bet · GS01FöU4 · 2004-12-02 00:00:00 — En samlad plan för förbandsutvecklingen 20052007 samt en bedömning av tillståndet vid försvarsbeslutsperiodens utgång. Förbandsutvecklingen för , t.ex. till 2010. Den samlade planen för förbandsutvecklingen bör förutom redovisning av antalet viktigare förband också redovisa den faktiska operativa förmågan och vilka operativa syften som skall tillgodoses, liksom hur insatsberedskapen är differentierad. En redovisning av vilka större projekt för organisations- och effektbestämmande materiel som behöver anskaffas eller utvecklas. En samlad redovisning av Försvarsmaktens utbildnings-, förbandsomsättnings- och beredskapssystem. En redovisning av vilka förband som skall organiseras för att kunna ställas till förfogande för internationella operationer samt särskilda kostnader härför. Konkreta uppföljningsbara mål för de olika verksamheterna samt redovisning av resultat och effekter mer konkret än . Regeringen anmäler i propositionen att det inte varit möjligt att redovisa det beslutsunderlag som har begärt. Det behöver fördjupas, bl.a. när det gäller insatsorganisationens utformning och utveckling , förbandsomsättningen och beredskapen. Regeringen anser att förslaget om insatsorganisationens omfattning och inriktning samt utvecklingen av olika förmågor därför bör vara en utgångspunkt för Försvarsmaktens verksamhet . Regeringen bedömer på annan plats i propositionen (s. 223) att försvarsplaneringen bör behandlas enligt normala rutiner i budgetprocessen. Långsiktiga beslut om försvarspolitikens inriktning bör således inte längre fattas i treåriga försvarsbeslut. Utskottet konstaterar att inte har fått begärt underlag inför det förestående försvarsbeslutet. Regeringen har inte kunnat presentera ett flerårigt hållbart förslag till insatsorganisationens omfattning och utveckling. Härutöver tillkommer osäkerheter, dels som följd av att det råder en planeringsmässig obalans mellan verksamhet och resurser för perioden 20052007, vilket chefen för i en föredragning har anmält till utskottet, dels som följd av möjligheten av framtida indragningar av Försvarsmaktens anslagssparande. Utskottet konstaterar vidare att det finns ett behov av flexibilitet så att mål och verksamhetsinriktning successivt kan förändras med hänsyn till nya förutsättningar, inte minst när det gäller den internationella verksamheten. Utskottet anser det därför logiskt att förändra beslutsprocessen i enlighet med regeringens bedömning. Besluten om försvarspolitikens inriktning, även i långsiktiga frågor, bör således inordnas i den normala ettåriga budgetprocessen. Utskottet förutsätter därmed att regeringen i budgetpropositionen lämnar ett samlat underlag för insatsorganisationens utveckling. Detta bör bl.a. innehålla principer (strategier) för hur Försvarsmakten skall kunna användas för nationella och internationella uppgifter och kunna anpassas till förändrade krav, en beskrivning av tillståndet i insatsorganisationen, en plan för förbandsutvecklingen för den närmaste treårsperioden och på , en redovisning av förbandens operativa förmåga, en redovisning av förband som organiseras för internationell verksamhet, en redovisning av utbildnings-, förbandsomsättnings- och beredskapssystemet, en redovisning av utvecklings- och anskaffningsprojekt som har väsentlig betydelse för organisationens utveckling eller operativa effekt, konkreta uppföljningsbara mål för de olika verksamheterna. Styrande förhållanden för inriktning av insatsorganisationen föreslår att inriktningen skall vara en insatsorganisation som i huvudsak skall bestå av följande förband 2008. Typförband 2008 Högkvarter med operativ insatsledning 1 Operativ ledningsbataljon 1 Marktelebataljon 2 Specialförband 2 Jägarbataljon 1 Säkerhetsbataljon 3 Mekaniserad bataljon 8 Luftburen bataljon 1 Haubitsbataljon 77 B 1 Haubitsbataljon 77 BD 2 Luftvärnsbataljon 97/70 2 Ingenjörbataljon 2 Förbindelsebataljon 1 Underhållsbataljon 2 Ammunitionsröjningskompani 2 NBC-kompani 1 Hemvärnsbataljon 