bet · GR01KU9 · 2004-02-19 00:00:00 — harutskottet övergått till att redovisa grundlagsärendena i skilda betänkandenockså vid den andra behandlingen. I vart och ett av dessa betänkandenbrukar vilande grundlagsförslag tas upp under en och samma hemställanspunkt(betecknas numera förslagspunkt), dvs. även i de fall då det är fråga omändringar i flera grundlagar. Det kan konstateras att en sådan ordning ärkonsekvent om ändringsförslagen tillhör ett och samma grundlagsärende,eftersom ändringarna då utgör delar i samma enhet.Som redovisats i det föregående har vid behandlingenav grundlagsförslag inte känt sig bundet av hur regeringen har uppfattatatt det aktuella grundlagsärendet ser ut, dvs. vilka olika delfrågor somingår i ärendet. Det har, som framgått, förekommit diskussioner huruvidadet har varit fråga om ett grundlagsärende i motsats till två eller flera.I ett fall har också vid sin första behandlingdelat upp ett grundlagsärende (såsom det presenterats i propositionen) påtre skilda ärenden. Vid sin beredning av grundlagsförslag står det alltsåutskottet fritt att redovisa sin uppfattning huruvida det är fråga om etteller flera ärenden. Enligt 2 kap. 9 § RO ankommer det dock i första handpå talmannen att avgöra en sådan fråga. Av samma bestämmelse framgår attom talmannen och kammaren inte är överens, skall talmannen hänvisa frågantill för avgörande. Proposition får därefter intevägras på vad utskottet har förklarat inte strider mot grundlag eller motriksdagsordningen.Frågan är härefter när ett grundlagsärende kan delas upp på flera ärenden.Som framgått har, i de två fall då delade meningar har funnits i riksdagenom den valda enheten för då aktuella grundlagsärenden varit den rätta,diskussionen uppstått inför det andra och slutliga riksdagsbeslutet. Somframgått finns inte någon bestämmelse vare sig i regeringsformen eller iriksdagsordningen som uttryckligen reglerar beslutsordningen i grundlagsärenden,vare sig vid det första eller andra beslutet. Det har ovan framhållitsatt praxis kring beslutsordningen inte har vuxit fram på ett oregleratområde, utan av betydelse är dels reglerna för vad som är ett lagärendei och hur ett sådant avgörs, dels kravet på att de två beslutenom att ändra grundlag skall vara likalydande. Som påpekats tycks dessaregler egentligen inte ge utrymme för någon alternativ beslutsordning.Ett lagärende avgörs genom att beslutar i fråga om den aktuellalagen som sådan, dvs. i fråga om helheten. Att anta ett grundlagsförslagsom vilande innebär därmed att det är den föreslagna lagen, sådan den serut efter delbesluten, som preliminärt antas. För att de båda riksdagsbeslutenskall bli likalydande, måste också det slutliga beslutet avse denna lag,dvs. Av detta torde följa att det inte är möjligt att infördet andra riksdagsbeslutet dela upp en som vilande antagen lag om ändringi aktuell grundlag. De båda besluten att anta grundlagen i fråga skulledå inte bli likalydande.Om man vid riksdagsbehandlingen finner att ett grundlagsärende bör delasupp på två eller fler ärenden, bör detta alltså ske inför det förstariksdagsbeslutet. Att göra en sådan uppdelning inför rikdagens andra beslut,när det redan finns en preliminärt antagen lag om ändring i aktuellgrundlag, torde inte vara i överensstämmelse med kravet på likalydandebeslut i 8 kap. 15 § första stycket RF.4 En kommentar till de båda frågeställningarnas beröringspunkterDenna uppföljning och utvärdering inleddes i föreställningen att dessbåda teman - folkomröstning om vilande grundlagsförslag samt beslutsordningeni grundlagsärenden - rörde två frågeställningar som inte egentligen hadenågon beröring med varandra.Vid den inledande analys som har gjorts av