bet · GR01FIU13 · 2004-02-12 00:00:00 — Eftersom vinsterna går till försäkringstagarna ärdetta enda sättet för de närstående bolagen att få något utbyte av livbolagen.Det här är inte något nytt problem - långt därifrån. Det har blixtbelystsav händelserna , framför allt försäljningarna avkapitalförvaltningsbolagen, där värden som alltid har funnits men som tidigarevarit svåra att påvisa har blivit uppenbara och synts i siffror.Särskilt besvärande är det att livbolagens ömsesidiga konstruktion ochförbudet mot utdelning gjort att försäkringstagarna de facto stått förhela riskkapitalet. Närstående sakförsäkringsbolag och banker har varesig kunnat eller haft anledning att bidra med eget kapital, trots att dei praktiken styrt livbolagen. Här har vi den svåra avvägning som Ingridockså var inne på. har ju föreslagit att deömsesidiga livbolagens styrelser inte ska kunna domineras av de närståendebolagen. Att den ömsesidiga företagsformen utreds vidare tror jag äroerhört viktigt och nödvändigt, om än något sent.Försäkringskommittén uppmärksammade problemen med livbolagenoch föreslog att vinstdrivande bolag skulle kunna etableras för att görabåde ägarstruktur och styrning tydligare. Den rekommendationen följdelagstiftaren. Men endast ett enda vinstdrivande bolag har etablerats sedandess, och här kan man konstatera att ägaren faktiskt tvingats sätta innytt riskkapital till följd av börsfallet.Jag kan också kort kommentera förtroendefrågan, den första du hade. Denhänger samman med att många sparare efter den spruckna aktiebubblan kännersig lurade av de råd de fått av banker, fondkommissionärer, försäkringsmäklareoch livförsäkringsbolag. har försäljare på de här institutenpresenterat sig som rådgivare, vilket gett dem neutralitetens trovärdighet,kan man säga. Jag noterar att i annonserna i dagspressen den här veckangör de fortfarande det. Dessvärre får man nog konstatera att rådgivarnaskunskaper här och där varit ganska ytliga, särskilt när det gällerriskavvägningar. Även om nu informationen, särskilt från de större bankernaoch livbolagen, blivit bättre så återstår uppenbarligen mycket att göraför att inte sparare med bristande kunskaper ska ledas fel. Huruvida ensjälvsanering räcker i det här avseendet är en grannlaga fråga. Jag troratt strikta etiska riktlinjer som utformas av varje företag och som följsupp av kan vara en början.I länder som , där familjer länge tvingats att planera sitt sparandeför att finansiera barnens utbildning, egna pensioner, semestrar - allt- har det blivit vanligt att man går till konsulter, som är friståendesparkonsulter, och diskuterar hur mycket man ska spara och hur man skalägga upp sitt sparande. Det är klart, man får också betala en slant förden typen av råd, men då är de åtminstone neutrala.Ingrid : Frågan vad som väntar runt hörnet ägnar vi ganska myckettid åt att fundera på. Det som jag tror är ganska avgörande är att vifrån en tillsynssynpunkt arbetar på ett annat sätt, och jag har försöktbeskriva det i olika former. Jag tror att vi måste vara oerhört mycketmer inriktade på just riskanalys, vad kommer sedan, proaktivitet, så attsäga vara där och försöka förhindra beteenden innan de har satt sig. Detär ett annat sätt att jobba än en traditionell tillsyn där man följer attbolagen och aktörerna följer etablerade regler. Det här är att skapa nyaregler, eller kanske till och med att agera innan regler finns.Det som är svårt är att hitta den rätta balansakten. Om vi ska vara riktigtproaktiva agerar vi ju egentligen utan lagstöd. Hur långt ska vi då gå ien tillsyn utan lagstöd för att vara riktigt långt framme? Det där ärfrågor som i alla fall jag ägnar jättemycket tid åt, och vi resonerar omdet i inspektionens styrelse. Hur långt ska inspektionen gå i det häravseendet?Till det kommer ju också för svensk del den tradition vi har av självregleringi , framför allt på värdepappersområdet. är det ju så att medde nya EU-reglerna kan inte den gamla svenska självregleringen finnaskvar, därför att EU säger att på