60 Ubåt 4 Ytstridsfartyg 7 Minröjningsfartyg 7 Amfibiebataljon 1 basbataljon 1 39-division 4 Helikopterbataljon 1 Transportflygdivision TP 84 1 Signalspaningsflygdivision 1 Flygbasbataljon 2 Regeringen beskriver i propositionen ett antal förhållanden som den anser vara styrande för inriktningen av insatsorganisationen. Försvarsmaktens utveckling Regeringen konstaterar att Försvarsmaktens bidrag till att uppfylla de säkerhetspolitiska målen bygger på dess huvuduppgift, nämligen förmåga att kunna föra väpnad strid. Försvarsmakten skall utveckla ett modernt, flexibelt och användbart insatsförsvar med hög tillgänglighet och med hög operativ förmåga för de av regeringen fastställda uppgifterna. Tonvikten skall ligga på operativ förmåga i närtid. Förmåga till internationella insatser skall öka såväl kvantitativt som kvalitativt. Målet bör vara att det skall finnas insatsförband som kan användas över hela konfliktskalan, inklusive de högsta våldsnivåerna. Insatsförbandens användbarhet är beroende av en god personell och materiell kvalitet. Utbildning och övningar samt materielanskaffning skall primärt syfta till att skapa hög verkansförmåga, tillgänglighet, rörlighet, uthållighet och interoperabilitet. Den operativa effekten bör ökas genom att man tar tillvara erfarenheter från operationer och realistiska och krävande övningar på såväl operativ som taktisk nivå. Svenska insatsförband skall kunna hävda sig väl vid en kvalitativ jämförelse med insatsförband från andra samarbetsländer. Ett för europeisk krishantering gemensamt sätt att mäta kvalitet i förbanden och operativ förmåga bör skapas för att bättre kunna värdera användbarhet för internationell krishantering. Värderingsresultaten bör även kunna vara till nytta nationellt. Flexibiliteten bör öka så att insatta förband vid behov skall kunna växla mellan olika konfliktnivåer, uppgifter och geografiska miljöer. Vidare skall förbanden kunna samarbeta med ett brett spektrum av internationella samarbetspartner inklusive civila aktörer. Försvarsmakten skall kunna utvecklas i linje med de krav som omvärldsutvecklingen ställer. De militära styrkornas användbarhet skall anpassas till rådande behov och krav. Utvecklingen mot ett nätverksbaserat försvar (NBF) är ett viktigt medel inom ramen för denna transformering av Försvarsmakten. Vidare måste Försvarsmaktens materielsystem ha en sådan flexibilitet att de kan utvecklas i takt med de förändrade krav som den internationella, militärstrategiska och tekniska utvecklingen kan komma att ställa. Med hänsyn till att livslängden för majoriteten av plattformarna sträcker sig över flera decennier är det sannolikt att kraven på dem kommer att förändras över tiden. Försvarsmaktens materiel skall därför ha en inbyggd flexibilitet som möjliggör att den kontinuerligt kan modifieras. Det svenska bidraget till utvecklingen av en snabbinsatsförmåga inom FN och EU är ett viktigt inslag i arbetet med att höja ambitionen för Försvarsmaktens förmåga till internationella insatser. Formerna för bidrag till EU:s snabbinsatsstyrka utvecklar regeringen i ett särskilt avsnitt i det följande. I framhålls behovet av att omvandla medlemsstaternas militära styrkor till mer flexibla, rörliga styrkor med mer effektiv resursanvändning. Enligt regeringen finns det således en tydlig vilja att skapa en europeisk förmåga till tidiga, snabba och kraftfulla insatser. Denna utveckling ligger i linje med målet med den svenska processen att förändra Försvarsmakten. är delaktigt i det av EU antagna nya kapacitetsmålet Headline 2010. Detta mål är främst kvalitativt och fokuserar på interopera-bilitet, tillgänglighet, strategisk rörlighet, egenskydd, ökad stridseffekt, informationsöverlägsenhet och uthållighet. En möjlighet för att uppnå högre effekt är ökad funktionell samordning mellan stater inom EU och att merutnyttja resurser genom s.k. pooling. Grundtanken med pooling är att det finns rationaliserings- och effektivitetsskäl för internationellt samarbete och samordning. För