de regler som har betydelseför de båda frågeställningarna har det dock visat sig att dessa harberöringspunkter med varandra. Frågan om hur och när det bör avgöras vilkenenhet som skall utgöra ett grundlagsärende har visat sig ha en avgörandebetydelse för folkomröstningsfrågan. Genom att avgör vilkenenhet som utgör det aktuella grundlagsärendet, avgörs också vad som skallutgöra den fråga som svenska folket skall ta ställning till i en eventuellfolkomröstning. Den slutsats som har dragits ovan beträffande beslutsordningeni grundlagsärenden är vidare att gällande regler ger vid handen att eneventuell uppdelning av ett grundlagsärende, sådant det presenterats avregeringen, på två eller fler ärenden skall ske senast inför det förstariksdagsbeslutet.En komplicerande omständighet i detta sammanhang är att yrkandet omfolkomröstning i en grundlagsfråga kan framställas tidigast vid det sammanträdei kammaren då grundlagsärendet tas upp till behandling för ett förstaavgörande. Femtondagarsfristen för att framställa yrkande om folkomröstningbörjar löpa från denna tidpunkt. Om man vid riksdagsbehandlingen inte harvarit uppmärksam på att grundlagsärendet är "för stort" - i vart fall förstort för att utgöra en lämplig fråga i en folkomröstning - och yrkandetom folkomröstning framställs under femtondagarsfristen efter det förstabeslutet, kan situationen bli komplicerad. Eftersom det första beslutetom att anta grundlagen i fråga redan är fattat, är det vid denna tidpunktför sent att omformulera grundlagsärendet.En enkel lösning på problemet skulle kunna vara att slopa femtondagarsfristenoch i ställa föreskriva att yrkande om folkomröstning senast skallframställas i samband med att det första beslutet om att anta aktuell grundlagfattas. I sådant fall skulle utrymme finnas att, innan förstagången fattar beslut om grundlagsärendet i fråga, t.ex. återförvisa ärendettill för en uppdelning av ett alltför stort"grundlagspaket". För att kompensera ett slopande av femtondagarsfristen kanman möjligen tänka sig att i stället ha en regel som innebär att viss tidmåste förflyta mellan det att utskottsbehandlingen avslutas och attbetänkandet bordläggs i kammaren samt att därefter kammarbehandlingen avgrundlagsförslaget sker. En sådan regel torde medföra att sommaruppehålletvid en utdragen utskottsbehandling får skjutas upp. Intresset av att iakttaen viss tidsfrist för att ett yrkande om folkomröstning skall kunnaframställas före sommaruppehållet torde då inte komma i konflikt med intressetav att tillräcklig tid ges för utskottsbehandlingen av ett grundlagsförslag.Det förefaller dock finnas flera problem med en sådan lösning. En regelom att skall förflyta mellan utskotts- respektive kammarbehandlingbör i och för sig föranleda att planeringen av ett visst grundlagsärendeblir mer given på förhand. Dock hindrar inte en sådan regel en "sen"riksdagsbehandling. Problemet med att en "sen" riksdagsbehandling intelämnar tillräckligt utrymme för en allmän debatt om grundlagsärendet ochför praktiska förberedelser av en eventuell folkomröstning kvarstår således.Ett annat problem med ett slopande av gällande femtondagarsfrist, somlöper från riksdagsbeslutet, är att en debatt om ett grundlagsförslag -både i och bland allmänheten - kanske uppstår först när riksdagensbeslut om att anta förslaget som vilande är fattat.Oavsett hur man ställer sig i frågan om femtondagarsfristen förefallerdet vara av stor vikt att en diskussion om en eventuell folkomröstninguppstår före det att grundlagsärendet i fråga behandlas första gången avriksdagen, så att man vid denna behandling är uppmärksam på huruvidagrundlagsärendet i fråga också utgör en lämplig folkomröstningsfråga.