bet · GR01LU20 · 2004-04-01 00:00:00 — Skuldsatta barn är ju inte friaradikaler som far runt och är skuldsatta, utan de in-går givetvis i ett sammanhang. De ingår då i ettsammanhang tillsammans med sin familj. Det finnsen risk att vi som vuxna personer som inte harskuldsättningsproblem rationaliserar bort det härsammanhanget.Överskuldsatta barn är till alldeles övervägandedelen barn till överskuldsatta föräldrar. Den bildenframkommer ganska tydligt när man direkt pratarmed föräldrar som har skuldsatta barn. Det är ytterstfå föräldrar som medvetet och illojalt faktiskt harsatt sina barn i skuld. Däremot är barnet en del i de-ras vardag och därmed också en del i deras vardags-ekonomi, precis som barn i allmänhet är i en familj.I gick vi igenom 64 barnmellan 1 och med bilrelaterade skulder. Detvar 4 av de 64 som inte hade någon förälder i våraregister. Flera av dem, 47, hade båda eller hade haftbåda i våra register. Vi tittade på skatteskulder iGöteborg. Vi hittade där 46 barn mellan ,och alla barn hade föräldrar som fanns eller hadefunnits i våra register.Vi tittade på de lite äldre barnen, , när detgällde skadestånd och sådant. Det visade sig att un-gefär hälften av dem hade föräldrar som fanns i våraregister.Så såg det ut, åtminstone i i Västra Gö-taland.Jag tänkte berätta några korta historier som kanhjälpa till att vidga barnperspektivet lite grann. Jagfrågar föräldrar som har satt sina barn i skuld varförde har gjort det. berättar så här:Jag har vad läkarna kallar blankett- och tenta-mensångest. Det började med en obehagskänsla somvaknade och byggdes på när jag studerade på uni-versitetet. Det är ett psykiskt problem som i förläng-ningen ledde till en riktigt dålig ekonomi. Vi hadekompletterande socialbidrag, och då får man inte habil, men vi hade också två små pojkar, och för demvar det oerhört viktigt att vi kunde ta oss någonstansmed dem, till bad och till sådant som barn i regelbehöver. För att vi skulle kunna göra det och skaffaen bil vi skaffade en för en gammalskrotbil var enda lösningen att skriva den på poj-karna. Annars hade det kompletterande bidragetrykt. Inte förrän min fru fick en skada i foten fick viett läkarintyg, så att vi kunde skriva bilen på osssjälva. Men då var skadan redan skedd, eftersom vivid ett tillfälle inte hade haft råd att betala vägskat-ten. Sedan kom andra skulder till, och räntor ochavgifter grusade alla förhoppningar för oss om attnågon gång kunna komma ur det här. Vid det till-fället fick vi inte bara en smäll på fingrarna utan vifick en jävla smäll, helt enkelt. Vår son blev restfördsom bilens ägare.Det kan vara värt att fundera på barnperspektivetom föräldrarna inte alls hade kunnat skaffa bilen.Ulla berättar så här: Jag hamnade i ekonomiskasvårigheter man som drev ett företaghade utvecklat manodepressivitet. I den maniska fa-sen drog han på oss jätteskulder. Jag tvingades undergevärshot att skriva under låneförbindelserna, ochjag var rädd för honom. Under den depressiva fasensköt han sig själv, och jag blev änka med alla skul-derna. Barnen fick däremot ut en del försäkrings-pengar efter pappans död. För att vi skulle hitta ettområde som var bra för barnen att bo i, använde vibarnens pengar till insatsen för en bostadsrätt. Jagfick ju inte ta lån eftersom jag hade skulder eftermaken, så barnen fick stå för lägenheten. Hyresavi-erna angav mig som den som betalade hyran. Mennär jag inte kunde betala längre blev det en chockför mig. var det min dotter som fick ett krav på16 i hyresskuld. Jag skämdes så jag kunde dö.Tänk att jag hade satt mitt eget barn i skuld!Det är också här värt att fundera över barnper-spektivet. Om inte mamman hade kunnat skriva lä-genheten på barnen hade det varit svårt för henne,med den djupa skuldsättning hon hade, att hitta enbostad. Det får vi många berättelser om.Karin berättar så här: Vi fick skulder efter en delsvårigheter i familjen. Jag fick inte ha ett telefon-abonnemang på grund av att jag var restförd. Menom man har minderåriga barn i tonåren