område X, Y och Z ska det finnas enansvarig myndighet, och där finns det inte utrymme för självreglering. Mendet finns ju fortfarande andra områden där man inte har varit inne frånEU, där självregleringen kan finnas kvar, och då är frågan: Hur mycket avden bör finnas kvar? Man kan säga att självreglering i dess sanna andaär när man ligger så långt före regleraren och lagstiftningen att manfaktiskt täcker in, genom sin förankring i samhället, oönskvärda beteenden.Här verkar ju så att säga de krafter och motkrafter som jag var inne på.Man har så att säga en tillsynsmyndighet som springer så fort och flåsaraktörerna så mycket i nacken att självregleringen ligger allralängst fram i framkanten. Hur ska den här balansakten se ut för svenskdel, och hur långt ska man komma?Men det är ett annat förhållningssätt i tillsynen som kräver en annankultur, och det är sådant som vi funderar väldigt mycket över och jobbarväldigt mycket på: att rigga oss som organisation för att klara av dethär. Det är vad som ligger runt hörnet.För svensk del och för vår del kommer det här bland annat att innebäraatt vi nu kommer att behöva vidga det koncept och den intressekonfliktsom vi nu har kunnat konstatera på livbolagen till nya områden. Vi har jufaktiskt ett väldigt stort område, fondsektorn, som faktiskt också bestårav ömsesidiga bolag som ägs av vinstdrivande bolag. Hur vet vi vilkaintressekonflikter som finns där? Eller rättare sagt: De potentiellaintressekonflikter som finns, hur hanteras de av aktörerna, och hur har depåverkat konsumenterna? Det här är områden som vi kommer att kartläggaoch ge oss in på för att se - återigen - runt hörnet: Hur ser det ut försvensk del?Vad gäller den internationella aspekten av livbolagens reglering, som duvar inne på, tycker jag att det tyvärr ligger för lite runt hörnet. Påvärdepapperssidan har EU kommit långt. Man har ett väldigt omfattandeprogram. På banksidan har man på global basis kommit långt med omfattandeframtida regelverk. På försäkringssidan har tyvärr inte EU mäktat med.Det ligger så att säga sist i högen, om jag är lite rå. Det gör att somdet ser ut nu har man inte ett nytt europeiskt regelverk på plats påförsäkringsområdet förrän om väldigt . Det gör att jag tror attSverige och många andra europeiska länder som har mer angelägna problemmåste sikta på en nationell regelutveckling. Och det är klart: Ju längrede europeiska länderna kommer i sin nationella regelutveckling desto mindreintresse finns det naturligtvis för att driva fram en europeisk lösning.Jag tycker det är ganska olyckligt, faktiskt, att försäkringsområdetligger så sent.Nu är det ju så för svensk del att vi har ett antal förändringar på gång.Vi har ju den associationsrättsliga utredningen, vi har ett antalkortsiktiga åtgärder som regeringen avser att lägga en proposition om i våroch vi har en egen utredning, utredning, om hur solvensreglernaskulle kunna se ut för svensk del. Vi har ju relativt snart ändå ett gottunderlag för att ta ställning till en nationell lösning på försäkringsområdet.Men jag ser inte riktigt att vi kan gå i takt här på internationellEU-basis.Mats (): Väldigt mycket klokt har sagts här, och både har varit inne och snuddat vid svar på frågor som jagtänkte ställa, men jag ska göra dem ännu tydligare. Ni har båda gettuttryck för viss frustration över att lagstiftaren är mera tungfotad änvad marknaden är här. För att vara väldigt tydlig: Vilka lagstiftningsinitiativfrån den svenska och regeringen väntar Finansinspektionenrespektive på?Min andra fråga är: Har ni resurser? Det gäller ju inte i samma utsträckningRiksbanken, som har goda resurser, utan snarare . Harni resurser för att uppfylla de förväntningar som finns på er? Det ärviktigt, för det är vi som sitter i den här kretsen som ytterst fattarbeslut om detta, och det är några av oss som har motionerat om att ni börfå lite mer resurser. Vi kan ju tala till de andra, som verkar vara mindreinriktade på det.Det är intressant att titta på den förtroendekris som finns i