bet · GS01FöU4 · 2004-12-02 00:00:00 — Den nya haubitsbataljonen, haubitsbataljon 77 BD, med självgående haubitsar på dumperchassier, bedöms vara operativ 2010. I Försvarsmaktens underlag föreslås att två haubitsbataljoner organiseras. Härutöver vidmakthålls en haubitsbataljon 77 B i låg beredskap. Det avslutade artilleridemonstratorprojektet har utvecklat kompetenser och visat tänkta förmågor hos bekämpningssystem mot målbilden . planeras projektet fotsätta parallellt med utvecklingen mot ett nätverksbaserat försvar. Regeringen anser att artilleriförbandens utveckling på ett tillfredsställande sätt tillgodoser framtida krav på operativ förmåga. Luftburen bataljon Luftburen förmåga består av tre komponenter: trupp som skall transporteras inklusive materiel, transporthelikoptrar samt helikoptrar med eldkraft, vanligtvis benämnda beväpnade helikoptrar. Beteckningen stridshelikopter används vanligen för att beskriva en helikopter med större eldkraft och en viss bepansring. Enligt Försvarsmaktens planering kommer bataljonen att vara operativ 2008. avses helikopterbataljonen att samtränas, vilket innebär att delar av den luftburna förmågan kommer att uppnås 2010. Förmågan innefattar dock inte beväpnad helikopter. Enligt Försvarsmaktens tidigare planering skulle beväpnade helikoptrar anskaffas och integreras i bataljonen och den luftburna förmågan uppnås . I den redovisade materielplanen har dock inte utveckling eller anskaffning av sådan materiel kunnat inplaneras. Regeringen bedömer att en omplanering av materielplanen i syfte att skapa utrymme för anskaffning av beväpnade helikoptrar inte är möjlig inom en överblickbar framtid. Regeringen konstaterar därför att hela den luftburna förmågan, enligt tidigare redovisning, inte bedöms kunna uppnås. Tänkbara alternativ till beväpnade helikoptrar är artilleri med lång räckvidd och flygunderstöd. Andra nationers resurser i form av helikoptrar, artilleri och flyg, skulle kunna vara aktuella i samband med internationella insatser. Detta förutsätter tillräcklig utbildnings- och övningsverksamhet tillsammans med andra nationer. Även dessa alternativ innebär dock en ambitionsminskning av den planerade förmåga som den luftburna bataljonen var tänkt att få. Mot ovanstående bakgrund drar regeringen slutsatsen att den reducerade eldkraften till följd av bristen på beväpnade helikoptrar menligt påverkar förbandets möjlighet att lösa ursprungligen avsedda uppgifter. Enligt regeringens mening skapar denna utveckling av bataljonen inte en luftburen förmåga i egentlig mening. Den begränsade mängd transporthelikoptrar som anskaffats, skapar även en konkurrenssituation mellan olika uppgifter där transporthelikoptrar behövs, framför allt vid en internationell insats. Regeringen påpekar dock att markstridsdelen av den luftburna förmågan tillgodoser ett definierat behov. Utvecklingen tyder på att lätta, transportabla förband som enkelt kan sättas in i ett operationsområde blir allt viktigare, särskilt vid internationella insatser. Försvarsmakten bör därför fortsätta utvecklingen av markstridsdelen av den luftburna förmågan. En sådan bataljon bör vara transportabel, exempelvis med transporthelikopter. Den bör kunna uppträda flexibelt i flera konfliktnivåer samt ha en utvecklad förmåga till strid i bebyggelse. Vid internationella insatser kan behovet av transporthelikoptrar exempelvis tillgodoses genom samarbete med en annan nation eller genom s.k. pooling av transporthelikoptrar. En sådan utveckling motsvarar ett internationellt behov av lätt infanteri. Med beskriven utveckling bedöms den luftburna bataljonen bli ett användbart och efterfrågat förband vid internationella insatser. Den kommer också tillsammans med de lätta mekaniserade bataljonerna att bidra till vår nationella förmåga, framför allt för strid i bebyggelse. Regeringen avser därför att uppdra åt Försvarsmakten att redovisa den fortsatta utvecklingen av förbandet utgående från här nämnda förändringar av operativ förmåga, personal, materiel