behöver mantelefon, så jag lät min son skaffa telefon så att bar-nen kunde nå mig hemma och jag dem. Min dottervar i tonåren, med allt vad det nu kan innebära. Ennatt ringde hon och sade att hon var på ett ställe enbra bit hemifrån, och hon mådde så dåligt. Jag har naturligtvis ingen bil. Jag blev oerhörtorolig, och jag sade till min dotter: en taxi! När taxin var betald fanns detinte pengar till telefonabonnemanget. Betalningenblev försenad lite för länge, och sonen blev skuld-satt. När han skulle öppna ett eget abonnemang någ-ra år senare fick han inte det. Att sätta sina barn iden situationen är ju det sista man vill, men just dåhandlade det bara om att ordna så att dottern inteskulle må dåligt eller råka illa ut. Men är min sonrestförd, och jag har inga pengar att lösa det med.Det är också i det här fallet värt att fundera påbarnperspektivet. Om mamman nu inte hade kunnatha telefon över huvud taget kan man föreställa sig,åtminstone som förälder, vad det skulle kunnat inne-bära när dottern behövde få tag i mamman mitt inatten.Det här var tre korta berättelser, och det finns na-turligtvis många fler. Det märker man när man reso-nerar direkt med de personer som är drabbade avsådant här. Men det ger barnperspektivet en lite an-nan vinkel än att det är fråga om illojala föräldrar,för när det gäller de här berättelserna är jag alldelesövertygad om att ingen här skulle påstå att det är ill-ojala föräldrar som har velat skapa problem för bar-nen, utan det är uppenbart att deras agerande har vi-sat på raka motsatsen. Det har varit sund omtankeom deras barn som har lett till barnens skuldsättning.Jag har också talat med andra överskuldsatta för-äldrar som vittnar om att barnen far illa på grund avderas skuldsättning som gäldenärer. Ett citat från enpappa med underhållsskulder: Jag själv kan käkanudlar, korv och makaroner, men får barnen nudlarjämt så vill de inte träffa mig. Man får inte en chansatt ta del av barnens vardag. Man känner sig som enbarnvakt och inte som en förälder.Alla de här berättelserna vittnar om att självaskuldsättningshanteringen i samhället i sig är föråld-rad. Det behövs kanske en riktigt ordentlig översynur flera synvinklar. Det kan gälla såväl konsument-lagstiftningen som kronofogdemyndighetens ochandra statliga regleringsverks lagstiftningar. Kanskeär det att genomföra förslagom sociala lån. Kanske skulle gäldenärer som är påobestånd och för utmätning hos kronofogdemyndig-heten få börja göra rätt för sig genom att till exempelförst betala kapitalskulden när de väl kommer in tilloss. Då skulle många av dem komma ur våra registeroch överskuldsättningen av egen kraft.Många av de gäldenärer som ligger för utmätninghos oss kan ha levt på vad vi kallar för existensmi-nimum . Många av dem minskar inte sinskuldsumma. De ökar den därför att de betalar räntoroch avgifter, och det är mer än vad de kan betalaöver huvud taget. Vi har också hört i den här dialo-gen att en sådan ordning faktiskt bryter ned och pas-siviserar människor som vill göra rätt för sig, och detär fortfarande så att de allra flesta vill göra rätt försig i det här samhället.Ett annat citat apropå detta: Efter i densituationen slutar man att vilja göra rätt för sig efter-som man ändå inte kan. Svartjobb och lite småsnat-teri blir enda sättet att sätta lite guldkant på tillvaron.Detta var det en gäldenär som förklarade.I den situationen lever också barnen till överskuld-satta föräldrar. Därför behöver barnperspektivet ock-så ta hänsyn till föräldrarnas ekonomiska situation.Annars riskerar faktiskt lagen att bli den som sparkarpå den som redan ligger, och det vore ju förfärligt.FN:s barnkonvention, artikel 27, tar upp det här väl-digt förnuftigt.Hur man än vänder och vrider på det här är detsamma bild som kommer upp, att människor villgöra rätt för sig men har fastnat i ett system som intetillåter det. Man kan inte längre göra rätt för sig,även om man gärna vill.Den förstudie som vi gjorde om evighetsgäldenä-rer, och som initierades i , visar