förmågan att kunna föra väpnad strid, och för trovärdigheten i vårt solidariska deltagande i den internationella krishanteringen, är det enligt regeringens uppfattning viktigt att Försvarsmakten kan agera både tidigt i en konflikt och i senare konfliktfaser. Utöver en ökad förmåga att bidra till fredsfrämjande insatser med snabbinsatsstyrka behövs ökad förmåga att kunna bidra till andra mer långvariga insatser. Delmål för operativ förmåga Den säkerhetspolitiska situationen och de förändrade kraven på operativ förmåga leder sammantaget till förändrade krav på Försvarsmaktens utformning. I ett föregående avsnitt har regeringen angett de krav på operativ förmåga som ställs på Försvarsmakten. I det följande behandlas hur kraven på operativ förmåga i sin tur ställer krav på operativ delförmåga, kompetens och förband. Hävda territoriella integritet och bidra till att förebygga och hantera kriser i vår omvärld genom att medverka i fredsfrämjande insatser Denna operativa förmåga bryts ned enligt följande, där Försvarsmakten skall kunna: Upptäcka hot mot . Detta ställer krav på att inhämta kunskap om omvärldsutvecklingen, analysera aktörers verksamheter, förmåga och avsikter gentemot samt att genomföra militärteknisk omvärldsbevakning med särskild inriktning på vårt närområde. Upptäcka kränkningar i luftrum och av sjöterritorium. Detta skall ske i samverkan med andra myndigheter. Även internationellt samarbete kan fortsätta att utvecklas. Flyg- och fartygsrörelser skall kunna följas i syfte att upptäcka säkerhetshot eller brott mot nationell eller internationell rätt. Vidare skall Försvarsmakten kunna anpassa beredskapen och rum samt efter indikation kunna avvisa kränkningar och hantera incidenter. Bistå andra myndigheter vid skyddandet av viktiga samhällsfunktioner och infrastrukturer vid hot eller insatser mot civila mål, terroristbekämpning samt även i övrigt kunna bidra till samhällets samlade förmåga att hantera svåra påfrestningar i fred. Härvid skall en förmåga finnas att tidigt upptäcka NBC-händelser i närområdet. Skydda verksamhet eller objekt samt kunna bistå andra myndigheter bl.a. vid insatser mot terrorism eller sabotageverksamhet. Genomföra underrättelse- och säkerhetsoperationer enskilt eller i samverkan med andra myndigheter. Bidra till att förebygga och hantera kriser i vår omvärld samt medverka i fredsfrämjande insatser över hela skalan av uppgifter i och globalt. Kraven på dessa förbands uthållighet, och hur tidigt de skall kunna sättas in, kan variera. Inhämta och analysera utvecklingen av aktörers avsikter av betydelse för och EU:s medverkan i fredsfrämjande insatser. Vidare skall Försvarsmakten i samverkan med andra länder kunna planera, leda och följa upp deltagande i insatser samt avdela styrkebidrag till insatser. kunna planera, leda och genomföra två insatser av bataljons storlek. skall mindre förbandsenheter kunna sättas in i ytterligare tre insatser. Såväl insatser av bataljons storlek som insatser med mindre förbandsenheter skall kunna ske med kort förvarning. Såväl politiska faktorer, identifierade behov samt vår möjlighet att ge effektiva och efterfrågade bidrag måste vägas samman i den slutliga bedömningen av vilka och exakt hur många militära fredsfrämjande insatser som skall bidra till. Vid ett försämrat omvärldsläge kunna hantera händelseutveck-lingar och hot som kan drabba samt kunna öka förmågan till internationella insatser Denna operativa förmåga bryts ned enligt följande, där Försvarsmakten skall kunna: Kontinuerligt följa omvärldsutvecklingen, analysera aktörers verk-samheter, förmåga och avsikter. Detta ger bl.a. underlag för beslut om höjning av Försvarsmaktens operativa förmåga nationellt och internationellt. Härvid är underrättelseverksamheten och internationellt utbyte av särskild vikt. Efter beslut höja beredskapen i insatsorganisationen för att kunna hantera allvarliga hot mot vår säkerhet eller för att kunna förstärka pågående internationella insatser. Möta ökade krav på att skydda verksamhet