bet · GR01MJU16 · 2004-04-27 00:00:00 — I sydvästra , där försurningenär som störst, uppgår, enligt , skogsbrukets andel avmarkförsurningen till omkring 40 %.Skogsstyrelsen har på uppdrag av regeringen bedrivit försöksverksamhetmed åtgärder mot markförsurning orsakade av luftföroreningar sedan 1989.I skrivelsen redovisas att insatserna mot effekter av luftföroreningarpå skogsmark enligt bestämmelserna är en statlig försöksverksamhet tillvilken skogsägaren måste bidra . Anslaget för detta har som mestuppgått till under perioden 1994-1997.Skogsstyrelsen presenterade ett förslag till åtgärdsprogram förkalkning och vitalisering av skogsmark. Här föreslogs att försöksverksamhetenskulle upphöra och övergå i verksamhet med kalkning och vitaliseringsgödslingtill en sammanlagd kostnad för staten av för perioden1999-2001. I skrivelsen redovisas att ett sådant program enligt regeringensdåvarande bedömning inte rymdes inom ramarna för dåvarande anslag. Enmiljökonsekvensbeskrivning över förslaget togs fram varpå enrevision av programförslaget påbörjades. I det nya förslaget till åtgärdsprogramsom presenterade 2001 konstateras att försurad skogsmarkär källa till merparten av det sura vatten som våra sjöar och vattendragtar emot. Åtgärdsprogrammet syftar till en återställning av den buffrandeförmågan på den mest försurade skogsmarken, främst i södra och sydvästraSverige. Enligt skrivelsen föreslår att tillförsel av askaoch kalk skall ske inom avrinningsområden där den naturliga återhämtningenbedöms vara långsam och otillräcklig samt där utlakningen av giftigtaluminium från skogsmarken är skadlig för vattenekosystemet. Åtgärdsprogrammetsyftar därmed också till att förbättra förutsättningarna för att etthållbart brukande av skogsmarken skall bidra till uppfyllandet avmiljökvalitetsmålen Bara naturlig försurning, Levande sjöar och vattendrag ochLevande skogar.Som anförs i skrivelsen har bedrivitett storskaligt kalkningsprogram för sjöar och vattendrag. visar den senaste riksinventeringen 2000 av sjöar ochvattendrag att av sjöarna större än fyra hektar är försurade. Andelenhög och mycket hög surhetsgrad i skogsmarken har enligt Miljömålsrådetminskat från (under 1983-1987) till (1993-1998)och delmålet Bara naturlig försurning är därmed sannolikt uppnått. Aktuelladata visar inte på en fortsatt försurning utan snarare på en tendens tillytterligare förbättring. Utskottet delar regeringens bedömning att detbehövs ett samlat grepp om problemet med försurningen där den viktigasteinsatsen är att begränsa utsläpp vid föroreningskällorna. Det sura nedfalletav svavel har minskat och väntas minska ytterligare. Utsläppen av kväveoxiderhar dock inte minskat i samma omfattning. Det faktum att en viss förbättringav försurningsläget har påvisats innebär ändå att detkommer att ta innan en normalisering av ekosystemen kan påvisas.Fortsatt kalkning av sjöar och vattendrag bedöms därför vara nödvändig.När det gäller skogsmarken är delmålet att trenden mot ökad försurningav skogsmarken skall vara bruten i områden som försurats av människan ochen återhämtning skall ha påbörjats . Modelleringar har visatatt åtgärder för att minska markförsurningen i försurningsdrabbade områdeni form av kalkning av skogsmark på lång sikt kan ge positiv effekt äveni sjöar och vattendrag. Sådana åtgärder bör då samordnas med ytvattenkalkning.I skrivelsen anförs att regeringen avser att återkomma till medslutsatser om miljökvalitetsmål och delmål i samband med den fördjupadeutvärderingen av miljömålen . I det sammanhanget bör såvälåtgärder inom skogsbruket som avvägningen mellan kalkning i vatten respektivepå land belysas. Utskottet anser att en behandling av de frågor som tasupp i motionerna 2002/03:MJ432 (kd) yrkande 9 och 2003/04:MJ22 (v) yrkande6 bör anstå till dess att regeringen har redovisat förslag i detta avseende.Motionerna bör lämnas utan vidare åtgärd.Skogspolitikens medel - skoglig utbildning, forskning och utvecklingUtskottets förslag i korthetUtskottet delar regeringens bedömning och avstyrker motioner om ansvaretför högre utbildning (m), översyn av den skogliga utbildningen (fp),finansiering av forskningsinstitutioner (fp) och skogsforskning (kd).Jämför reservationerna 