kölvattnetav de moraliska och etiska tillkortakommanden som vi ser på de finansiellamarknaderna, inom det privata och inte minst inom det offentliga näringslivet.Det här har inte i så stor utsträckning påverkat den finansiellastabiliteten som andra områden. Vad ser ni för möjlighet till förtroendeskapandeåtgärder från er sida? När vi ser på TV hur FBI slår till på Wall Streetoch kommer ut med aktörer med handklovar, så antar jag att det inte enbartär till för att få fast någon. Tanken är väl också att skapa någon sortsförtroende: Här agerar vi! Vi har inte sett mycket av den varan frånFinansinspektionens sida. Jag undrar: Har ni i rockärmen några mera handfastaåtgärder för att komma till rätta med också förtroendekrisen och visaatt: tar vi itu med dem som förskingrar spararnas kapital?Inger : Din första fråga gällde önskemål om lagstiftning, där ju nii allra högsta grad är involverade. Det är ju väldigt mycket på gång. Viska inte än en gång gå in på livförsäkringssidan, för den har vi berört.Jag kan bara notera på livförsäkringssidan att vi , när detgamla regelverket kommer i blixtbelysning, ser nya problem som uppstår,till exempel det här med krockande skattelagstiftning, som ju har kommitfram . Det kan naturligtvis komma upp fler sådana problemnär vi får upp gammalt i blixtbelysning så att säga - det är ett lapptäckeoch fungerar inte.Den stora frågan annars för svensk del är den enormt omfattande förändradelagstiftning som krävs på hela värdepappersområdet , vartefterdirektiven från EU kommer upp på banan. Det är ju tre stora direktiv somska implementeras i svensk lag , och då finns det ju anledningatt gå igenom hela det grundläggande regelverket i lagen om börs ochclearingverksamhet. Det är ett väldigt omfattande arbete som kommer attställa stora krav på att man strukturerar och tänker igenom det här pårätt sätt. Man måste också ta med sig eventuella problemställningar somman har hittat tidigare så att de rättas till. Det kommer alltså att varaett ganska omfattande arbete, och det finns ganska stora förväntningar påer och er möjlighet på så sätt att man hänger med här.En viktig fråga i det här är faktiskt de mandat som du är inne på.EU-regelverken sätter ju väldigt stort fokus på det härmed straff. Man säger ju att varje ansvarig myndighet ska ha tillgångtill appropriate sanctions, alltså administrativa sanktioner. Det här ärju lite knökigt för svensk konstitutionell del, eftersom enförvaltningsmyndighetav tradition inte har samma access till administrativa sanktioner. Ochhur ska det här fördelas mot åklagarmyndigheter och annat? Men det här ärju en jättestor fråga för svensk del. Ska vi nu framöver geförvaltningsmyndighetersåsom Inspektionen möjlighet att utdöma kraftfulla böter? Det liggerfaktiskt i lagstiftarens makt här att ge oss de mandaten och ge oss såpass mycket mandat som man tycker är lämpligt här på det området.Jag tror att det kommer att vara en kombination. Jag svarade ChristerNylander om en del av det här, nämligen att jag tror att vi måste varamer proaktiva och i dialog med de seriösa aktörerna motverka vissa beteenden.Men om inte det funkar, och för de aktörer som inte vill vara så seriösa,tarvas sannolikt någon typ av ekonomiskt straff, och ganska kraftigastraff. Det visar sig ju att ett ekonomiskt brott så att säga får rättincitament med ett ekonomiskt straff. Det ligger i de kommande direktiven,med det första som kommer, tror jag, , om man följer EU:sformella tidtabell. Det gäller hela insiderfrågan och helamarknadsmissbruksfrågan.Sedan var du inne på detta med resurser och förväntan. Ett av mina störstabekymmer är förväntansnivån på Inspektionen, det vill säga den förväntansom finns att vi ska lösa väldigt många problem i det finansiella systemet.Vi ska naturligtvis göra vårt yttersta med de resurser som står till vårtförfogande, och som ni själva har varit med och beslutat om, för att bidratill det. Men vi kan ju inte lösa hela finansmarknadens problem. Det finnsett antal aktörer som är med. Det är