eller objekt samt kunna bistå andra myndigheter, bl.a. vid insatser mot terrorism eller sabotageverksamhet. Efter allvarlig och varaktigt försämrad omvärldsutveckling och efter successiva beslut av regering och riksdag kunna utveckla förmåga att möta olika former av mer omfattande militära operationer som hotar fred och självständighet Denna operativa förmåga bryts ned enligt följande, där Försvarsmakten skall kunna: Upprätthålla grundläggande kompetenser, särskilt för väpnad strid, för att på lång sikt kunna utveckla förmåga att möta mer omfattande militära operationer. Detta medför dock inte något krav på ytterligare förband i insatsorganisationen utöver de som blir en följd av de under punkterna 2 och 3 redovisade uppgifterna. Tillsammans med andra myndigheter följa omvärldsutvecklingen i en rad olika avseenden inklusive militärteknisk och doktrinär utveckling. Syftet är att kunna identifiera nya eller förändrade behov av förmåga och kompetenser. Bedriva studier, materielutveckling och försök samt lägga ut forskningsuppdrag för att utveckla ny förmåga och kompetenser. Vidare måste förmåga finnas att kunna utveckla nya och befintliga förband för att därigenom utveckla förmåga och funktioner. Bedriva kompetensutveckling, delvis i samarbete med andra länder, för att uppnå ökad kompetens att på lång sikt kunna genomföra gemensamma operationer inom mark-, sjö-, luft- och informationsarenorna. Konsekvenser av förändrade krav på operativ förmåga De förändrade kraven på operativ förmåga får en rad konsekvenser för utformningen av Försvarsmakten. Kravet på att först efter allvarlig och varaktig försämrad omvärldsutveckling och efter successiva beslut kunna möta mer omfattande militära operationer gör att antalet förband i insatsorganisationen kan minska betydligt jämfört med . För marinens del minskar kraven på antalet sjömål som skall kunna bekämpas, vilket i sin tur medför att bl.a. antalet ytstridsfartyg, ubåtar och amfibieförband kan reduceras. På motsvarande sätt medger de minskade kraven på antal luftmål som skall kunna bekämpas att antalet JAS-divisioner och luftvärnsförband kan reduceras. Samma resonemang gäller även behovet av att kunna bekämpa en mekaniserad motståndare. För markstridsförbanden innebär det bl.a. ett reducerat behov av mekaniserade bataljoner och artilleri. Även antalet lednings- och logistikförband kan reduceras som en följd av de förändrade operativa kraven. De ökade kraven på Försvarsmakten när det gäller att delta i inter-nationella insatser får konsekvenser för utformningen av insatsorganisationen. Det kan röra särskilda resurser som t.ex. transportflygplan, men framför allt att förbanden för internationella insatser måste ha hög beredskap. Detta innebär att sättet att bemanna förbanden måste förändras. Dagens princip för personalförsörjning innebär att rekrytering av soldater till internationella insatser sker bland dem som fullgjort värnplikt först efter deras grundutbildning. används inte grundutbildningen för att skapa väl samövade förband för internationella insatser. Med undantag av förband som huvudsakligen består av anställd personal leder dagens metod till att nya förband måste sättas upp inför varje internationell tjänstgöring. Kravet att efter allvarlig och varaktigt försämrad omvärldsutveckling kunna möta olika former av mer omfattande militära operationer innebär att Försvarsmakten måste upprätthålla grundläggande kompetenser i väpnad strid. Regeringen anser att den viktigaste grunden för Försvarsmaktens framtida utvecklingsförmåga är fullt ut fungerande insatsförband och de insatser som dessa genomför. För att kunna utveckla förband för internationella insatser krävs att dessa förband kan samverka med förbandstyper som de kan komma att samarbeta med i en internationell insats. Denna samverkan behöver därför övas. De förändrade kraven på operativ förmåga, och därmed reducerad insatsorganisation, ställer även förändrade krav på personal- och materiel-försörjningen. Regeringen redovisar