och uppgifter m.m. Hemvärnet och de nationella skyddsstyrkorna Regeringen bedömer att hemvärnet 2008 bör vara organiserat i ca 60 hemvärnsbataljoner med ca 30 000 man. Hemvärnet bör få ett mer flexibelt uppträdande och kunna användas inom större områden. Den lokalt bundna verksamheten bör tonas ned som vissa hemvärnsförband ges mer kvalificerade uppgifter. Personal ur hemvärnförbanden bör i högre utsträckning vara rekryteringsgrund för internationella insatser. Hemvärnets stöd till samhället kommer även fortsättningsvis att vara nödvändigt och efterfrågat, t.ex. vid naturolyckor. De återstående delarna av driftvärnet bör avvecklas. I skälen för sin bedömning framhåller regeringen bl.a. följande. 1999/2000:30 Det nya försvaret framhöll regeringen att territorialförsvaret, hemvärnet och vissa andra delar av det militära försvaret borde organiseras som nationella skyddsstyrkor och utgöra en del av insatsorganisationen. De nationella skyddsstyrkorna skulle, med varierande beredskap, ha förmåga att skydda befolkning och infrastruktur samt kunna stödja de operativa insatsförbanden. I den insatsorganisation som har beslutat fram ingår bl.a. 170 hemvärnsbataljoner i de nationella skyddsstyrkorna. Försvarsmakten bedömer emellertid att antalet hemvärnsbataljoner vid utgången av 2004 endast kommer att uppgå till 136. bedöms de nedgå till ca 110 för att vara ca 60. 2001/02:159 Frivillig försvarsverksamhet inom totalförsvaret anförde regeringen att hemvärnsförbandens uppgifter m.m. skulle differentieras. Den större delen av hemvärnsförbanden skulle även i fortsättningen ha bevaknings- och skyddsuppgifter för infrastruktur och objekt samt verksamhet som stärker samhället vid svåra påfrestningar i fred. En betydande del av hemvärnsförbanden skulle efter utbildning få svårare uppgifter. Tyngdpunkten skulle även fortsättningsvis ligga på bevakning, skydd och ytövervakning. De mer kvalificerade hemvärnsförbanden skulle även kunna lösa vissa försvarsunderrättelseuppgifter. Med tanke på hemvärnsförbandens höga beredskap samt den geografiska spridningen över hela landet ges möjlighet att inhämta underrättelser på bredden i händelse av kris. Därutöver kan hemvärnsförbanden komma att tas i anspråk för likartade uppgifter som , t.ex. försvar av skyddsobjekt, fältarbeten, transportskydd och eskort, transport- och trafikledning, räddnings- och röjningsarbeten, målangivning och målutpekning, gränsövervakning samt, eventuellt, efter insatser med nukleära, biologiska och kemiska stridsmedel. Regeringen anser även att personal ur hemvärnet i högre utsträckning än bör utgöra rekryteringsgrund för internationella insatser. Kvarvarande hemvärnsförband kommer nämligen att ha för ändamålet kvalificerad personal med utbildning inom aktuella system och i tänkbara uppgifter vid internationella insatser. Regeringen betonar att hemvärnet, med sin lokala förankring, även fortsättningsvis kommer att vara till stor nytta vid stöd till samhället, t.ex. vid naturolyckor, för skallgångskedjor och för att vid skogsbränder tillföra avgörande resurser. Det stöd som hemvärnet lämnar bidrar till folkförankringen av totalförsvaret. Försvarsmakten har med stöd av utredningen efter 2004 föreslagit att stora delar av de förband som ingår i de nationella skyddsstyrkorna skall avvecklas. Dessa delar omfattar bl.a. markstridsbataljonerna, Norrlandsjägarbataljonerna, de basskyddsbataljonerna, de bevakningsbataljonerna, ingenjörkompanierna och det bevakningskompaniet. Regeringen delar Försvarsmaktens uppfattning i dessa delar. I den reformerade Försvarsmaktens reformering minskar behovet av lokalt bundna markstridsförband utan operativ rörlighet. Dagens hemvärnsutbildning sker vid 29 militärdistriktsgrupper (MD-grupper) utifrån ett organisatoriskt behov av ca 56 000 hemvärnssoldater. I detta ingår hemvärnsmusiken omfattande ca 1 500 personer och driftvärnet omfattande ca 2 000 personer. Enligt Försvarsmakten skall hemvärns-förbanden organiseras i färre men bättre uppfyllda