerhetskontroll idomstol fick sin nuvarande utformning uttaladeutskottet att utskottet delade regeringensuppfattning att de samhällsviktiga intressen som dennya regleringen var avsedd att skydda vägde tyngreän de måttliga rättighetsinskränkningar som denmedförde. Inpasseringskontrollen vid allmännasäkerhetskontroller kunde enligt utskottets meninginte anses mer ingripande än de säkerhetskontrollersom tidigare kunde företas vid domstolsförhandling.En annan sak var att användandet avinpasseringskontroller kunde förutses öka. Detta varockså en av avsikterna med att införa möjlighetertill allmän säkerhetskontroll (2000/01:JuU16 s.6-7).En utförligare beskrivning av säkerhetsarbetet idomstolarna finns i rapportDV-2002:6 Framtida riktlinjer för säkerhetsarbete idomstolsväsendet. I rapporten föreslås även att enutvärdering av lagen om säkerhetskontroll i domstolbör göras när lagen varit i kraft ytterligare någraår (s. 13).Av årsredovisning för domstolsväsendetframgår att 51 domstolar beslutade omsärskild säkerhetskontroll , ochdet till en sammanlagd kostnad av . Allmänsäkerhetskontroll beslutades av 10 domstolar vid 44tillfällen till en sammanlagd kostnad av 904 000 kr.Domstolsverket har i regleringsbreven för åren 2003och 2004 fått regeringens uppdrag att lämnamotsvarande redovisning.När utskottet behandlade motsvarande yrkandensenast (bet. 2002/03:JuU7 s. 10 f.) ansåg utskottetsig inte ha underlag för annat ställningstagande änatt såväl gällande bestämmelsers utformning somtillämpningen av desamma är väl avvägda.Utskottet håller i och för sig med motionärerna omatt öppenhet är ett viktigt inslag i rättskipningen.Mot detta intresse måste dock vägas andra likaledesviktiga intressen såsom att brott kan utredaseffektivt och att den personliga integriteten kanskyddas. De bestämmelser som motionsyrkandena tarsikte på ger uttryck för en avvägning mellan dessaintressen.Vad gäller förslagen om statistik rörande beslutom stängda dörrar vill utskottet till att börja medpåpeka att reglerna om när förhandlingen får hållasbakom stängda dörrar är tydliga. Utskottet utgårfrån att domstolarna gör en noggrann prövning avfrågan om den grundlagsfästaförhandlingsoffentligheten skall inskränkas. Härvill utskottet också hänvisa till den tillsyn somutövas av ombudsmän () på området.Utskottet ser ingen anledning att förorda nyarutiner för insamling av statistik rörande beslut omatt hålla förhandlingar bakom stängda dörrar.När det sedan gäller frågan om yppandeförbud kanutskottet konstatera att det finns stora regionalaskillnader i fråga om tillämpningen. Utskottet fårtillfälle att återkomma till denna fråga näruppföljningsgruppens slutliga rapport avseendeprojektet är färdigställd. Utskottet vill dock redanhär påpeka att det faktum att reglerna tillämpasoftare i vissa regioner än i andra inte behöverbetyda att rättssäkerheten sätts i fara.Vad slutligen i denna del gäller reglerna omsäkerhetskontroll noterar utskottet att det redansamlas in uppgifter som redovisas idomstolsväsendets årsredovisning och att så kommeratt vara fallet även under de kommande åren.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu392 och Ju477 i här aktuella delar.Utnämning av högre domare ochdomstolscheferI motion K271 (m) begärs en större öppenhet vidutnämningen av högre domare.Av 11 kap. 9 § första stycket regeringsformen samt4 kap. 2 § och 3, 10 och 15 §§lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolarframgår att ordinarie domare alltid utnämns avregeringen. I fråga om de högsta domartjänsterna,dvs. tjänsterna som justitieråd, regeringsråd,president i hovrätt och kammarrätt, i hovrättoch kammarrätt, domare i Arbetsdomstolen ochMarknadsdomstolen, ordförande och vice ordförande iPatentbesvärsrätten, tjänsterna som itingsrätterna i , och ,tjänsterna som i Länsrätten i ,Länsrätten i och Länsrätten i länsamt tjänsterna som ordförande i hyresnämnderna iStockholm, och , gäller att detillsätts direkt efter ett kallelseförfarande.Tjänsterna kungörs alltså inte lediga, och det skerinte heller något formellt anmälningsförfarande.