lagstiftaren, aktörerna själva ochRiksbanken, och vi är ju en del av detta.Jag tycker att det är ett bekymmer att få en rimlig förväntansnivå på vårroll i detta. Det gäller att hitta rätt nivå både för vår del och föromvärldens del.Lars : Det är stora krav på från alla håll. Dågäller det att komma ihåg att huvuduppgiften för alltidmåste vara att se till att banksystemet fungerar och inte tar för storarisker. Händer det saker i banksystemet får det mycket större finansiellaoch realekonomiska effekter än om det händer någonting i andra delar avsystemet. Systemstabiliteten måste vara i fokus i ,precis som den är det hos Riksbanken.I dag går utvecklingen i bankerna oerhört snabbt när det gäller nyainstrument, nya sätt att hantera risker etcetera. Jag har sagt det tidigare,och jag kan säga det igen: Är det någonting som jag tror är en risk såär det att inte utvecklas i samma takt som marknaden.Om man inte gör det är man hopplöst efter. Hur ska man kunna utöva tillsynöver företag när man inte begriper vad de sysslar med?Nu tog jag till lite extra. Jag tror att och hennes folk vet vadde gör. Men det fordras att man inom kan ha sammakompetens som bankerna har för att förstå riskerna i deras verksamhet.Traditionellt har inte Inspektionen haft det.Mats (): Jag tolkar inlägg i den senare delen somett stöd för att det behövs mer anslag eller mer resurser för att kunnaanställa och behålla den typen av kompetens. Vi registrerar det.Det var intressant att höra detta. Jag hade en fråga som ni har berört.Den handlar om associationsformen för livbolag. Ni berörde båda problemsom finns med ömsesidiga bolag. Vinst har ju varit ett av de fulaste ordeni svenska språket. visar det sig att det enda vinstutdelande livbolagetär det som garanterar fullt ut det försäkringsspararna har trott. I dethär fallet rör det sig om som själva har gått in medkapital för att se till att man ska få ut den pension som man har trottatt man skulle få.De ömsesidigas konstruktion verkar mest vara konstruerad för vackert väder.När det blir problem handlar det uppenbarligen om att ta ut överbetalningför tjänster som moderbolagen tillhandahåller. Eftersom huvuddelen avförsäkringsbolagen, det vill säga livbolagen, är ömsesidiga blir min fråga:Finns det då inte behov av regler av den typ som vi har vid offentligupphandling så att man ser till att den här typen av överpriser för internatjänster stävjas på något sätt?Ingrid : För det första vill jag säga att jag inte är säker på attden traditionella livförsäkringsprodukten i ett ömsesidigt bolag har variten dålig produkt. Den har inte gett en dålig avkastning över tiden. Denhar varit en ganska god produkt. Däremot har den varit väldigt svår attkommunicera. , som du refererar till och som ju är detenda vinstutdelande bolaget , har haft mycket lättare att kommunicerasin produkt. Där har man en garanterad produkt. Men de ömsesidiga bolagenhar också faktiskt lyckats leverera sina garanterade åtaganden. De harlevererat lika bra.Men det är två olika produkter som har varit olika svåra att kommunicera.Det visar sig att informationshanteringen runt detta har lämnat oerhörtmycket mer att önska. Det har också kommit i blixtbelysning väldigt snabbtnu.Då kan man diskutera om ömsesidigheten ska finnas kvar i dess nuvarandeform givet de problem man har haft. Det ska den här utredningen som nustartat titta på. Men det tar ju ett par . Vad gör man ?Tidigare var jag inne på detta: Ingen kris - ingen utveckling.Den gamla strukturen, där det vinstdelande bolaget inte kunde få avkastningpå sin investering därför att alla överskott tillföll försäkringstagarna,gjorde ju att det enda sättet man kunde tjäna pengar på var genom attsälja tjänster till det här livbolaget. Det är det man har gjort i mångaår. Man har sålt kapitalförvaltningstjänster, IT-tjänster, administrativatjänster, försäljningstjänster etcetera. Det har uppstått lite grann avlegio att det har varit ett rättmätigt sätt att tjäna pengar på den härinvesteringen.Det har varit en struktur som