tyd-ligt på behovet av reformer inom det här området,inte bara ur ett barnperspektiv utan även ur ett obe-ståndsperspektiv, som ju också var inne på, ochnaturligtvis ur ett socialt perspektiv för samhället.Det finns nästan ingen forskning alls om dethär. Vi har sökt men inte hittat särskilt mycket så-dan. Därför behövs det tvärvetenskaplig forskning ursocialt, juridiskt och nationalekonomiskt perspektiv.Lägger vi till det till barnperspektivet blir det brabelyst.Själv är jag övertygad om att den ordning som rå-der är ett sätt för samhället att bita sig självt i svan-sen. Såsom det ser ut i samhället och såsom det serut för hushållen och för barnen i de hushållen tyderfaktiskt allting på det.Det här är uppenbarligen frågor som behöver be-handlas utifrån ett medborgarperspektiv och inte in-ifrån ett myndighetsperspektiv. Självklart ska barnsegendom vara barns egendom, och självklart skabarns rätt skyddas. En ekonomiskt skuldtyngd föräl-der uttryckte det så här när vi talade om att skaparegler som hindrar barns skuldsättning: Ja men visst,självklart, det måste finnas. Men snälla, bara maninte skuldbelägger oss ännu mer, för man skäms juredan så.Det är alltså givetvis bra att se över hur barn fårskulder, och det är givetvis bra att se till att skulder-na kan regleras, men det ska ske utifrån ett medbor-garperspektiv. Utifrån det perspektiv som vi har hafti i dialogen med gäldenärerna rördet sig alltså om en mycket större fråga, nämligenhur vi i det här samhället reglerar skulder som män-niskor vill men inte kan betala.Jag har också ställt frågan till medarbetarna påprivatpersonsindrivningen: Får barn skulder därföratt föräldrarna vill smita undan eller för att de intehar möjlighet att betala själva? Svaret från dem somdagligen i sitt arbete har kontakter med gäldenärernablev väldigt entydigt: är det nästan bara vanligtfolk som kommer in här. Föräldrarna har inte råd attbetala. De är redan gäldenärer.Barns skulder är alltså föräldrars skulder och för-äldrars skulder är barns skulder, kanske inte i juri-disk bemärkelse, men i realiteten blir det så. Barnpåverkas givetvis existentiellt i ett mycket störresammanhang än bara ekonomiskt i familjen.Det är alltså angeläget med ett fortsatt arbete medatt se över helheten i obeståndsproblematiken somsådan. Det är viktigt att vi inte fastnar i juridiken, fördet här rör sig om så mycket bredare områden. Detrör sig om ett socialt område, om de hushålls-, före-tags- och nationalekonomiska områdena. Vidare rördet sig om de kriminologiska, medicinska och etiskaområdena och inte minst om det demokratiska om-rådet när det gäller tilltro och motivation för attdelta i det här samhället.Det är alltså viktigt att vi inte stannar vid barnre-gleringar, även om förslagen inom det här områdetsom vi har hört här är mycket bra, och vi ställer gi-vetvis upp på dem. Föräldrar sätter nämligen intesina barn i skuld av illojala skäl i normalfallet. Definns, men de kan räknas på en hand. De vill, som viandra, sina barns allra bästa. Men de sitter fast i ensituation som de ofta hamnat i på grund av skilsmäs-sa, sjukdom eller arbetslöshet och som de sedantvingas leva i. Då lever också barnen i den situatio-nen. Det är den bild som vi har fått i dialogen. Det ärproblemet med den situationen som behöver lösas,om inte annat behöver det lösas för barnens skull.Det är som sade här: Lösningen behö-ver gå till källan.Eva : Tack så mycket för att jag fåttkomma hit och tala om de här sakerna som är så an-gelägna. Jag sysslar uteslutande med överförmyn-darfrågor hos , alltså de frågorsom rör omyndiga barn, förmyndare, förvaltare ochgode män. Som ni vet är överförmyndaren en till-synsmyndighet som ska motverka särskilt de omyn-digas rättsförluster i samhället. Vi ska se till barnetsbästa från vårt perspektiv.Jag tänkte börja med problemet vid källan och gåigenom de grundläggande bestämmelserna, vad sommenas med omyndighet, barns rättshandlingsförmå-ga och så vidare. Jag ska vidare gå igenom de kravsom ställs i