bet · GR01MJU12 · 2004-03-11 00:00:00 — Tar vi ett barn så har vien djupare penetration, och är det fråga om enfemåring täcks hela hjärnan av den strålning som härkoncentreras till ett mindre område.Jag tänkte då gå in på resultaten i våra studier.Eftersom de är rätt välkända visarjag här de uppdelningar som vi nu har gjort förolika åldersgrupper. Det finns ju en diskussion omatt yngre personer är känsligare än äldre.Här har vi NMT-telefonerna, det gamla 450- och900-systemet. Där har vi överlag en överrisk på30 %, 1,3, som är en signifikant överrisk förhjärntumörer i hela materialet.Ser man på sådana som var vid start avmobiltelefonanvändningen ser man att det ärbetydligt högre risk även om den inte ärsignifikant, beroende på att det är rätt fåindivider. Det är nästan en fördubblad risk i dengruppen. För dem som är vid start ärrisken ungefär som i hela materialet.Om man har använt en NMT-telefon på samma sida somhjärntumören har utvecklats stiger risken itotalmaterialet, också för dem som var under 20 årnär de startade användningen.I tinningregionen ser vi ungefär en fördubbladrisk i hela materialet. Bland dem som var under 20år när de startade var det tre fall, och det varingen kontroll i den åldern. Risken blir alltsåbetydlig rent statistiskt i den gruppen.Sedan har vi då motsvarande för GSM-telefonen. Därhittar vi överlag ingen ökad risk, men återigen ärdet numeriskt en hög risk för dem som startade före20 års ålder.Man kan då titta på dem som har använt GSM-telefonpå samma sida som de har fått hjärntumör. Då är detåterigen en högre risk, som stiger upp till 30 %.Det är alltså 1,3 i risk, som faktiskt ärsignifikant i hela materialet. För dem som var under20 år vid start blir risken ännu högre, jämfört meddem som var när de började med sin GSM-telefonanvändning.I tinningregionen har vi en särskilt hög risk,återigen, när det gäller de unga individerna.Slutligen har vi den trådlösa telefonen. Dentrådlösa telefonen har diskuterats väldigt lite. Detär i princip en GSM-telefon, även om den har lägreuteffekt. Vi har med den i alla våra studier. WHO,exempelvis, har i sin studie inte någon informationom användning av trådlös telefon. Här har vi enicke-signifikant överrisk som ligger på , men,återigen, för de yngre individerna är det ungefär1,8 i överrisk vid användning av trådlös telefon. Omde har använt trådlös telefon på samma sida somhjärntumören uppträder är det rent formellt fyragångers överrisk. Det här är inte signifikant, mendet visar ett mönster, att de yngre tycks varasärskilt känsliga för mobiltelefonanvändning.När det gäller tinningregionen är det precis sammamönster. Det är en hög risk bland dem som harstartat före ålder.Man kan räkna utifrån våra studier. Det var ju studie med närmare 1 500 patienter och likamånga kontroller. Hur stor del av hjärntumörernaberor i så fall på mobiltelefonanvändning? Man kandå räkna fram att den etiologiska fraktionen, somman säger, ligger kring i totalmaterialet. Närdet gäller NMT ligger den lite högre, på . Totalti detta material rör det sig om ett 50-tal personerdär man skulle kunna härleda tumörerna till justmobiltelefonanvändning. Det blir alltså inte mångapatienter , eftersom det här sträcker sig övertvå och ett halvt år.Spottkörteltumörer var vi inne på. Där hittar viingen överrisk. När det gäller NMT är risken 0,89,alltså nära 1, som inte är någon risk. När detgäller GSM är den 1, och när det gäller trådlös ärden 1. Det här styrker våra tidigare fynd.Om det finns ett allvarligt metodfel, till exempelatt de som har cancer överrapporterar användning,skulle vi nämligen hitta samma sak här. Det gör viinte.Det som också har intresserat oss mycket ärhudtumörer inom det här området, eftersom hudenabsorberar av strålarna. Och det kommeratt bli i än högre grad när vi får den tredjegenerationen. Här har vi en patient som kom med vadman kallar för basalcellscancer, multiplahudtumörer. Det var inte mindre än sex stycken somsatt på den sida där man hade använt mobiltelefonunder