bet · GR01UU12 · 2004-04-01 00:00:00 — I fråga omvattenförsörjning fastslås i millenniedeklarationenatt antalet människor utan hållbar tillgång tilltillräckliga mängder rent och i ekonomiskt avseendeöverkomligt vatten skall minskas med hälften till år2015.De ovan angivna målen illustrerar att vattenfråganhar fått ökad uppmärksamhet på den internationelladagordningen.Traditionellt har den internationella debatten omvattenfrågor varit helt dominerad av frågor omvattenförsörjning och sanitet. har somframgått insikten ökat om att den globalavattenfrågan måste behandlas utifrån ett synsätt sominnefattar alla aspekter på förvaltning av vattenoch alla vattenanvändare. En säkradvattenförsörjning på global nivå är en nyckelfrågaför hållbar utveckling och kräver att ett sådantvidare betraktelsesätt anläggs på vattenfrågan. Såhar successivt också blivit fallet under och efter1980-talet, ett internationellt årtionde fördricksvattenförsörjning och sanitet, och därefterbl.a. i diskussionerna i anslutning till senare årsstora internationella vattenkonferenser och vid FN:svärldstoppmöte om hållbar utveckling i Johannesburg2002. I slog man fast hållbarutveckling med dess tre dimensioner denekonomiska, den sociala och den miljömässiga.EU-kommissionen lanserade införJohannesburgstoppmötet ett s.k. vatteninitiativ.Utgångspunkten var unionens utvecklingsmål som ärfastställda i EG-fördraget: fattigdomsbekämpning,hållbar ekonomisk och social utveckling samtutvecklingsländernas integration i den globalaekonomin. Förutsättningarna för att nå dessa målförbättras genom en politik för förvaltning avvatten i utvecklingsländerna, menade kommissionennär man presenterade vatteninitiativet iform av ett kommissionsmeddelande om förvaltning avvatten i utvecklingsländer och prioriteringar förEU:s utvecklingssamarbete (KOM (2002) 132). Därefterhar vatteninitiativet utvecklats. En aktuellavrapportering samt förslag om dess framtidautformning presenterades av kommissionen i januari2004 (KOM (2004) 43).Klimatfrågan Kyotoprotokollet energisystemI proposition 2003/04:31 Riktlinjer för genomförandeav EG:s direktiv om ett system för handel medutsläppsrätter för växthusgaser som överlämnadestill betonar regeringenatt internationellt samarbete är avgörande förmöjligheterna att motverka klimatförändringar.Sverige har ratificerat omklimatförändring (United Nations FrameworkConvention on Climate Change, UNFCCC).Konventionens principer betonar vikten av ansvargentemot framtida generationer, rättvisa, ettgemensamt men differentierat ansvar mellan industri-och utvecklingsländer, där det betonas att deindustrialiserade länderna bör ta ledningen i kampenmot klimatförändringar, vikten av att främja hållbarutveckling, vikten av förebyggande åtgärder ochbehovet av kostnadseffektivitet. Alla relevantakällor i samtliga ekonomiska sektorer bör omfattasav klimatåtgärder. Det är också av stor vikt isammanhanget att utnyttja möjligheterna till upptagvia sänkor och reservoarer för växthusgaser, vilketframhållits i såväl den nämnda propositionensom i proposition 2001/02:55.Kyotoprotokollet är en internationellöverenskommelse under klimatkonventionen där ettflertal industrialiserade länder åtar sigkvantitativa begränsningar av utsläpp avväxthusgaser. Kyotoprotokollet kan ses som förstasteget mot klimatkonventionens mål att stabiliserahalten av växthusgaser i atmosfären på en nivå sominnebär att människans påverkan på klimatsystemetinte blir farlig.Kyotoprotokollet upprättades vid konventionenstredje partsmöte i och slutligabestämmelser om dess tillämpning lades fast iMarrakesh 2001. Enligt protokollet skallindustriländernas utsläpp av växthusgaser underperioden 20082012 minskas med , jämfört med1990 års nivå. Protokollet träder i kraft först närdet ratificerats av minst 55 länder, däriblandindustriländer vars utsläpp motsvarar avindustriländernas samlade utsläpp . I slutet av2003 hade 119 länder ratificerat protokollet. Föratt det andra villkoret för protokolletsikraftträdande skall uppfyllas