rättshandlingar mellan barn och föräldraroch hur omyndiga barn kan ingå rättshandlingar.Min uppfattning är att det egentligen finns lagaroch bestämmelser som skyddar barnen på allra bästasätt. Det är bara det att varken privatpersoner, myn-digheter eller statliga organ följer vad som gäller,och det skulle jag vilja peka på.Det grundläggande med barns omyndighet är attden som är är omyndig och får inte självråda över sin egendom eller åta sig förbindelser ividare mån än vad som följer av vad som ska gällapå grund av villkor eller andra bestämmelser. Grän-sen är alltså . Är man har man sinrättskapacitet man är ett rättssubjekt men manhar inte en fullständig rättslig handlingsförmåga. Vid16 års ålder kan man få disponera sin lön. Det kanfinnas i ett villkor, ett testamente eller en gåva själv får råda över sin egendom, men det ärockså det enda. Jag ska återkomma till vad som me-nas med att åta sig förbindelser, för det är ganskaintressant i det här sammanhanget.Det här betyder alltså att det är någon annan sommåste företräda barnen, och i de allra flesta fall ärdet föräldrarna som i sin egenskap av förmyndareoch vårdnadshavare agerar för barnen. Man ska ock-så komma ihåg att om föräldrarna har gemensamvårdnad utövar de detta ställföreträdarskap gemen-samt. Den ene förmyndaren får inte göra någontingutan att den andre är med på detta.Nu tänkte jag återgå till vad som menas med attåta sig förbindelser. Jag slog nämligen upp motiventill bestämmelsen i . Lagberedningenskrev motiven 1924, och de har inte ändrats sedandess. Där står: Syftet med stadgandet det handlardå om att åta sig förbindelser och om omyndighet är att skydda den omyndige mot följden av ekono-miskt ofördelaktiga rättshandlingar. Från denna syn-punkt föreligger icke någon anledning att hindra ho-nom från att taga fasta på rättshandlingar som ute-slutande äro till hans fördel det vill säga att ettbarn kan ta emot en julklapp eller en present om detuteslutande är till hans fördel. Den som är omyndigäge, såvitt ej nedan annorlunda stadgas, icke självråda över sin egendom eller åtaga sig förbindelser.För att den omyndige jämlikt 1 § skall kunna ansesbehörig att företaga en rättshandling är det dock ejnog att denna i det hela är för honom fördelaktig.Det ska vara fråga om en ren förvärvsakt i vars ingå-ende varje ekonomisk risk för den omyndige prak-tiskt taget framstår som utesluten. Den omyndige ärsålunda obehörig att sluta ett avtal om förvärv avegendom mot vederlag, även om detta värde ärobetydligt i jämförelse med värdet av vad som för-värvas. Av liknande grunder kan man ej heller medlaga verkan mottaga en gåva med vilken är förknip-pad skyldighet att utgöra vissa prestationer till giva-ren eller till en tredje man. Dessa begränsningar ihans rättsliga handlingsförmåga torde med erforder-lig tydlighet framgå av lagrummets avfattning ochlära ej innebära någon avvikelse från gällande rätt det vill säga att barnet kan inte ensamt ta emot engåva eller något annat som medför en förpliktelsemot någon annan.Då kommer vi in på detta med överskrivningar avbilar, som vi talar om och som jag kommer attkoncentrera mig mest på eftersom det är det som deflesta motioner handlar om. Hur kommer det sig dåatt man med en liten registrering kan överföra ägan-derätten från någon till ett barn utan att det kontroll-eras att det är en behörig mottagare? Från överför-myndarsidan undrar vi hur man kan bete sig så.En överföring mellan föräldrar och barn är ocksåen rättshandling mellan föräldrar och barn. Det finnsbestämmelser som säger att i och med att föräldrarnaär företrädare för sina barn kan de inte fö-reträda sig själva och sina barn om det är en gåvaeller en rättshandling mellan föräldrar och barn.I står det så här: Uppstår fråga omrättshandling eller rättegång mellan en omyndig ochförmyndaren, har förmyndaren inte rätt att företrädaden omyndige. Det står ganska klart att man alltsåinte kan göra detta.Vem är det då som ska företräda barnet? Jo, engod man, och det är överförmyndaren. Överförmyn-daren