mycket . På andra sidan var det frittfrån tumörer. Jag känner till några liknande fallockså från annat håll.Vi har försökt göra en viktning. Det kan ju varaintressant att se hur bidraget är från de olikakällorna. Om man har en viktning av NMT på 1 skulleGSM-strålen motsvara 0,1, lägre uteffekt, ochtrådlös 0,01. En basstation skulle ligga på entiotusendel i maxläge, men i minimumläge skulle detalltså bli betydligt lägre värden. Sedan kan manräkna fram en sorts poängsättning för exponeringen.Om man är ute efter basstationsexponeringen under enmänniskas levnadstid kan man räkna perdygn fram till . Då gerdetta totalt. Det skulle ge enmaxpoäng på 70 poäng för en basstation med maximaltutläge.Sedan har vi gjort samma sak när det gällerhjärntumörer och viktat NMT, GSM och trådlösexponering.Det här visar då en poängberäkning när det gällerrisken för hjärntumörer. Man viktar NMT till 1poäng, GSM till 0,1 och trådlös till 0,01. Manmultiplicerar med antal timmar och lägger ihop dettaför samtliga individer. Då har vi valt 70 som gräns,som ju var gränsen för vad man maximalt kan få frånbasstation med nuvarande förhållanden. Då kan vititta på risken för hjärntumörer. Då ser vi att deti totalmaterialet är överrisk. Det stiger efter5 år till 1,24, alltså överrisk. ärdet 1,66, alltså en signifikant överrisk. Efter 15års latenstid är det få individer, men det är enfördubblad risk. Det är alltså den här typen avdiskussioner som vi måste få när detgäller basstationerna. Det gäller också det som LeifSalford var inne på. Vad innebär en lång tidsexponering? har vi talat omkorttidsexponeringar, korta försök, men vi utsättsfaktiskt för det här under hela levnaden. Dessutomtycks det ju som om barn och ungdomar är känsligast.Hur är det med 3 G-utbyggnaden? Vi har frånuniversitetets sida skickat en enkät till allakommuner och frågat: Hur gickdet egentligen med det här? 250 av 289 kommuner harsvarat. De har fått in 8 205 ansökningar. Av dem harknappt 5 000 godkänts, eller . , 1 400, ärinte behandlade. Och det är ett avslag på 1 800.Sedan har vi det som kanske är intressant. Av degodkända är det 1 149 som har överklagats avallmänheten till , eller . Det härvisar alltså att det finns en betydande oro hosallmänheten.När det gäller avslag på grund avförsiktighetsprincipen kan jag säga att kommunernainte har tillämpat den, utan de går på plan- ochbyggnadslagen. Men det finns något undantag,till exempel. Det är 17 stycken avslagsom har kommit på grund av försiktighetsprincipen.Det är alltså en minoritet.Beträffande forskningsmöjligheterna måste de härfynden, om vi nu talar om människans situation,utmynna i ett forskningsprogram. Vi har sökt i FAS,och Cancerfonden, efter det att vikom med våra resultat. Vi får inga anslag, utan härgäller att man halshugger budbäraren, som de gamlagrekerna gjorde när det kom dåliga nyheter. Vi hardrivit vår forskning vidare via Cancer- ochAllergifonden, den lokala cancerfonden i ,Nyckelfonden och Lions.Slutligen tycker jag att man måste ställa störrekrav på att operatören gör förbättringar. Det finnstill exempel ett enskilt företag som har utvecklaten handsfree med en gummiledning på slutet, som integer någon ledning av strålar, mikrovågor. Den härger skydd av hjärnan. Det är dendiskussionen vi måste få . Hur skyddar vioss för mobiltelefoner? Hur ska vi bete oss medbasstationer? Frågan är öppen.Ordföranden: så mycket, frånÖrebro universitetssjukhus! Då är det förprofessor , ,: Jag delar alltså min tid mellanArbetslivsinstitutet i och ,där jag faktiskt delar tjänsterum med LennartHardell.Jag har jobbat på sedan 1976.Det hette Arbetarskyddsstyrelsen från början, mendet har bytt namn ett antal gånger. Jag har iprincip hållit på med elektromagnetiska fält sedanden tiden.Under den tid som jag har jobbat med det här harjag sett att det finns ett mycket stortinformationsbehov, framför allt nu i fråga ommobiltelefoni - det gäller både handhållna telefoneroch basstationer. Men det gäller även kraftledningaroch