36 (m), 37 (fp) och 38 (fp, kd).SkrivelsenGenom regeringens proposition Forskning för framtiden - en ny organisationför forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81) ersatte Forskningsrådetför miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas) det tidigareSkogs- och jordbrukets forskningsråd (). Formas stöder forskning inombl.a. Andra möjligheter till finansiering av skogsrelateradforskning finns genom bl.a. (), och har gått mot att flera av de större anslagsgivarna vill sestörre projekt av tvärvetenskaplig karaktär som omfattar fleraforskningsinstitutioner. Eftersom forskarnas löner i allt högre grad ocksåfinansieras med projektanslag och inte med långsiktiga tjänster blir detett problem att avsätta resurser för att förbereda större ansökningar.Vissa möjligheter finns att ansöka om medel för att förbereda ansökningarfrån Formas, vilket delvis hanterar problemen.MotionernaI fråga om ansvaret för högre utbildning anförs i kommittémotion 2003/04:MJ23(m) yrkande 3 att det är staten som skall svara för forskning. Resursernatill denna forskning bör öka.Enligt motion 2003/04:MJ24 (fp) yrkande 8 bör regeringen göra en översynav den skogliga utbildningen för att säkra och möta framtida behov inomskogsområdet. Det har dock skett en ökad efterfrågan på skoglig utbildningsedan slutet av . Regeringen bör enligt motionens yrkande 10finna metoder för att långsiktigt säkra finansieringen av starka svenskaforskningsinstitutioner inom skogsområdet. Skogsforskningen måste varastark både vad avser produktions- och miljöfrågor.I fråga om skogsforskningen och den skogsindustriella forskningen anförsi motion 2003/04:MJ25 (kd) yrkande 6 att forskningspropositionbör beakta den utveckling som varit i när det gällerskogsforskningen. Bristfälliga resurser har lett till att kvaliteten påforskning och utbildning har sänkts. Staten bör ta ett ökat ansvar förden långsiktiga finansieringen av den skogsindustriella forskningen iSverige.Utskottets ställningstagandeUtskottet instämmer i att en stark skogsnäring är ett nationellt intresseför . För att upprätthålla svensk skogsnärings konkurrenskraftkrävs det att kunskapsförsörjningen ligger i världsklass och att deskogliga utbildningarna har en god attraktionskraft. En väl sammanhållenskogsforskning och utbildning med regional spridning är viktig i dettasammanhang.Som anförs i skrivelsen ges skoglig högskoleutbildning i huvudsak vidSveriges , Gammelkroppa skogsskola och Högskolan iVäxjö. Skogsindustriell högskoleutbildning ges vid de tekniska högskolornaoch vissa andra högskolor.Under senare år har skogliga utbildningar haft svårt att rekrytera studenter.Utskottet instämmer i att detta är allvarligt för skogsnäringens framtidom det beror på att skogsnäringen inte upplevs som en framtidsbransch.Det är angeläget att öka branschens attraktionskraft och på olika sättvisa på de möjligheter som finns. Detta är både skogsnäringens och statensansvar. Skogsnäringen genomför en satsning riktad tillelever på högstadie- och gymnasieskolor för att skapa intresse för skogoch skogsnäring. har marknadsfört denskogliga utbildningen, t.ex. i samband med återinrättandet av jägmästarexamen2001. Utskottet föreslår att motionerna 2003/04:MJ23 (m) yrkande 3 och2003/04:MJ24 (fp) yrkande 8 med det anförda lämnas utan vidare åtgärd.I skrivelsen redovisas att skoglig forskning främst bedrivs vid Sverigeslantbruksuniversitet som har sektorsansvar för skogsforskningen. och högskolor bedriver forskning med skoglig inriktning.Skogsindustriell forskning bedrivs på flera universitet och högskolor.Både skoglig och skogsindustriell forskning bedrivs av berördaforskningsinstitut.I syfte att skapa grunden för en bättre samordning av den samlade skogs-och skogsindustriella forskningen och utbildningen tillsattes 1996 enarbetsgrupp som kartlade dessa och redovisade behovet av vissa åtgärder(Ds 1998:20). Arbetsgruppen belyste bl.a. uppdelningen av handläggning avskogsrelaterade forskningsfrågor på fyra departement inom Regeringskansliet.I redovisningen konstateras att gränsöverskridande verksamhet inom skogligoch skogsindustriell forskning försvåras av att ,de tekniska högskolorna och forskningsinstituten har