förband. Utbildningen skall ske differentierat i olika övningsutbud beroende på personalens befattningar. Regeringen anser att inriktningen bör vara att hemvärnet skall omdanas så att hembygdens försvar ersätts med förband som kan tillgodose kraven på kvalitet och förmåga att leda och genomföra uppgifter inom större områden. Det är dock viktigt att betona att rekrytering av personal fortsatt bör ske lokalt för att stärka folkförankringen och för att kunna hålla en hög insatsberedskap. Regeringen anser att hemvärnsförbandens personalstyrka bör uppgå till 30 000 man varvid ca 15 000 av dessa bör organiseras i insatsplutoner och plutoner med särskild förmåga. Regeringen menar att om kopplingen till hembygdsbegreppet tonas ned kan hemvärnsförbanden användas mer flexibelt inom större områden. Till följd av att antalet skyddsobjekt minskar eller saknas inom vissa hemvärnsbataljoners områden bör förbanden kunna ges uppgifter vid de mest prioriterade objekten. Alla hemvärnsförband skall därför kunna uppträda inom en militärdistriktsgrupps hela område. Regeringen ser positivt på den föryngring som har skett inom hemvärnet , som hemvärnsförbanden har tillförts mer kvalificerad materiel. Vidare är andelen kvinnor högre än inom andra delar av Försvarsmakten och uppgår till . Försvarsmakten har i syfte att rekrytera kompetent och åldersmässigt lämplig personal under bedrivit värnpliktsutbildning för hemvärnet. Denna utbildning har omfattat och har kunnat sökas av personer som i samband med mönstring eller antagningsprövning har placerats i utbildningsreserven. Försvarsmakten har som mål angett att 300 totalförsvarspliktiga skulle utbildas för hemvärnets behov. Detta mål har dock inte uppnåtts. Regeringen anser emellertid att det är viktigt att Försvarsmakten når upp till detta mål och att de kvinnor och män som inte tas ut till värnpliktsutbildning och som uppfyller kraven ges möjlighet till frivillig värnpliktsutbildning inom hemvärnet, detta för att föryngra hemvärnsförbanden ytterligare samt för att få ett ökat underlag för att rekrytera lämplig personal till internationella insatser. Försvarsmakten har övervägt det framtida behovet av driftvärn. Driftvärnet har reducerats kraftigt och dess numerär uppgår till färre än 2 000 personer. Driftvärnets kostnader har främst delats mellan Försvarsmakten, , samt vissa kommuner och företag. Försvarsmakten konstaterar att dagens driftvärn inte är anpassat för de hot som styr utvecklingen av de övriga delarna av myndigheten. Civila myndigheter förutsätts lösa sina egna uppgifter under fred och kris, möjligen med bistånd av Försvarsmakten. Resterande delar av driftvärnet kan därför avvecklas. delar Försvarsmaktens uppfattning och anser att driftvärnet hos civila myndigheter och företag bör avvecklas . Medel för denna verksamhet kan därefter inte utgå från det nuvarande anslaget 6.5 Civilt försvar. Om det uppstår en situation där samhället skall anpassas till ett växande militärt hot mot bör det övervägas hur exempelvis bevakningsfrågor skall lösas. De fredstida lösningarna skall då vara grundläggande enligt . Mot bakgrund härav delar regeringen myndigheternas uppfattning att resterande delar av driftvärnet bör avvecklas. NBC-kompaniet NBC-kompaniet skall kunna utnyttjas vid internationella insatser. Kompaniet kommer att bestå av ca 140 personer: officerare, experter, främst från , och totalförsvarspliktiga. Den första värnpliktskontingenten har utbildats 200304. Utvecklingen av NBC-kompaniet har försenats till följd av viss osäkerhet om bl.a. möjligheten att rekrytera personal. Det planeras vara operativt . För att undvika ett glapp i förmågan har en mindre NBC-insatsstyrka organiserats från . Styrkan är anmäld till internationella styrkeregister med 30 dagars beredskap. Insatsstyrkan består av 45 personer, främst officerare och experter från . Skillnaden mellan kompaniet och insatsstyrkan ligger i antal personer, fysiskt skydd, rörlighet, kapacitet och uthållighet. Kollektiva C-skydd