krävs att detratificeras av endera eller . hardeklarerat sin avsikt att inte ratificeraprotokollet. har ännu inte lämnat någotslutgiltigt besked om sin ratifikation.Den flexibla mekanismen i Kyotoprotokolletmöjliggör att parterna kan komplettera sinaansträngningar för att minska utsläppen på hemmaplanmed projekt i andra länder och/eller utsläppshandel.Därigenom skapas möjligheter att på ettkostnadseffektivt sätt minska utsläppen avväxthusgaser.När det gäller frågan om hållbara energisystemanpassade till behov lanserade FN:smiljöprogram () ett nyttinitiativ, SEFI (Initiative), somsyftar till att engagera energisektorn iinvesteringar i förnybar energi ochenergieffektivitet. Genom initiativet vill man brytaden vänta och se-attityd som i hög grad präglatmarknaden för förnybar energi till följd av problemmed höga transaktionskostnader och osäkerhet.Avsikten är att man skall söka övertyga deviktigaste finansiärerna om att förnybar energi ochenergieffektivitet är huvudkomponenter i säkraenergisystem. ger stöd i form avsåddfinansiering, företagsutveckling,finansieringsstöd, garantistöd och rådgivning kringfinansiering.Ungefär tre miljarder människor, eller jordenshalva befolkning, får enligt sitt energibehovtill matlagning och uppvärmning tillgodosett genomatt använda lågkvalitativa bränslen som dynga, koloch fotogen. Dessa är starkt förorenande, såvälinomhus som i den lokala utomhusmiljön, vilketenligt UNDP anses ge upphov till avsjukligheten i världen.EU och dess medlemsstater lanserade vidvärldstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburgett Energiinitiativ för fattigdomsutrotning ochhållbar utveckling (EU:s energiinitiativ). EU harockså medverkat till tillkomsten avJohannesburgskoalitionen för förnybar energi.Energiinitiativets målsättning är att genomförbättrad tillgång till lämpliga, hållbara ochrimligt prissatta energitjänster på landsbygden, istadsnära områden och i städer bidra till att deövriga millennieutvecklingsmålen skall kunna uppnås.De åtgärder som utvecklats inom ramen förenergiinitiativet omfattar elektrifiering avlandsbygden, utveckling av decentraliseradeenergisystem, ökad användning av förnybar energi ochökad energieffektivitet (inklusive renare ocheffektivare teknik för fossila bränslen och teknikför bättre hantering och användning av traditionellbiomassa).De tematiska huvudområdena inom initiativet haröverenskommits med medlemsstaterna, och där ingårutveckling av energipolitik, institutionellkapacitetsuppbyggnad m.m.SkogEnligt är av de 1,2miljarder människor som lever i extrem fattigdom inågon bemärkelse beroende av skogen för sittlevebröd. Skogen utgör också hem för avvärldens återstående landlevande djur och växter ochhar stor betydelse för jordens klimat.Det internationella samarbetet när det gällerskogspolitiska frågor har ökat i omfattning undersenare år. Efter om miljö ochutveckling (UNCED) i och dekonventioner och överenskommelser som blev följdenav denna konferens, har många initiativ tagits påsåväl global som regional och nationell nivå i syfteatt åstadkomma ett hållbart brukande av världensskogar. Regeringen redovisade iskrivelse 2003/04:39 Uppföljning av skogspolitikengenomförandet av den nationella skogspolitiken mengjorde där också en exposé över internationelltskogssamarbete och därefter.Inom FN-systemet etablerades dels FN:sskogsforum (UNFF), dels ett partnerskap församarbete bestående av FN-organisationer och andrarelevanta internationella och regionalaorganisationer inom skogsområdet (CPF). Huvudsyftetmed dessa är att stödja skötsel, bevarande ochhållbar utveckling av alla typer av skogar och attstärka långsiktiga politiska åtaganden. Skogsforumetantog en deklaration inför världstoppmötet iJohannesburg och i genomförandeplanen frånJohannesburg anges att hållbart skogsbruk skallgöras till en prioriterad fråga på deninternationella politiska dagordningen. Åtagandengörs i planen att bl.a. motverka illegal handel medskogsprodukter och att främja hållbaraavverkningsmetoder samt att påskynda