transformatorstationer och annat. Vi sitterdagligen med telefonsamtal kring det här. Detinformationsmaterial som finns är intetillräckligt. Det är lite för svårförståeligt. Detär inte tillräckligt lättillgängligt. Att det behövsett informationsmaterial är helt klart. Jag antaratt vi kommer att få höra också från SSI längre framatt det finns ett behov av detta.Vi behöver kanske en märkning på telefonerna. har konsumenterna en väldigt liten möjlighet attveta vilken telefon de köper.Vi vet att det också när det gäller denyrkesmässiga exponeringen för telefoner finns ettbehov av information. De som jobbar intill de härbasstationsantennerna - plåtslagare, sotare, målare- behöver någon form av information. Det finns enklar risk för överexponering när man kommer alldelesintill och behöver klättra. Den informationen finnsinte. Man borde kanske se till att någon myndighettillsammans med operatörerna tar fram ett bramaterial som går att använda i det sammanhanget.Vi har redan tidigare hört, bland annat frånYngve, att SAR-värdena på de här telefonernafaktiskt lutar sig mot gränsvärdena. Det här är enav få saker som lutar sig så nära mot gränsvärdena.Här har vi alltså behov av en försiktighetsprincip.Handsfree-användning är ett sätt att jobba, men viska kanske börja med att se till att vi köper rätttelefon, att vi får en märkning, så att vi kan väljaden telefon som ligger bra till vad gäller både SAR-värde och den effekt som telefonen använder förkommunikation. Det är faktiskt ganska lite avuteffekten som används för kommunikation.Gränsvärdet är alltså satt utifrån mycket gamladata. Det är satt för att skydda mot grumling avlinsen i ögat. Vi vet att vi har en grumling avlinsen om vi har exponerats för per kilo,vilket är en enorm exponering. Vi tar ensäkerhetsfaktor på 10 för yrkesmässig exponering. Vitar en säkerhetsfaktor på ytterligare 5 förallmänheten och kommer fram till det härgränsvärdet, 2, som man då lutar sig mot. Och visstskyddar det mot katarakt. Vi har inte sett någongrumling av linsen vid mobiltelefonanvändning, mendet är kanske läge att börja fundera på det hela.Vi har också ett magnetfält som är ganska kraftigtmed de som kommer. Det är alltsåheltalsmikrotesla som kommer från mobiltelefonen. Imånga fall kan det vara av samma storleksordning somdet som finns under en kraftledning. Och går manriktigt in på det här ser man att det överskriderbåde de allmänna internationella riktlinjerna förvärdena och - riktvärden. Detfinns kanske anledning att titta mer på detta. Detär också en helt onödig exponering, som man intebehöver ha.Det är alltså SSI som har gett ut gränsvärden fördet här. Vi kan ta nästa bild för att visa att vihar per kilo, men det kanske är ointressant isammanhanget.Vi vet att det finns en hel rad biologiskaeffekter som dyker upp vid nivåer under perkilo. Vi har hört berättelse om värdenned till per kilo. , somnu är chef för , har till exempelgjort ett försök med genmanipulerade möss som harexponerats. Det var vanligaremed tumörer hos de exponerade djuren jämfört med demsom inte varit exponerade.Kwee från visar på en ökad cellprofilering- cellerna delar sig oftare än de som inte ärexponerade. Från har vi Litovitz som visaratt man får ett heat shock protein. Det är alltsåett skyddsprotein som aktiveras. Det är intressantatt det aktiveras, för det är ett skydd vid enstakaexponeringar, men vid kronisk exponering får man enutarmning av systemet. Man har sett motsvarande hosrundmaskar. De Pomerai i har också settamyloid fibril formation när han har exponerat enproteinlösning. Amyloid fibril formation är alltsåförstadiet till alzheimer. Om det skulle stämmaskulle det kanske finnas risk för alzheimersjukdomari samband med mobiltelefonanvändning, så det ärdefinitivt värt att följa upp.Det som hände på mötet var att mankom med två stycken undersökningar, en från Berlinoch en från , där man visade att man icellkulturer kunde åstadkomma DNA-skada, och ävenkromosombrott på cell, när man låg i området 1-2watt per