alla har känt till, aktörerna, lagstiftarenoch tillsynsmyndigheten. Så har det varit . har det härkommit i blixtbelysning, och man undrar om det är sunt.Sedan någon månad tillbaka går vi in och tittar på just alla dessa internaförhållanden. Vi gör nu en total granskning av om detta görs efter sundaaffärsmässiga principer. Det har tagit lite tid att komma i gång. Vi ärföremål för lagen om offentlig upphandling, som ni alla känner till. Denhar en viss tidsfördröjande effekt.Nu har vi tagit in oberoende aktörer och konsulter för att försöka hittajust en enhetlig metodik för att på olika sätt kunna genomlysa hur de härinterna affärerna ser ut. Internaffärer i sig själva är ju inte fel om desker på sunda grunder. försöker vi att på olika sätt hitta en metodiksom kan bli tillräckligt genomlysande så att man kan se vad som är ettskäligt självkostnadspris och vad som är ett skäligt vinstpåslag för attkunna ställa det i proportion till om man hade gjort externa upphandlingarav de här tjänsterna från andra bolag.Det är ett led i den utökade granskning av livbolagen som vi har gjortunder det här året och som har accelererat . Konklusionen avden här ganska omfattande granskningen räknar vi med kommer undervintern.Sedan är det trots allt så att det gäller att försäkringstagarnas skyddbevakas. Det är där styrelseaspekten har betydelse. Det gäller att manhar en kritisk massa av tillräckligt många som kan bevaka försäkringstagarnasintresse. var inne på att vi i styrelsen har sagt att detbehöver vara tillräckligt många för att man ska få den här motkraften.Jag räknar med och hoppas på att det ligger med i den proposition somregeringen lägger fram . Det bör finnas med bland de åtgärder somvidtas där man på kort sikt kan försöka ta ställning till de härintressekonflikterna i livbolagen i avvaktan på den långsiktigaassociationsrättsligalösningen.Siv Holma (v): Jag tänkte utgå från stabilitet.I rapporten fokuserar på utvecklingen i de fyra storabankkoncernerna i , vilket ju är rimligt med tanke på den dominerandeställning de har. Mina frågor är då: Hur påverkas den finansiellastabiliteten av att marknaden domineras av så få aktörer? Skulle riskerna fören upprepning av 1990-talets kris i den finansiella sektorn öka ellerminska om det tillkom ytterligare aktörer i samma storlek som de fyra?Ni har sagt båda två att konkurrensen är tillfredsställande, men det voreintressant att höra både och syn på denhär frågan.Lars : Man kan alltid önska sig mer konkurrens än man har på enmarknad. Men det är lätt att förledas att tro att bara för att det ärfyra stora banker så är konkurrensen dålig. Under den senaste 10-årsperiodenhar det kommit upp en stor mängd småbanker. är en, för attnämna ett exempel. Och det finns rena Internetbanker som inte har någrakontorsnät och som därför har kunnat konkurrera mycket effektivt påinlåningssidan. De har inte haft så stora kostnader, men de har ändå kunnatnå ut till människor. Det har faktiskt gjort att räntemarginalerna i detsvenska bankssystemet är mindre än de annars hade varit. Storbankerna harkänt av den här konkurrensen tydligt.Min poäng är alltså att det inte är säkert att det behövs flera storabanker eller finns plats för flera stora banker. Det kanske räcker medett antal små som är effektiva och sticker storbankerna tillräckligt mycketför att konkurrensen ska bli rimlig.Vi ser ett annat exempel på bostadslånesidan. Där har vi ett priskrig . Där finns konkurrens från och framför allt mellan de olikaföretagen, inklusive det statliga , som gör att det är svårt att sägaatt inte den marknaden skulle vara rimligt effektiv.Jag tror också att det är svårt att få stabilitet i en marknad på långsikt om vi inte har en effektivitet i marknaden, det vill säga en rimligkonkurrens. Och det råder ingen tvekan om att vi har fått en väsentligtbättre konkurrens eller 15-årsperiodenefter det att vi avreglerade marknaden. var det verkligen intemycket till konkurrens i den mening vi lägger i begreppet.Första gången jag själv arbetade på