Övriga ordinarie domartjänster och tjänster somhyresråd och dispaschör tillsätts efter ettansökningsförfarande sedan tjänsterna kungjortslediga. Ansökan ställs till regeringen men ges intill . fördomstolsväsendet (TFN) bereder tillsättningsärendenaoch avger förslag till regeringen på vilka sökandesom bör komma i fråga för tjänsten.Med anledning av ett tillkännagivande frånriksdagen har formerna för tillsättandet av de högredomartjänsterna varit föremål för utredning (bet.1997/98:JuU24 s. 3 f. rskr. I sitt betänkandeDomarutnämningar och domstolsledning - frågor omutnämning av högre domare och domstolschefens roll(SOU 2000:99) har den parlamentariska kommitténlämnat sitt förslag. När det gäller utnämningen avhögre domare sägs i betänkandet att regeringen ävenfortsättningsvis bör vara det organ som utnämner dehögre domarna och att den inte bör kunna delegerauppgiften att utnämna ordinarie domare. Beredningenav utnämningen till högre domarbefattningar börenligt betänkandet inledas i ett särskilt från såvälriksdag som regering organisatoriskt självständigtberedningsorgan, en förslagsnämnd, som lämnarregeringen förslag på lämpliga kandidater.Förslagsnämnden bör vara lagreglerad. Alla ledigabefattningar bör tillkännages offentligt och ettsystem med intresseanmälningar införas. Nämndenskall lämna regeringen ett offentligt förslag pålämpliga kandidater till högre befattningar.Regeringen bör enligt kommittébetänkandet kunnavälja fritt bland de personer som nämnden fört upppå förslag. Om regeringen vill utse någon person somnämnden inte fört upp på förslag, skall regeringenanmäla det till justitieutskottet som skall hålla enoffentlig utfrågning. Om utskottet därefter yttrarsig till förmån för någon av kandidaterna skallregeringen vara bunden av yttrandet.Betänkandet har remissbehandlats och bereds förnärvarande i Regeringskansliet.När utskottet senast behandlade denna fråga ansågutskottet att det pågående beredningsarbetet bordeavvaktas (se bet. 2002/03:JuU1 s. 77 f.).Utskottet kan inte se att denna fråga kommit inågot annat läge jämfört med . Utskottetanser alltså alltjämt att det pågående arbetet böravvaktas. bör avslå motion K271 i dennadel.Frågor om åklagareÅklagarjävI motion Ju392 (v) begärs att särskild lagstiftningom jäv när det gäller åklagare skall införas.Bestämmelser om jäv för åklagare finns främst i 7kap. Enligt bestämmelsen fåren åklagare inte ta befattning med förundersökning,åtal för visst brott eller annan åtgärd enligtbalken om det för honom eller henne beträffandebrottet finns omständighet som skulle utgöra jäv motdomare. Detsamma gäller vid fullgörandet av andraåklagaruppgifter. Jäv får inte grundas på åtgärd somen åklagare har vidtagit på tjänstens vägnar, ellergärning som förövats mot honom i tjänsten. En frågaom jäv mot åklagare prövas av den överåklagare somär chef för den myndighet där åklagaruppgiftenfullgörs. Riksåklagaren prövar dock jäv mot viceriksåklagaren och andra åklagare som finns vidRiksåklagaren, överåklagare och vice överåklagare.Jäv mot riksåklagaren prövas av honom eller henne.Utskottet har behandlat frågan om en särskildreglering av jäv för åklagare tidigare. Senastskedde det i betänkande 2002/03:JuU7 (s. 13).Utskottet hänvisade då till ett tidigare uttalandedär utskottet konstaterade att domares och åklagaresolika roller och arbetsuppgifter i rättsväsendettorde innebära att resultatet av en jävsprövninginte alltid blir detsamma för åklagare som fördomare trots att det i grunden rör sig om sammaregler om vad som utgör jäv. Några problem med dettasätt att reglera jävsgrunderna hade såvitt utskottetkände till inte förekommit. Frågan hade nyligenvarit föremål för översyn av Riksåklagaren utan attnågot behov av förändring i denna del framkommit.Mot denna bakgrund fann utskottet i vart fall dåinget behov av en ny översyn av jävsreglerna.Utskottet vidhåller den redovisadeuppfattningen. Motion Ju392 i denna del bör avslåsav riksdagen.Överprövning av åtalsbeslutI motion Ju418 (kd) begärs att en utredning görs ommöjligheten att överpröva åtalsbeslut.Möjligheterna för högre åklagare att överprövalägre åklagares beslut härleds ur bestämmelserna omde högre åklagarnas ansvar för åklagarverksamhetenoch deras möjlighet att ta över arbetsuppgifter frånlägre åklagare.Själva överprövningsförfarandet är inteförfattningsreglerat. Däremot gäller av riksdagengodkända riktlinjer för verksamheten iRiksåklagarens kansli (JuU 1984/85:30).Sammanfattningsvis innebär de följande. Ettåklagarbeslut som kommer att prövas av domstol,t.ex. ett åtalsbeslut, tas normalt inte upp tillprövning. Det sker inte heller någon överprövning avbeslut som kan prövas av domstol, t.ex. beslut ombeslag. Vidare prövas åklagarbeslut i princip endastav en högre åklagare. Det står dock riksåklagarenfritt att ta upp ett överprövningsbeslut tillprövning eller direkt pröva ett beslut av åklagaresom ännu inte överprövats. Riktlinjerna innebärockså att det krävs ett legitimt intresse för att fåen framställning prövad. Brottsmisstänkta,tilltalade