genomförandetav förslagen till åtgärder från den mellanstatligaskogspanelen, IPF, och det mellanstatligaskogsforumet, IFF.KatastroferDen allt sämre miljön på jorden och den påtagligtökade förekomsten och styrkan hos exempelviscykloner, översvämningar och torka medför enligtFN:s miljöprogram (Global Environment Outlook3, 2002) att människor blir alltmer sårbara eftersomdetta leder till osäker tillgång till mat, dålighälsa och osäkra livsvillkor. Särskilt sårbara ärpersoner som är fattiga, sjuka och missgynnade.Antalet personer som drabbades av katastroferuppskattas enligt ha ökat från 147 miljoner perår till 211 miljoner under1990-talet.UNEP hävdar att medan antalet geofysiskakatastrofer (exempelvis jordbävningar) har förblivitrelativt oförändrat har det skett en ökning avantalet katastrofer orsakade av vatten och väder.Mer än 90 % av dem som dödades i naturkatastroferunder förlorade livet till följd avtorka, stormar och översvämningar.Klimatförändring och klimatvariation är enligtUNEP inte den enda orsaken till den ökadeförekomsten av naturkatastrofer. Andra orsaker ärfelaktig skogsavverkning och jordanvändning tillföljd av kortsiktiga vinstintressen, bebyggelse inärheten av farliga industrier på flodbankar eller iområden där det förekommer jordskred. Ytterligareskäl till ökad förekomst av naturkatastrofer äromfattande befolkningsomflyttning till stadsmiljöeroch kustområden.StällningstagandeVattenSom framgått slog i Johannesburgfast hållbar utveckling med dess tre dimensioner den ekonomiska, den sociala och den miljömässiga.Detta framhölls också av det sammansatta utrikes-,miljö- och jordbruksutskottet i betänkande2002/03:UMJU1 omhållbar utveckling. Utskottet betonade attvattenfrågorna utan tvekan tillhör de viktigastemiljö- och utvecklingsfrågorna och framhöll att rentvatten är en förutsättning för livskvalitet,ekonomisk och social utveckling samt för ett välfungerande ekosystem.Frågan om privatisering av vatten, som tas upp iett par motioner, hänger samman med den vidarefrågan om förvaltning av vatten. En hållbarförvaltning av vatten och andra naturresursersammanhänger i sin tur med fattigdomsbekämpningen.Denna, i sin tur, är mångdimensionell. Fattigdominnefattar inte bara avsaknad av inkomst ochekonomiska resurser. I begreppet ingår ocksåutsatthet och sådana faktorer som att i tillräckligutsträckning ha tillgång till livsmedel, utbildning,hälso- och sjukvård, vatten och andra naturresurser,mark, sysselsättning och lånemöjligheter,information och politiskt deltagande, tjänster ochinfrastruktur.EU-kommissionen framhöll i sitt vatteninitiativ(se ovan) att fattiga människors tillgång tillgemensamma resurser och tjänster utgör en kärnpunkti strategierna för fattigdomsbekämpning. Vatten ochmark utgör viktiga resurser som mångajordbrukarfamiljer på landsbygden behöver. Såvällandsbygdsbor som stadsbor behöver tjänster i formav säker och pålitlig vattenförsörjning ochavfallshantering.Frågan om privatisering av vattentillgångar togsupp i det tidigare nämnda betänkandet 2002/03:UMJU1där det sammansatta utskottet uttalade uppfattningenatt vattentillgångar inte bör privatiseras ochkommersialiseras. Utgångspunkten måste vara att allamänniskor skall ha tillgång till vatten. Vatten kandock inte distribueras helt gratis och prissättningpå vatten är viktigt, inte minst för att förhindraslöseri och ineffektivt utnyttjande. Det sammansattautskottet ansåg det angeläget att betona attprissättning på vatten skall ske på ett sätt somtillvaratar de mest utsattas behov och intressen.Utskottet uttryckte den bestämda uppfattningen attprissättning på vatten inte får komma i konflikt medfattiga människors tillgång till vatten och sanitet,och därmed i konflikt med FN:s millenniedeklarationoch genomförandeplanen från världstoppmötet iJohannesburg. Utskottet ansåg att en metod för dettakunde vara differentierad prissättning.Vattenförsörjning och avloppssystem har i Sverigebyggts upp i regi, medsjälvkostnadsprincipen som utgångspunkt, på ett sättsom kan fungera som