ett bankkontor fick jag lära mig attdet bästa sättet att behandla kunden var att låta honom vänta 20 minuterinnan man släppte in honom till bankdirektören. Då insåg han sin plats isystemet. Så är det inte på bankkontor i dag.Ingrid : Jag håller med om att det finns etthyggligt gott utbud av banker i . Det kommer dessutom att öka nutill sommaren med den nya banklagstiftningen som ju också möjliggör nyainlåningsföretag, nya aktörer. har vi på Inspektionen haft problem medinlåningsföretagen eftersom de inte är föremål för formell tillsyn, ochdet skapar alltid ett konsumentperspektiv. Men jag ska inte tjata om detän en gång i dag.Utbudet finns. Problemet är väl som sagt att spararen är ganska trögrörlig.Man står ut med väldigt mycket. Man använder inte den konkurrenssituationsom kanske finns så bra. Det är väl en positiv aspekt att konsumentkraftennu blir starkare. Det kanske gör att man röstar mer med fötterna ochställer mer krav på sin leverantör än vad man har gjort.Personligen är jag väldigt glad för den här nya lagen om finansiellrådgivning som kommer. Den kommer dessutom att innebära att det ställs kravpå leverantörerna. Inte nog med att man nogsamt ska dokumentera det manhar kommit överens om, utan man ska faktiskt också försöka att sätta sigin i köparens ekonomiska situation. Är den här produkten bra för den härköparen? Det är ett sätt att stärka konsumentens eller spararens möjlighetatt ställa krav på leverantören.Lena Ek (c): Herr ordförande! Jag har frågor som rör två områden. Denförsta hänger ihop med Lamfalussyprocessen, de nya direktiv som kommeroch de tekniska kommittéer som arbetar för bank, värdepapper, konglomeratoch faktiskt också försäkring, fast det ligger ju längre bort i tiden.Det innebär att det kommer en mängd förslag på bord - deförväntas i alla fall komma till - . Balansen i de härförslagen handlar väldigt mycket om det som jag tror tog upp ibörjan, nämligen självsanering kontra reglering.Från början tyckte jag, som man ju lätt gör, att det svenska systemet äroöverträffat och att ingen kan göra det så bra som vi gör. Men jag harändrat åsikt. Jag tycker att det finns gott om saker i den nya regleringen,som lyfter bort ansvaret från självsanering, som faktiskt inte är sådumt. Jag skulle vilja höra er åsikt om balansen mellan självsanering ochreglering i det europeiska perspektivet och på den svenska marknaden.Låt mig sedan gå över till livbolagssidan. Problemen handlar inte bara omintressekonflikter mellan olika kategorier av sparande och ettinformationsproblem, utan det finns något fler problemområden. En del av dettahandlar ju om kapitalbasen i livbolagen, alltså möjligheten att göra sådanaaffärer som har gjorts i till exempel. Den diskussion som harvarit handlar om förtroendeförhållandet och förändringen av regleringeni fyra bolag, tror jag att det är. Vi är alla överens om att den härprodukten är nyttig för den enskilde och för stabiliteten.Men jag tror att den ökande konsumentmakten kommer att innebära att väldigtfå kommer att vilja sätta sina pengar i nya försäkringar av den här typendär man är inlåst oavsett vad som händer i bolaget. Man kan inte flyttasitt sparkapital oavsett hur styrelse och ledning agerar. Det innebär attden här kraften i konsumentrörelsen, som har berörts lite här, gör attdet antingen måste fram ett ganska stadigt regelpaket för livbolagen ellerså kommer nysparandet där att gå ned väldigt mycket mer. Vi har ju setthur nysparandet i har gått ned rejält.Då är frågan: Vad tror ni behövs för att konsumenter ska fortsätta att iframtiden vilja sätta sitt sparande här? Vilka regelförändringarbehövs?Ingrid : Låt mig börja med detta med Lamfalussy. Det är rätt att detkommer ett omfattande regelverk som framför allt säger att det ska finnasen ansvarig myndighet för många delar som historiskt har varit undersjälvreglering i . Det rör egentligen hela omfattningen och kvalitetenpå den finansiella informationen från de bolag som handlas påvärdepappersmarknaderna i Sverige.Jag håller med dig .