har beställts till båda enheterna, men det finns risk för försening. NBC-insatsstyrkan har den särskilda materiel som behövs, dock endast i en uppsättning. Arbete pågår för att anskaffa ytterligare materiel såsom indikeringsinstrument (N och C). Även mobilt fältlaboratorium och avståndsindikering kan komma att försenas från leverantören, vilket i sin tur kan komma att påverka möjligheten att utbilda och öva hela kompaniet. Regeringen avser att återkomma i budgetpropositionen med en närmare redovisning av NBC-kompaniets utveckling. Övriga NBC-frågor Regeringen bedömer att verksamheten bör inriktas mot att öka skyddsnivån vid internationella insatser samt för den nationella säkerheten. I skälen för sin bedömning anför regeringen bl.a. följande. Stora krav ställs på kompetens inom NBC-området vid medverkan i fredsfrämjande insatser och för den nationella säkerheten. Det har gått långsamt att bygga upp verksamheten. Regeringen konstaterar att den bedömning som gjordes i propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop. 2001/02:10) fortfarande gäller. Således fortsätter nukleära, biologiska och kemiska vapen (NBC-stridsmedel) att utgöra en viktig del i de hot som ligger till grund för det militära försvarets utveckling. Det militära försvaret bör därför ha NBC-kompetens för att möjliggöra svenskt deltagande i fredsfrämjande insatser samt för att tillgodose insatsorganisationens operativa behov inför NBC-hoten. Regeringen delar Försvarsberedningens bedömning att NBC-hotet även i fortsättningen har hög aktualitet. Försvarsberedningen anser att det inte föreligger något hot mot men att svensk personal kan komma att utsättas för NBC-risker i samband med att den deltar i fredsfrämjande insatser. I sammanhanget är det viktigt att uppmärksamma att hotet mot personal i utlandsstyrkan inte enbart är relaterat till traditionella stridsmedel utan i än högre grad till hot som härrör från olyckor eller miljösituationen i den aktuella staten. Utbildningen inför en insats bör därför även fortsättningsvis innehålla särskilda utbildningsmoment i NBC-skydd. Det är också angeläget att förbanden har lämplig skyddsutrustning. Här bör även NBC-insatsstyrkan användas för att minska de NBC-hot som utlandsstyrkan kan ställas inför. NBC-skydd bör utformas så att Försvarsmakten har resurser och förmåga att lindra verkningarna av främst B- och C-angrepp. I samband med ett väpnat angrepp mot bör insatsorganisationen ha möjlighet att lösa sina uppgifter i en B- och C-miljö. Försvarsmakten bör även kunna stödja samhället i händelse av en NBC-olycka eller sabotage, främst genom NBC-insatsstyrkan intill dess att NBC-kompaniet blivit operativt. Forsknings-, utbildnings- och övningsmöjligheter är exempel på nödvändiga förutsättningar för att förbättra förmågan att möta framtida NBC-hot. Ammunitions- och minröjning Regeringen bedömer att insatserna i internationella humanitära sammanhang inom området ammunitions- och minröjning bör utvecklas, liksom forskning och utveckling inom området. I skälen för sin bedömning anför regeringen bl.a. följande. internationella insatser för humanitär minröjning har under varit bland de främsta i världen. Regeringen uttalade redan i propositionen Totalförsvar i förnyelse etapp 2 (prop. 1996/97:4) att förstärkta engagemang i internationell verksamhet för fredsfrämjande och humanitära insatser har skapat ett behov av ökad svensk kompetens inom humanitär minröjning. har under innevarande försvarsbeslutsperiod t.ex. bidragit med ekonomiska medel och kunnande i länder som , , och och röjt sjöminor längs de baltiska ländernas kust. För att underlätta den fortsatta verksamheten sker satsningar på forskning och utveckling för detektering och röjning av minor. Dessa insatser sker i samverkan mellan bl.a. Försvarsmakten, och Sida. Forskning bedrivs bl.a. vid och försvarsindustrin. Som bas för denna utveckling har Totalförsvarets ammunitions- och minröjningscentrum (SWEDEC) verkat. Förmågan att omhänderta oexploderad ammunition