ett föredöme i internationellasammanhang. Det sammansatta utskottet konstateradeatt det i de flesta länder varit naturligtatt ha ett offentligt ansvar för vatten- ochavloppsförsörjning. Det är dock inte i alla ländersom man har klarat av att bygga upp en välfungerande vatten- och avloppsförsörjning inomoffentligt satta ramar. Befintliga offentliga systemi utvecklingsländerna kan vara både ineffektiva ochorättvisa. Många utvecklingsländer har dessutom haftsvårigheter att klara av en utbyggnad av befintligasystem eftersom såväl kapital som kompetens saknas.Utrikesutskottet anser, i likhet med vad somtidigare anförts av det sammansatta utrikes-, miljö-och jordbruksutskottet i betänkande 2002/03:UMJU1,att det är positivt att verkar för attstärka på området vatten- ochavloppsförsörjning, både genom utvecklingssamarbeteoch genom tjänstehandelsförhandlingarna i delar också det sammansattautskottets uppfattning att privat medverkan ivatten- och avloppsförsörjning, där den kommer tillstånd, bör göras inom offentligt satta ramar.Biståndsgivare och utvecklingsbanker skall inteutöva påtryckningar på för en privatiseringav vattensektorn.Utskottet vill i detta sammanhang erinra omuttalandet i det nämnda betänkandet 2002/03:UMJU1där det betonades att globala vattenfrågor bördiskuteras ur ett genusperspektiv. Tillgång tillrent vatten och till god sanitet, engrundförutsättning för fattigdomsbekämpningen istort, har en särskild påverkan på levnadsvillkorenför utvecklingsländernas kvinnor och flickor somofta är ansvariga för vattenhämtning för hygien,hälsa, matlagning, tvätt och hushållsjordbruk. Detfinns enligt utrikesutskottet anledning att återigenframhålla hur viktigt det är att kvinnor medverkar iutformning, förvaltning och övervakning avvattenprojekt och att jämställdhetsaspekteruppmärksammas i sådana projekt. Glädjande nog harökad uppmärksamhet börjat riktas mot genusfrågorockså i det internationella vattensamarbetet,exempelvis vid Världsvattenkonferenserna i 2000och i Kyoto 2003.I är utgångspunkten att det allmänna skalltillhandahålla vattenförsörjning och rening avavloppsvatten. I många andra länder har man valt attta hjälp av den privata sektorn för att levererarent vatten.WTO:s avtal för handeln med tjänster (GATS) syftartill att åstadkomma icke-diskriminering ochkonkurrens på redan privata tjänstemarknader.Offentliga tjänster omfattas inte enligt gängsetolkning av avtalet. Om en tjänst skall vara privateller offentlig avgörs av varje enskilt land. Varjeland bestämmer också självt om man, inom ramen förGATS-avtalet, vill göra åtaganden om attkonkurrensutsätta en redan privat tjänst.På vattenområdet handlar GATS omvattendistribution och avloppshantering, vilketfaller under rubriken miljötjänster. GATS handlarinte om tillgång till vattentäkter eller handel medvatten i sig. I stället är det driften av deninfrastruktur som är nödvändig för att distribueravatten och kunskapen om hur vatten renas ochdistribueras som förhandlingarna gäller. innebär inte att ett land måste avreglera enmarknad. Särskilt på vattenområdet är det viktigtmed en väl fungerande nationell lagstiftning somsäkerställer rimliga priser och vattenförsörjningför hela befolkningen.EU har framfört generella önskemål till andraländer i de pågående tjänstehandelsförhandlingarnaom att tillåta konkurrens från europeiskatjänsteleverantörer för vattendistribution, dvs.uppumpning av vatten, rengöring av vatten ellerleverans av vatten, i det fall det redan finns enprivat marknad. EU utövar inte påtryckningar för enprivatisering av vattensektorn i något land. Detstår uttryckligen i de framförda önskemålen attdessa på intet sätt syftar till privatiseringar inågon sektor.Från svensk sida välkomnas en reducering avhandelshinder på miljöområdet, inklusive påvattenområdet, eftersom det ger positiva effekter påsåväl handel som miljö. Ökad konkurrens motverkarprivata monopol, vilket i sin tur främjarutveckling. Svensk miljöteknologi inomvattenrengöring har god internationellkonkurrenskraft. Det