kilo. Sett mot den bakgrund av effekter vihar finns det anledning att titta över den härmängden data. per kilo är i mina ögon enväldigt hög nivå.När det gäller basstationer har vi redan hört attvi har en effektbalans mellan den handhållnatelefonen och basstationen. Det är inte meningsfulltatt basen är starkare än att jag orkar svara med minhandhållna telefon.Det lägsta värdet som vi har noterat effekter vidär per kilo, men basstationen gerfaktiskt inte så höga värden, utan där kan viåstadkomma . Men om det är kroniskaexponeringar, där man bor, blir värdena faktisktlägre än så. Det här värdet är det högsta man kundehitta i Europa.Vi ser alltså att det finns någonting påbasstationen i form av den holländska studien, somLena var inne på. Den behöver upprepas någonstans.Man har startat en sådan upprepning i . Manska alltså ta 132 personer, jämfört med de 24 somvar inblandade i . Man ska ha 132 personer ivarje grupp och göra en sådan upprepning, men detkommer att ta innan vi harnågot resultat från den.Sammantaget ser jag att vi definitivt har ettfortsatt behov av forskning på området. Vi skullebehöva ett nationellt forskningsprogram, så att vifår tillbaka lite grann av det tempo vi hade en gångi världen. Vi har väldigt lite anslag, somLennart var inne på, till hela områdetelektromagnetiska fält. Jag tror att det var i någonutredning vi hade 450 000. Det var den totalaanslagsmängden till området elektromagnetiska fält.Och vi har en gång varit uppe i 8 miljoner ,så det står helt klart att vi behöver ett nationelltforskningsprogram för hela området för att vi skakunna vara med på banan igen.Professor , Institutionen förmiljömedicin, : Jag har underhösten lett arbetet med två utredningar inom det härområdet. Vi lämnade två rapporter precis före jul.Den ena var åt SSI, och den andra var åt dethuvudansvariga forskningsrådet FAS.Jag tänkte berätta lite grann om någraövergripande slutsatser som vi har kommit fram tillunder arbetet. Själva rapporterna kan var och en somär intresserad läsa.Jag vill till att börja med påminna om någontingsom det kan vara lätt att glömma bort, nämligen attden strålningsenergi som vi diskuterar på grund avde frekvenser som är aktuella vid mobiltelefoner ärförskräckligt låg. Det är egentligen ingen som kanförklara hur man skulle kunna få några biologiskaeffekter av den, i varje fall än så . I självaverket säger ett antal av våra kolleger att effekterär omöjliga, och de tycker att vi kastar bort vårtid när vi funderar över dessa saker.Vi har redan hört att det finns gränsvärden sombegränsar temperaturhöjningen i vävnad fråntelefonerna till under 1 grad. Vi vet atttelefonerna ibland ligger nära det gränsvärdet, menvi vet också att masterna ligger långt under, kanske1 000 gånger under.Detta är viktiga saker att ha i åtanke när mandiskuterar forskningsprioriteringar, eftersom dessasaker har betydelse för detta. Det är också viktigtnär man diskuterar forskningsfinansieringssystem.Dessa saker slår nämligen tillbaka när mandiskuterar hur forskningen ska kunna konkurrera medolika typer av ansökningar och olika förslag tillforskning. Då kommer detta tillbaka. Jag ska därföråterkomma till dessa synpunkter lite längre fram.För forskningen är utgångspunkten att vi nu ser enteknik som delvis är ny och som sprids med ilfartöver jordklotet och med enorm penetrans, ochpraktiskt taget alla är exponerade. Det finns en oroför att vi kanske inte vet allt om denna strålningoch om den här tekniken trots det som jag visade påföregående bild, att energiinnehållet är väldigtsvagt, och att vi kan ha missat någonting. Det äregentligen detta som är utgångspunkten snarare änatt det finns någon väldigt specifik hypotes omeffekter eller en specifik larmrapport som allaförsöker följa upp, som kanske har varit fallet påliknande områden.Vad detta leder till är att huvudfrågan för oss ärom mobiltelefoni är förenad med ökad risk försjukdom eller annan ohälsa. Då blir den naturligaforskningsansatsen, i varje fall för mig, attstudera