sin syn på dessa delar i särskilda avsnitt i det följande. Avslutningsvis konstaterar regeringen att det militära försvaret dimensioneras inte enbart utifrån kraven på att hävda territoriella integritet och att bidra till internationell fred och säkerhet. Dimensioneringen måste också utgå från vår vilja att upprätthålla en grundläggande försvarsförmåga och kompetens. Försvarsmakten kommer därför att behöva behålla, utbilda och kompetensutveckla en större volym av förband än vad det direkta hotet mot kräver. Sambandet mellan operativ förmåga i olika avseenden Regeringen konstaterar att ett förband i vissa fall kan ha sin huvudsakliga roll i en av de uppgifter som redovisats i det föregående, men att det vanligtvis har del i flera av uppgifterna. Insatsförband och resurser avsedda för territoriell integritet kan t.ex. förstärkas av förband som är kopplade till internationella insatser. Det kan röra sig om förband som antingen står i beredskap för internationella insatser eller som befinner sig i slutskedet av sin utbildning. På motsvarande sätt kan förband som främst är avsedda för territoriell integritet, exempelvis marin- och sjöstridskrafter, under vissa perioder ges en högre beredskap för internationella insatser. Regeringen vill i sammanhanget påminna om gällande inriktning att i princip alla insatsförband skall kunna delta i internationella insatser. Det är regeringens uppfattning att skillnaderna mellan att kunna genomföra insatser nationellt och internationellt bör minimeras. Även den nationella beredskapen måste beaktas. Om ett förband genomför en internationell insats kan det påverka den nationella beredskapen. Detta kan hanteras genom att man accepterar en lägre nationell beredskap eller genom att beredskapen för ett annat förband höjs. Svensk förmåga till internationella insatser och bidrag till att utveckla EU:s snabbinsatsförmåga ökar svensk säkerhet. De förband som skall utgöra del av en snabbinsatsstyrka kommer att öva både för att utveckla förmågan att verka i komplexa situationer och för att certifiera att förbanden har tillräcklig förmåga. Enligt regeringen bör förbandens operativa förmåga ökas genom att erfarenheter från internationella insatser samt realistiska och krävande övningar tas till vara. Indirekt kommer skapandet av snabbinsatsförmåga och annan internationell förmåga således att vara viktiga inslag i utvecklingen av insatsorganisationen och kompetensen för väpnad strid. En förutsättning för detta är att förbanden utvecklas för att kunna agera även i de högsta konfliktnivåerna. berör främst markstridsförbanden. Flyg- och sjöstridsförbanden bör också kunna delta i snabba insatser inom ramen för ett utvecklat internationellt samarbete. Mot denna bakgrund är det sammanfattningsvis rimligt att se skapandet av internationell förmåga, med tillhörande internationell samverkan i form av övningar och certifiering, som en drivkraft i utvecklingen av insatsorganisationen. Det finns vidare ett samband mellan dagens insatsförmåga och kravet på att efter en längre tids försämrat omvärldsläge skall kunna möta olika former av mer omfattande militära operationer. Att ha tillgängliga och användbara förband är en bra grund för utvecklingsförmåga och för att möta framtida hot. Försvarsmaktens förmåga att möta en mer omfattande militär operation skapas därför dels genom kompetensutveckling och förband i olika förbandsgrupper, dels genom att utveckla förmåga att delta i internationella insatser. Teknisk och operativ interoperabilitet med viktiga samarbetspartner skall därvid prioriteras. Differentierad beredskap Inom insatsorganisationen tillämpas s.k. differentierad beredskap. Innebörden är att förband som behövs för att möta okonventionella och konventionella hot i närtid eller för att kunna delta i internationella insatser, ges hög beredskap. På motsvarande sätt kan förband som är avsedda för uppgifter som följer med en försämrad omvärldsutveckling eller som har till uppgift att skapa uthållighet i internationella