ligger därför också i svensktintresse att våra tjänsteföretag får ökademöjligheter att exportera sina tjänster.På marknader som redan är privata är det sett ursåväl som EU:s och intresse attkonkurrensen ökar men detta avgörs av varje enskiltland. Utskottet vill varna för en situation därkritik mot WTO-systemet får till följd att u-länderundviker konkurrensutsättning och detta i sin turleder till fler privata monopol.Om millenniemålen skall kunna nås kan man enligtutskottets uppfattning inte utesluta insatser frånden privata sektorn när det gäller vattenförsörjningoch vattenrening. Utskottet vill dock framhållavikten av att säkerställa rimliga priser ochvattenförsörjning för hela befolkningen genomoffentligt satta ramar och väl fungerande nationelllagstiftning.När det gäller motionsförslaget om svenskt stöd tillUNEP och organisationens arbete med att återställaförödda våtmarker och vattendrag anför utskottetföljande.Sverige bidrar med totalt ca 40miljoner kronor till verksamheten inom FN:smiljöprogram, , vilket framgått tidigare ibetänkandet. Ett av de områden där är mestaktivt gäller vattenfrågorna. är tydligt ochkontinuerligt pådrivande för ökat stöd till ,såväl inom EU som i globala sammanhang.Konventionen om våtmarker, ofta benämndRamsarkonventionen, behandlar våtmarksfrågor i ettinternationellt perspektiv. Konventionensursprungliga syfte var främst att skydda våtmarkermen har utvecklats mot att avse ettförnuftigt nyttjande av våtmarker.Till Ramsarkonventionen finns en fond (Small GrantFund) kopplad. Denna finansierar projekt i främstutvecklingsländerna. har under de senasteåren bidragit till fonden med ca 2 miljoner kronorper år i form av biståndsmedel via Sida. Utskottetkonstaterar mot denna bakgrund att är en avde största bidragsgivarna till konventionen ochfonden när det gäller obundna medel.I en motion görs en koppling mellan tillgången tillrent vatten och mänskliga rättigheter. Utskotteterinrar om att i FN:s konvention om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter erkänns i artikel11 rätten för envar att för sig och sin familjåtnjuta en tillfredsställande levnadsstandard,däribland att få tillräckligt med mat. för ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter fastslår att rätten till mat innebär attdet skall finnas tillräcklig och lämplig mat.Tillgången till dricksvatten tolkas som en del avrätten till mat. De 145 länder som har ratificeratden internationella konventionen om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter är såledesskyldiga att garantera tillgång till dricksvattenför befolkningen på ett rättvist och icke-diskriminerande sätt.Som utskottet berört ovan väntas mer än halvajordens befolkning leva i områden med vattenbrist2032. är enligt FN:s miljöprogram (Global Environment Outlook 3, 2002) ungefär hälftenav alla floder förorenade eller tömda på vatten. Tvåmiljarder människor, eller ungefär en tredjedel avjordens befolkning, är beroende av tillgång tillgrundvatten. I vidsträckta områden sjunkergrundvattennivåerna till följd av överutnyttjandeoch i kustområden kan detta leda tillsaltinblandning i brunnar. Ungefär 1,1 miljardermänniskor saknar tillgång till rent dricksvatten och2,4 miljarder behöver bättre sanitära förhållanden.De största problemen finns i och Asien.Regionalt vattensamarbete påverkar ofta en radgränsöverskridande ekonomiska, sociala ochmiljömässiga problem och är av central betydelse fören god utveckling. Gränsöverskridande samarbete omvattenresurser kan vara av stort värde iutvecklingsregioner där befolkningsökning ochändrade konsumtionsmönster skapar spänningar mellanexempelvis användare uppströms och nedströms längsflodsystem.Vad gäller motionsförslaget om ökatvattensamarbete exempelvis inom Afrikanska unionen(AU) finns det anledning att erinra om attorganisationen är nyupprättad och ännu inte harutarbetat närmare planer för sin verksamhet. Densvenska ambitionen är dock att få till stånd ettbetydande samarbete med AU på centralautvecklingsområden.Tillgången