och målsägande, liksom myndigheter medtillsynsuppgifter, anses ha ett sådant intresse.Slutligen anses att en högre åklagare kan ta upp enlägre åklagares beslut till överprövning trots attdet beslutet med hänsyn till riktlinjerna normaltsett inte skulle bli föremål för överprövning.Exempelvis är det alltid nödvändigt att överprövaett åklagarbeslut som inte vilar på laglig grund,även om beslutet senare kan upphävas av domstol.Kommittén om tillsynen över polis och åklagare hari sitt betänkande Förstärkt granskning av polis ochåklagare (2003:41) gjort bedömningen attöverprövningsförfarandet inte börförfattningsregleras. Kommittén har dock föreslagiten ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948)som innebär att det av underrättelser om beslut ivissa fall bör framgå hur den enskilde kan agera föratt få till stånd en överprövning. De beslut somavses är när åklagare beslutar att inte inledaförundersökning, att förundersökning skall läggasned eller att åtal inte skall väckas.När utskottet senast behandlade denna fråga ansågutskottet att det då pågående utredningsarbetetborde avvaktas (se bet. 2002/03:JuU7 s. 21 f.).Kommitténs betänkande har remissbehandlats ochbereds i Regeringskansliet.I sammanhanget bör även nämnas att Riksåklagaren ien rapport föreslagit attåklagarverksamheten i landet skall bedrivas inomramen för en enmyndighetslösning. I regleringsbrevetavseende åklagarorganisationen har regeringendärefter gett Riksåklagaren i uppdrag att senast den2 lämna en fördjupad rapport som kanligga till grund för överväganden om att läggasamman alla myndigheter inom åklagarorganisationentill en myndighet. I den skall bl.a. redovisas hursystemen för rättslig kontroll och tillsyn börutformas.Utskottet noterar att den fråga som tas upp imotionen varit föremål för översyn. Iavvaktan på resultatet av beredningen av det nyssnämnda kommittébetänkandet ser utskottet ingenanledning att inta någon annan ståndpunkt i fråganom överprövningen av åtalsbeslut. Motion Ju418 böravslås av . Utskottet vill dock påpeka attfrågan om överprövning av åtalsbeslut kan komma attaktualiseras på nytt inom ramen för det uppdrag somRiksåklagaren fått rörande en övergång tillen enmyndighetslösning för åklagarväsendet.ÖvrigtEnklare förfarande i snatterimålI motion Ju450 (kd) förordas ett enklare förfarandei fråga om snatteri.Ett sätt att åstadkomma en enklare lagföringskulle kunna vara att göra det möjligt att utfärdaföreläggande om ordningsbot. Ett sådant föreläggandefår enligt 48 kap. 13 § utfärdas omdet för brottet endast är stadgat penningböter. Medde nuvarande reglerna kan således ordningsbot intekomma i fråga vid snatteri, då straffskalan fördetta brott innehåller såväl böter som fängelse.Beredningen för rättsväsendets utveckling tog uppfrågan om ordningsbot för snatteri i sittdelbetänkande Snabbare lagföring 3 - Snatteribrott(SOU 2002:44). Beredningen har föreslagit enutvidgning av tillämpningsområdet förordningsbotsinstitutet. I betänkandet har ävenföreslagits andra åtgärder för att förkorta dengenomsnittliga genomströmningstiden frånbrottsanmälan till dom och verkställighet, bl.a. enförsöksverksamhet under medförenklad handläggning vid snatteribrott.Betänkandet bereds i Regeringskansliet.När utskottet senast behandlade denna fråga ansågutskottet att det redan då pågåendeberedningsarbetet borde avvaktas (se bet.2002/03:JuU7 s. 20 f.).Utskottet håller fast vid uppfattningen att detpågående arbetet bör avvaktas. Motion Ju450 i dennadel bör avslås av riksdagen.Svensk domstols behörighet i skadeståndsmålI motion Ju265 (v) begärs en översyn avjurisdiktionsreglerna beträffande skadestånd.Motionärerna anser att svensk domstol bör varabehörig att pröva skadeståndsanspråk grundade påfolkmord, krigsförbrytelser, tortyr eller andraallvarliga övergrepp mot mänskliga rättigheter.Motionsönskemålet rör i första hand frågan omsvensk domstols behörighet.Vissa bestämmelser i ämnet finns i lagen(1998:358) om Brysselkonventionen och i lagen(1992:794) om samt i förordningen(EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och omerkännande och verkställighet av domar påprivaträttens område (I-förordningen).Förordningen, som trädde i kraft , ärdirekt tillämplig i . Den bygger på enrevidering av Bryssel- och Luganokonventionerna.Luganokonventionen gäller alltjämt i förhållandetill de konventionsstater som inte är medlemmar iEU, dvs. , , och . Vidaregäller Brysselkonventionen tills vidare iförhållande till , eftersom har ettsärskilt undantag från vissa bestämmelser iEG-fördraget.