bör förbättras ytterligare. Regeringen avser att fortsätta att utveckla insatserna i internationella humanitära sammanhang samt inom forskning och utveckling beträffande ammunitions- och minröjning. Regeringen presenterade en promemoria (Fö2002/350/MIL) med en samlad syn på ammunitions- och minröjningsfrågor. Enligt denna skall bl.a. det svenska stödet till minhantering ges till länder med stora och långvariga problem. Stödet bör vara långsiktigt och syfta till att bygga upp kompetens och kapacitet i mottagarländerna. Stödet bör även integreras med annan biståndsverksamhet. Regeringen avser vidare att understödja en ökad samordning och effektivisering av de internationella resurserna för minhantering inom och mellan de organisationer som arbetar med frågorna. Försvarsmakten skall ha förmåga att delta i internationella insatser med militär ammunitions- och minröjning då detta efterfrågas. Försvarsmakten skall vidare ha förmåga att i samband med militära ammunitions- och minröjningsinsatser kunna genomföra påkallad humanitär minröjning. Förmåga att röja sjöminor i och bör också finnas. I övrigt skall förmåga finnas att, om så efterfrågas, kunna bistå med sjöminröjningsinsatser i andra geografiska områden, företrädesvis i . SWEDEC är det svenska centrum dit olika aktörer kan vända sig i ammunitions- och minröjningsrelaterade frågor. Centrumet är den samlade nationella kompetensresursen inom ammunitions- och minröjning och är också en totalförsvarsresurs för att kunna stödja både humanitär och militär minröjning. För att utveckla samarbetet mellan myndigheter som är aktiva inom ammunitions- och minröjningsområdet har en samverkansgrupp, under ledning av SWEDEC, inrättats. Inom denna samordnas myndigheternas gemensamma frågor rörande bl.a. utbildning, metodutveckling, forskning, teknikutveckling och materielanskaffning samt vissa personalfrågor. Regeringen anser att de intentioner som presenterades i promemorian bör gälla också i fortsättningen. Sjöstridskrafter Bedömt läge i insatsorganisationen bedömer att tillståndet överlag inom sjöstridskrafterna är gott. Övningar har genomförts både nationellt och internationellt med gott resultat. Beslutad inriktning av sjöstridskrafterna har i stort sett följts. Ytstridsförband, minröjningsförband, amfibieförband, ubåtsförband och underhållsförband har deltagit i internationell övningsverksamhet och i systemverifiering. Flera förband har således genomfört både utbildning och teknisk verifiering i internationella sammanhang. Enligt regeringen har det övergripande målet att prioritera utbildnings- och övningsverksamheten samt sjöstridskrafternas fortsatta utveckling av internationell förmåga i huvudsak uppnåtts. De förband som anmälts till internationella styrkeregister skulle ges en stärkt internationell förmåga. En fortsatt utveckling av amfibiekåren har bl.a. skett genom bilateralt samarbete. Övningssamarbetet som utvecklats med har gett gott resultat och bidragit till fortsatt kompetensuppbyggnad. har sjöstridskrafterna tillförts ny eller modifierad materiel. Leveranser av bl.a. korvetter av Visbyklass och torped 62 har påbörjats. Dessutom har ett antal splitterskyddade stridsbåt 90 och lätta trossbåtar levererats. Utvecklingen av luftoberoende ubåtsmaskineri har fortsatt. Fartyget har tillsammans med korvetter av Stockholmsklass genomgått halvtidsmodifiering. omfattning och utveckling I regeringens proposition Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop. 2001/02:10) angav regeringen att sjöstridskrafterna skulle vidareutveckla förmåga till uthållig övervakning av havs-, skärgårds- och kustområden, liksom förmåga till aktuell situationsanpassad vapeninsats, god operativ rörlighet och förmåga att uppträda från tillfällig basering. För att kunna genomföra strid mot sjömål förblir det också nödvändigt att lufthotet balanseras av ett effektivt luftförsvar. Det behövs även system med mycket god operativ rörlighet, som helikoptrar. Sjöstridskrafterna skall utvecklas så att