till färskvatten varierar starkt iAfrika. Det gäller såväl ytvatten som grundvatten.Minst 13 länder i hade enligt UNEPvattenbrist 1990 och antalet väntas bli fördubblattill 2025. I likhet med i många andra regionerpåverkas vattentillgångarna i bl.a. av ökadinhemsk konsumtion av vatten och sanitet,konstbevattning och industrialisering. Industriellverksamhet utgör också en källa till föroreningarsom påverkar vattenkvaliteten. Brister idistributionssystemen medför betydande förluster.Regeringen antog 2002 en strategi för svenskt stödtill regionalt och subregionalt utvecklingssamarbetei söder om . Strategin anger att bättreförvaltning och utveckling av gemensammanaturresurser inklusive vattentillgångar skall varaett prioriterat samarbetsområde, vilket stöds avutskottet.I samarbete med olika afrikanskasubregionala organisationer, t.ex. ECOWAS iVästafrika och SADC i södra , kan det bliaktuellt med stöd till insatser på vattenområdet.Ett av syftena med en strategi som för närvarandeutarbetas för ett omfattande stöd till utvecklingenav området kring är att bidra tillbättre hantering av vattenresurserna.Vattenfrågorna kommer dessutom att behandlas vidnästa möte med FN:s kommission för hållbarutveckling (CSD) som ett led i uppföljningen avtoppmötet i . I detta sammanhangverkar särskilt för att uppmärksamma Afrikassituation och möjligheterna till regionaltsamarbete. Utskottet ser positivt på detta.De viktigaste målen för EU:s vatteninitiativ(enligt KOM (2004( 43) är bl.a. att stärka denpolitiska handlingskraften för att öka tillgångentill vatten och sanitära anläggningar i syfte attbekämpa fattigdom, att främja bättre metoder förvattenförvaltning, att främja samordning ochsamarbete när det gäller vattenrelaterade åtgärder,att främja regionalt samarbete i fråga omförvaltning av vattenresurser och att utvecklafinansiering för insatser rörande vatten.Enligt (KOM (2003) 829) har maninom ramen för EU:s vatteninitiativ etablerat ettfungerande partnerskap med afrikanska ministerrådetför vatten och det nya partnerskapet för Afrikasutveckling (NEPAD). Verksamhet inomvatteninitiativet bedrivs i bl.a. ,och . Där har man utarbetatprioriteringar för såväl vattenförsörjning ochsanitära anläggningar som för integrerad förvaltningav vattenresurserna. Verksamheten i samtliga nämndaregioner omfattar också finansiering, forskning ochövervakning.Utrikesutskottet vill i detta sammanhang framhållavikten av att mottagande regeringar ochintressegrupper involveras i arbetet medvattenfrågor. Det är av största vikt att mantillämpar en efterfrågedriven nedifrån-och-upp-strategi så att även brukarna och företrädare förlokalsamhället deltar i exempelvis planering ochgenomförande av vatteninsatser.I en motion förespråkas bioregionalt samarbete somutgår från gemensamma vatten.EU:s ramdirektiv för vatten (2000/60/EG) kan sägasligga i linje med vad som anförs omvattenförvaltning i motionen. Syftet med direktivetär att upprätta en ram för skyddet av både ytvattenoch grundvatten. Direktivet avser inte enbartvattenkvaliteten utan vattenmiljön i sin helhet ochinnebär en utveckling och samordning avvattenarbetet såväl i som i hela EU.Direktivet kräver att vatten skall förvaltas enligtnaturens egna gränser, dvs. avrinningsområden.Insikten om de gränsöverskridande problem somförorening av vatten orsakar har medfört att EUantagit ett förhållandevis stort antal direktiv påvattenområdet. I dessa anges exempelvis gränsvärdenför utsläpp och regler för skyddade områden. Fleraav direktiven är inriktade på särskilda avgränsadeområden, t.ex. dricksvatten, badvatten elleravloppsvatten. På grund av det stora antalet delvisöverlappande direktiv på vattenområdet behövdes ettdirektiv som anlade ett helhetsgrepp påvattenpolitiken. Det så kallade ramdirektivet förvatten utgör ett ramverk för all vattenplanering ochvattenvård inom EU. Det omfattar både ytvatten(sjöar och vattendrag, vatten i övergångszon ochkustvatten) och grundvatten. Direktivet avser inteenbart vattenkvalitet utan hela vattenmiljön.