ska också förordna en god man när den somhar en förmyndare, god man-förvaltare, inte kan fö-reträdas av förmyndaren, enligt 12 kap. 8 §. Då harvi alltså scenariot vem det är som ska företräda bar-net.När det gäller de så kallade överskrivningarna därman skriver över bilen på barnen finns det ett flertalkriterier som inte är uppfyllda enligt gällande be-stämmelser. Är det först och främst en gåva? Detkan man kanske tänka sig om det är en rättshandlingmellan föräldrar och barn. Men då saknas ju gåvoav-sikten. En gåva ska , och registreringen är jui stället för traditionen. Men avsikten ska vara attmottagaren ska kunna bruka det han eller hon får.Avsikten med gåvan är här borta, så då uppfylls intedet kriteriet. Är det en rättshandling mellan föräldraroch barn fordras det att en god man förordnas ochkan ta emot gåvan för barnets räkning. Är det inte enrättshandling mellan föräldrar och barn utan i för-hållande till tredje man, krävs det att båda föräldrar-na, om de har gemensam vårdnad, samtycker ochgodkänner gåvan. Det finns alltså på olika stadierolika kriterier som inte är uppfyllda vid de här till-fällena. Det är det som vi från överförmyndarhållifrågasätter. Här är ju problemet vid källan. Hur kanman bara låta ett ägande övergå från någon till ettbarn utan att man har kontrollerat detta? Det kanjämföras, som tidigare sades, med fast egendom. Detstår tydligt att alla skriftliga handlingar ska inges tillinskrivningsmyndigheten, som är oerhört noga medatt behöriga parter har skrivit under, att god manförordnats och att överförmyndaren godkänner dethela. När överförmyndaren godkänner det finns detolika kriterier. Vi måste granska om det är för bar-nets bästa, om det är lämpligt för barnet att ta emotden fasta egendomen. Ett fordon innebär också för-pliktelser, så det är jämförbart.Överförmyndarens möjlighet att komma åt det härär först och främst att man får reda på det. Vad mankan göra är att förordna en god man. Det finns enbestämmelse som säger att förmyndare är skyldigaatt ersätta skada som de uppsåtligen eller av vårds-löshet har orsakat den enskilde, alltså barnet i det härsammanhanget.Det pratades lite om medförmyndare tidigare. Enmedförmyndare tillsätts om det är en förmyndaresom inte klarar av att sköta det ekonomiska. Kruxetmed det är att det oftast krävs ett samarbete, att för-myndaren går med på att överlåta sin möjlighet attagera för barnet. Tingsrätten är väldigt petig och villatt förmyndaren ska gå med på att en annan persontar över hela ansvaret. Det krävs alltså ett samarbetedem emellan. Det tror jag sällan fungerar i de härfallen. Men vad vi överförmyndare kan göra är atttillsätta en god man som för barnets räkning stäm-mer föräldrarna inför tingsrätten en skadestånds-process helt enkelt för vad de uppsåtligen hargjort. Den möjligheten finns.Jag ska slutligen ta ett exempel. Det är ett ärendesom jag har fått på mitt bord som visar hur de härbilaffärerna fungerar praktiskt. Det är två föräldrarsom har två gemensamma barn, som är född1989 och som är född . Föräldrarna somskilt sig har gemensam vårdnad. Helt plötsligt dampdet hos mamman ned ett hot från ett inkassoföretagoch hot om att kronofogdemyndigheten skulle un-derrättas och så vidare. Det ena barnetvar då ägare av en bil och hade trafikförsäkrings-skulder och det ena med det andra. Mamman vissteingenting om detta. Hon skrev då och berättade atthon inte hade samtyckt till detta på något sätt och atthon ville att det skulle skrivas av. Följden av detblev, ska jag be att få tala om, att man överfördeskulderna på henne, fast det alltså var pappan somhade skött om det hela. Det slutade i det här falletmed att mamman som ensam förmyndare för sittbarn, vårdnadshavare, fick stå för skulderna. Det kanalltså få oanade konsekvenser för många.Den skrivelse som och har ställt till regeringen står ävenKommunförbundet bakom. Vi hoppas och ser framemot att det händer någonting här snart.Ordföranden: står uppsattpå programmet för eventuella kommentarer