människor som är exponerade för fält frånmobiltelefoner och att studera insjuknande ochhälsoproblem hos dessa människor. Det måste varahuvudstrategin forskningsmässigt.Sedan kommer det säkert att komma ett antalföljdfrågor som man studerar på andra sätt ilaboratorier, bland annat med djurförsök, som haratt göra med mekanismer för att förklara deeventuella överrisker som man ser.Men givet att vi inte har någon specifikutgångspunkt är det svårt att komma runt annat änatt det verkligen är de exponerade människorna somman bör fokusera på i första hand för att se om detöver huvud taget finns några problem. Det kan manegentligen göra på två sätt. Ett sätt är attobservera människor i levande livet som ärexponerade. Ett annat sätt är genom så kalladeprovokationsförsök, där man i experimentellasituationer exponerar människor för att se vad somhänder. Båda har vi hört talas om tidigare.Jag menar att det har något slags relevans förvilka forskningsprioriteringar som man borde göra,och det går tillbaka med avsaknaden av några riktigtstarka hypoteser egentligen.I den rapport som vi skrev till SSI när det gällerslutsatser om cancer hos människan konstaterar viatt de få studier som har gjorts i huvudsakär negativa. Några positiva resultat finns, och vihar hört om en del . Men de är inte lättolkade.Till saken hör att också den övervägande delen av denegativa studierna är svårtolkade. Intressant nogfinns det i dagens läge inte en enda studie som ärgjord på människor som är exponerade frånbasstationer, utan de studier som finns är gjorda påmänniskor som är exponerade från telefoner.Det pågår ett stort internationelltsamarbetsprojekt just nu framför allt i somkoordineras från ett där ochytterligare ett antal länder är med. Det förstaresultatet därifrån, och som kallas Interphone, komhäromveckan. Det handlade om tumörer i hörselnervenoch var så här långt negativt.Jag ska komma tillbaka lite grann till vad man merborde göra. Men innan jag gör det ska jag tala litegrann om elöverkänslighet, vilket var fokus i denrapport som vi skrev åt . Vi hartittat på den litteratur som finns. Vi har tolkatproblemet på följande sätt: Leder fält frånmobiltelefoni till en ökad förekomst av symtom ellertill ökade besvär av förvärrade symtom? Det är så vihar definierat problemet. Sedan har vi tittat på denforskning som finns på det området. Och till vårrätt stora förvåning fanns det ett mycket begränsatantal studier som över huvud taget adresserar denfrågeställningen. Vi har hittat sammanlagt fyra somär epidemiologiska till sin karaktär, där man alltsåhar observerat människor i levande livet för att sehur de har det med exponering för telefoni och hurde har det med symtom. Två studier som var gjordagällde telefoner och två gällde basstationer. Men vimenar att det är mycket svårt att dra någraslutsatser av dessa studier. Eftersom bådeexponeringen och symtomen är självrapporterade ärdet ett inbyggt problem. Sedan finns det i några avdem en uppsjö av andra bekymmer utöver detta.Provokationsstudier har nämnts något . Vi lyckades hitta tre i litteraturen, varav tvågällde telefoner och en gällde , den såkallade holländska studien. Vår huvudslutsats avdetta är egentligen att det här är ett område somdet egentligen inte har forskats på . Även om detfinns vissa ansatser är det i princip ett vidöppetfält.Avslutningsvis kan jag ta upp de övergripandeslutsatserna. Vi har i båda våra rapporter kommitfram till att det saknas påtagliga vetenskapligabevis för att det finns några hälsorisker vare signär det gäller telefoner och i ännu högre grad närdet gäller . Det är en slutsats som vi delarmed andra grupperingar som har gjort liknandebedömningar.Parallellt med våra rapporter har det kommit enrapport från , som nämnde. Dethar också kommit en rapport från . Det haräven kommit en från . Och alla har kommitpraktiskt taget , och vi drar sammaslutsatser. Det är också i stort sett sammaslutsatser som man har dragit närman har följt detta.Detta är något som följs upp