insatser ges en lägre beredskap. Därför bör användbarheten och tillgängligheten hos insatsorganisationens förband varieras för utbildning, övning, utrustning och personellt innehåll. Genom en differentierad beredskap kan kostnaden minska för att upprätthålla en tillräcklig förmåga för att kunna möta såväl aktuella krav som krav i ett försämrat omvärldsläge. Enligt regeringens mening är därför en differentierad beredskap ett viktigt instrument för att prioritera begränsade resurser. var skillnaden i beredskapstid för förbanden i insatsorganisationen endast några månader. Den differentierade beredskap som därefter har införts har ännu inte fått genomslag i utbildning och materielanskaffning. Regeringen beslutade om en differentierad beredskap vilken för förbanden är indelade i fem beredskapssteg, s.k. förbandsgrupper. Dessa skulle svara mot beredskapstider upp till . Inom förbandsgruppen med kortast beredskapstid finns i sin tur en ytterligare uppdelning i beredskap för olika förband. Internationella styrkeregister innehåller i huvudsak förband med beredskapstider från 7 , men även förekommer. I arbetet med att utveckla EU:s snabbinsatsförmåga är målet beredskapstider . Med anledning av det förbättrade säkerhetspolitiska läget i närområde och de förändrade kraven på operativ förmåga avser regeringen att se över indelningen i förbandsgrupper. Med den förnyade säkerhetspolitiska bedömningen bortfaller behovet att av hotskäl ha förband med längre beredskap (). Skulle ett angreppshot uppstå efter en långvarig försämring av omvärldsutvecklingen kommer det med största sannolikhet att ha ett annat utseende än det gamla invasionshotet. Det behövs då andra förband och resurser än dagens. Förband som inte har någon uppgift behöver därför inte bevaras inför en eventuellt försämrad omvärldsutveckling. Däremot kan resurser och delar av förband behöva vidmakthållas för att bl.a. göra det möjligt att producera förband med högre beredskap och för att utveckla kompetensen för väpnad strid. Sammantaget behöver beredskapssystemet endast innehålla kortare beredskapstider. Man kan också behöva skilja på beredskap för nationella och internationella insatser. Vissa frågor kring internationell förmåga Insatser i olika konfliktfaser ambition för internationella insatser innebär att sådana kommer att behöva ske såväl tidigt som sent i konfliktfaser, ibland också med kort förberedelsetid. För att på ett kostnadseffektivt sätt möta detta behov kan de internationella förbandens beredskap differentieras. I en första fas krävs förband med hög tillgänglighet som snabbt kan förflyttas till aktuella operationsområden. Sådana förband måste kunna försörjas nationellt. Denna närvaro bör kunna kompletteras eller ersättas av förband med större uthållighet, men vanligtvis med lägre beredskap. För mer långvariga fredsbevarande insatser är förmåga att kontinuerligt ersätta förbanden oftast viktigare än hög tillgänglighet. bör ha en ökad förmåga till båda typerna av internationella insatser. De bör kunna genomföras . Snabbinsatsförmåga Ett svenskt bidrag till EU:s snabbinsatsförmåga är viktigt. Ett sådant bidrag, med målet att kunna lösa kvalificerade uppgifter i ett insatsområde efter beslut, ställer höga krav på operativ förmåga och beredskap hos förbanden. Dessa krav bidrar därför i betydande utsträckning till utvecklingen av insatsorganisationen. Utvecklingen av förband med hög tillgänglighet är en viktig kvalitativ aspekt när det gäller insatsorganisationens förmåga till väpnad strid. Regeringen anser att skall bidra med styrkor till en snabbinsatsstyrka tillsammans med . Inriktningen är att tar det sammanhållande ansvaret för planering och genomförande samt ansvaret för manöverenheter, lednings- och logistikfunktioner inklusive styrkans högkvarter. Förutsättningar för samarbete med fler länder beror till stor del på överväganden som och bör göra tillsammans. De bör beakta såväl politiska som praktiska förutsättningar och behov och utgå från ett långsiktigt perspektiv.