flexibel förmåga bibehålls i skalan från att hävda territoriell integritet till att ingripa mot och avvisa begränsade operationer. De stridskrafterna skall kunna används i ramen för behovssammansatta styrkor, såväl taktiskt som operativt och samordnat med andra stridskrafter och civila myndigheter. Sjöstridskrafternas väsentligaste delar kommer 2005 att bestå av 17 ytstridsfartyg, åtta minröjningsfartyg, sju ubåtar, tre amfibiebataljoner, två sjöinformationsbataljoner samt signalspaningsfartyget . Inriktningen för fortsatt utveckling är att sjöstridskrafternas väsentligaste delar vid utgången av 2008 bör innehålla sju ytstridsfartyg, sju minröjningsfartyg, fyra ubåtar, en amfibiebataljon, en sjöinformationsbataljon samt signalspaningsfartyget . Patrullbåtar, robotbåtar och korvett typ kommer att avvecklas. Förmågeutvecklingen Sjöstridskrafternas förmåga att bekämpa mål över, på och under ytan har utvecklats. Förmåga finns även att övervaka havs-, skärgårds- och kustområden, liksom förmåga till situationsanpassad vapeninsats, god operativ rörlighet och uppträdande från tillfällig basering. Förmågan att lösa sjöoperativa uppgifter skall vidmakthållas över hela konfliktskalan. Regeringen bedömer dock att det 20052007 finns vissa begränsningar i hur många uppgifter som kan lösas av sjöstridskrafterna. Det kan komma att krävas en avvägning mellan uppgifterna territoriell integritet och internationella insatser. Risken med att resurser utnyttjas i internationella insatser bedöms dock som begränsad på grund av det gynnsamma omvärldsläget. skall därför en fortsatt satsning ske på förmågan att kunna delta i internationella insatser. Förmågan att precisionsbekämpa sjömål skall utvecklas. Sjöstridskrafterna skall ha förmåga att kunna uppträda i en behovssammansatt insatsstyrka för att upprätta, utöva eller bestrida kontroll inom ett tilldelat operationsområde. Underrättelse- och säkerhetstjänsten skall utvecklas för att kunna skapa en bättre förmåga till omvärldsuppfattning. utvecklas den strategiska underrättelseförmågan för att kunna möta de ökande ambitionerna i internationella engagemang. Kravet på att vidmakthålla eller vidareutveckla förmågan till situationsanpassad vapeninsats, god operativ rörlighet och förmåga att uppträda från tillfällig basering bör fortsatt gälla för sjöstridskrafterna. Sjöstridskrafterna har fått materiel som gett goda möjligheter till ökad anpassning av vapeninsatser efter olika situationer. Förmågan övas vid bi- och multilaterala övningar och marinen kvalitetssäkrar genom detta sin operativa förmåga. Utvecklingen bör inriktas mot att öka förmågan till operationer i trånga och grunda vatten när det gäller omvärldsuppfattning och uthållighet. Förbandsutvecklingen sker stora förändringar i förbands- och materielutvecklingen. finns en sjöminröjningsstyrka, ett korvettförband och ett ubåtsförband i beredskap för internationella insatser. Nuvarande amfibiebrigadledning förändras till en stridsgruppsstab med förmåga att leda tillfälligt sammansatta förband och utnyttja mark-, sjö- och luftburna verkanssystem. En ytstridsflottiljledning avvecklas. En ytstrids- och en minkrigsflottiljledning vidmakthålls, vilket innebär en reduktion av ledningen som helhet. Ubåtsflottiljledningen tas bort ur insatsorganisationen men finns kvar som resurs i grundorganisationen . För underrättelsetjänst är signalspaningsfartyget en viktig resurs. Försvarsmakten har planerat in en halvtidsmodifiering av , vilket innebär att någon ersättare inte kommer att behöva utvecklas . vidmakthålls ubåtar av Södermanlands- och Gotlandsklass. En halvtidsmodernisering av Gotlandsklassen genomförs som antalet ubåtar minskar. En av tre i denna klass utgår ur insatsorganisationen. Den successiva minskningen av antalet ubåtar bedöms leda till att ambitionsnivån för underrättelseinhämtning bör ses över. Former för fortsatt utveckling och för att säkerställa kompetensen inom sjöstrids- och undervattenssystem i grunda vatten bör studeras vidare.