till detsom har sagts här. Varsågod, : Tack så mycket för denna möjlighetatt åter säga några ord från talarstolen.Jag ska börja med det som man från Skatteverketnämnde, att införande av en underrättelseskyldighetskulle vara en second best-lösning, som det uttryck-tes, och att man hellre skulle angripa problemet vidkällan.I den här situationen får inte det bästa bli det godasfiende.Som jag påpekade är det vår avsikt att gå fram itvå steg med en åtgärd i närtid och en åtgärd litelängre fram. Åtgärden i närtid är att införa den un-derrättelseskyldighet som jag har talat om. Men vivet att utredningen om förmyndare, gode män ochförvaltare kommer att lämna förslag till en lagstift-ning om brukarregistrering som kommer att leda tillatt man kan angripa dessa verkligt illojala förfaran-den. Det menar vi är att angripa problemet vid käl-lan.Det finns också vissa andra skuldslag som kanskeinte präglas av samma uttryckliga illojalitet men somi alla fall är sådana skulder som har uppkommit utanatt barnet självt har medverkat till det. Det jag tänkerpå är skatteskulder som gäller skatt på kapitalvinstervid avyttring av fondandelar, som man talade omfrån sida. I de framställningar som harställts till regeringen ingår förslag om att införa ettpreliminärskatteavdrag även när det gäller skatt påvinst vid sådana avyttringar. Den delen av framställ-ningarna kommer att överlämnas till Finansdeparte-mentet, där förslagen kommer att beredas i veder-börlig ordning.Jag vill också säga några få saker i anledning avvad som anfördes från sida. Vimenar att det förhållandet att ett barn kommit att re-gistreras som ägare nästan aldrig avspeglar att detskulle ha funnits någon gåvoavsikt från föräldernssida. Det finns nästan aldrig någon avsikt hos föräld-rarna att skänka bort en bil till ett barn. Det är intedärför som ett barn registreras som ägare, utan oftastär det föräldrarnas avsikt att kringgå de regler somför närvarande skulle utpekat föräldern som registre-rad ägare och ansvarig för betalning av felparker-ingsavgifter och fordonsskatter. Men jag vill under-stryka att jag helt instämmer i den juridiska analyssom har gjort här. Det är en godbeskrivning av det gällande regelverket. Men att detskulle finnas någon gåvoavsikt bakom förhållandetatt ett barn registreras som ägare av förälders bil villvi ifrågasätta.Det finns kanske också anledning att säga någraord om rutiner vid registrering av ägar-byte. Det har ju framgått att det är fråga om enmasshantering. Det är därför inte möjligt att i varjeenskilt registreringsärende kontrollera att den somregistrerats som ägare också i civilrättslig meningverkligen äger bilen. Det skulle kräva att man visadeupp köpekontrakt, gåvobrev, arvskifteshandlingar helt enkelt en fångeshandling för att styrka förvär-vet. Däremot kan man konstatera att om det i rutiner hade funnits utrymme för en så ingå-ende kontroll, hade det i de flesta fall inte kunnat bliså att ett barn registrerades som ägare. Det finnsnämligen nästan aldrig och återvänder jag tilldet som jag sade inledningsvis någon civilrättsligtgiltig överlåtelse bakom förhållandet att ett barn an-mäls som ägare av en bil, utan det är ett uttryck förett kringgående.Ordföranden: Jag föreslår att vi tar en kaffepaus tillkl. 11.15, då vi fortsätter med frågestunden.Ordföranden: samlas för utfrågningens sista trekvart.Bertil (): Jag vill ha en kommentar avbarnombudsmannen när det gäller förändringen avsolidaritetsprincipen i skadeståndsrätten.Jag ser en fara i detta och att man kastar ut barnetmed badvattnet. Det är ju ofta andra barn som ärbrottsoffer och ska ha det skadestånd som man tarbort. Om man tar bort solidaritetsprincipen minskarman ju möjligheten att få betalt.Lena : Vi vill inte kasta ut några barn medbadvattnet över huvud taget. Vi försöker alltid få ettbarnperspektiv, men vi kan se det här dilemmat.Å andra sidan är det en hopplös situation för debarn som har begått ett brott och ska betala ska-destånd och som gör det men ändå inte blir fria.