rätt så regelbundetav den här typen av granskningsgrupper. I självaverket skulle jag vilja påstå att det finns enväldigt stor disproportion mellan granskare ochaktiv forskning inom detta område, och det skullevara till fördel om man kunde ändra på detta.Det är en magnifik överensstämmelse om att det idagsläget inte finns några särskilt starka beläggför hälsorisker. Men är den forskning somfinns ganska begränsad. Det har inte gjorts särskiltmycket. Framför allt saknar vi studier medlångtidsuppföljning. Delvis beror det på atttelefonin inte har funnits hos oss så . Och imånga av de länder där det har gjorts studier funnits ännu än i . Sverigeär väl ett av de länder som har störst chans attligga långt fram därför att vi fick den här teknikentidigt.Det finns ett fokus på tumörer i skallen ochi någon mån på symtom och besvär. Men många andramöjliga hälsoproblem är över huvud taget intebeaktade. Man kan tänka sig neurodegenerativasjukdomar, man kan tänka sig ögonskador, och man kankanske tänka sig ett antal andra kognitiva effekter.Och det är i princip inte adresserat. Egentligenfinns det inga data på barn och ungdomar, och mankan göra den här listan längre.Jag delar alltså den uppfattning som tidigaretalare har framfört om att det är mycket angelägetatt det kommer till stånd ett svensktforskningsprogram på området.Ibland sägs det, som kommentar till denna önskan:Ni kan ju skriva ansökningar, och ni kan jukonkurrera med andra forskare för att se om niövertygar forskarsamhället om att detta är detviktigaste området som man borde satsa på.Men då kommer vi tillbaka till min första kommentarom att utgångspunkten här inte är densamma som oftai annan forskning, nämligen en specifik, distinktoch välgrundad hypotes om ett hälsoproblem eller enbiologisk effekt. Då kanske det kan vara lätt attkonkurrera. Men vi har inte riktigt det läget justnu, utan det är snarare så att det här finns enutbredd oro för att det skulle kunna vara något somvi inte känner till. Och om vi upptäcker det försent skulle det kanske inte vara särskilt lyckat. Idet läget är det lite svårare att konkurrera medforskningsprojekt som har en mer specifik ochhypotetisk bakgrund. Därför tror jag att det här ärett område som behöver en särskild hantering urforskningspolitisk synpunkt.Ordföranden: för det. har vi underförmiddagen hört vad forskningen säger. lämnarjag över ordet till generaldirektör , , för att viska få veta hur man där hanterar detta vetenskapligaunderlag.Generaldirektör , : Jag vill först tacka utskottetför att jag har fått möjlighet att komma hit ochredovisa hur SSI hanterar frågor om strålning frånmobiltelefoner och riskbedömningar.En del av det som jag kommer att säga är förståsen upprepning av vad ni redan har hört.SSI:s uppgift är att verka enligt strålskyddslagensom omfattar både joniserande och icke-joniserandestrålning. Huvudsyftet är att skydda människor ochmiljö från skadlig inverkan men också att göra enavvägning mellan risk och nytta vid användningen avstrålning och att öka kunskaperna om strålning.När det gäller icke-joniserande strålning, det somjag här kallar EMF - vi har hört olika benämningarsom mobilstrålning, radiofrekvent strålning - ochdet som det handlar om här och som rör masteroch mobiltelefoni, ska SSI verka för attallmänhetens exponering begränsas som mangör avvägningen mellan nytta och risker.SSI ska följa utvecklingen på forskningsfrontenoch därmed fortsätta att se över de gällanderiskvärderingarna. Man ska också öka allmänhetenskunskaper om de risker som vi har hört om . Detinnebär att vi på SSI jobbar väldigt mycket medriskbedömningar. Vi följer den litteratursom finns, och jag kommer att gå in lite mer pådetta.Men vi har också en mätteknisk kompetens. Vi göregna mätningar ute i landet, och vi svarar också fören miljöövervakning inom detta område i enlighet medriksdagens beslutade miljökvalitetsmål, En säkerstrålmiljö.Vi ger också råd till andra myndigheter när detgäller risker och tekniska frågor om mätningar.