olikadepartementstillhörighet. Som anförs i skrivelsen avser regeringen att se överdetinterna arbetet i syfte att uppnå en bättre samordning av handläggningenav de frågor som berör skoglig och skogsindustriell forskning.I skrivelsen redovisas att har verkat aktivt för att skoglig ochskogsindustriell forskning skall finnas med i EU:s sjätte ramprogram förforskning och utveckling. Utskottet instämmer i att det är angeläget attsvensk skogsrelaterad forskning kan dra fördel av de europeiskaforskningsprogrammen. Ansvaret för sådant deltagande vilar på alla berördaaktörer. Institutens samverkan med såväl universitet och högskolor somnäringslivet ger särskilda möjligheter till överblick, initiering ochkoordinering av svenska insatser. Utskottet utgår i likhet med regeringenfrån att berörda forskningsinstitut kommer att medverka i relevantEU-forskning med skoglig anknytning. för miljö, areellanäringar och samhällsbyggande (Formas) har ett uppdrag i regleringsbrevetatt särskilt ta initiativ till samordning med berörda forskningsfinansiäreri frågor som rör forskning om bl.a. skog. Det ingår i Formas regleringsbrevatt stimulera svenskt deltagande i europeiskt forskningsarbete.Utskottet instämmer i att insatser för utveckling av nya produkter ochtjänster är nödvändiga för skogsnäringens framtid. harstaten satsat på olika utvecklingsstöd bl.a. till träbranschen. Verketför innovationssystem () stöder utvecklingen av svensk skogsnäringgenom två pågående programsatsningar. Som framgår av det anförda instämmerutskottet i vad som anförts i motionerna 2003/04:MJ24 (fp) yrkande 10 och2003/04:MJ25 (kd) yrkande 6 om att det är viktigt att vi har starkaforskningsinstitutioner inom skogsområdet och att det är angeläget attkvaliteten på forskning och utbildning inte sänks. Någon särskild åtgärdmed anledning av motionerna synes inte påkallad. Motionerna bör lämnasutan vidare åtgärd i den mån de inte tillgodosetts med vad somanförts.Skogens kulturmiljövärden m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet instämmer i vad regeringen har anfört och avstyrker motioner omskogens kulturmiljö (m) och om ekonomisk ersättning till följd av förekomstav fornlämningar och kulturminnen (kd) m.m.Jämför reservationerna 39 (m) och 40 (kd).SkrivelsenDen svenska skogen rymmer ett rikt kulturarv eftersom människor i allatider har nyttjat skogen för sin utkomst. Detta har avsatt spår i skogeni form av t.ex. tjärdalar, fångstgropar, kolbottnar och odlingsrösen. Påsenare tid har även det s.k. biologiska kulturarvet uppmärksammats. Meddetta begrepp avses djur- och växtarter som är beroende av biotoper sominte skulle ha utvecklats utan människans inverkan i äldre tid, dvs. somhuvudsakligen har kommit till som en följd av lång tids markanvändningoch hävd. Exempel på hävdpräglade miljöer som både hyser kulturmiljövärdenoch stor biologisk mångfald är skogsbeten, slåttermarker och många områdenmed fullskiktad skog. En viktig del av skogens kulturmiljövärden är detrika immateriella kulturarv som skogen hyser i form av ortnamn, sägneroch traditioner knutna till olika områden och objekt.MotionernaI motion 2003/04:MJ23 (m) yrkande 5 anförs att det förmodligen är en braidé att inventera vilka kulturmiljövärden som finns i skogen. Inventeringenbör ske i samråd med skogsägarna. Den får heller inte leda till storakrav på avsättningar av skogsmark för dessa ändamål.Enligt motion 2003/04:MJ25 (kd) yrkande 5 bör regeringen återkomma medförslag till lagstiftning i syfte att öka möjligheterna att kompenseramarkägaren ekonomiskt då inskränkning i markanvändning sker till följd avförekomst av fornlämningar och kulturminnen. Det behövs en översyn avlagstiftningen, som kan öppna för möjligheten till ersättning förinskränkning i brukandet inom större fornlämningar och fornlämningsområden.Svenskaskogar bör enligt motion 2002/03:MJ400 (s) långsiktigt skyddas motdvärgbandmask. Om dvärgbandmasken sprids i de svenska skogarna äventyras detrörliga friluftslivet. Dvärgbandmask, som förekommer i flera europeiskaländer, sprids från räv till hund, katt eller räv. Hundarna blir intesjuka av parasiten, men deras eller rävens avföring kan via t.ex. skogsbäreller svamp smitta människan, som utvecklar en cancerliknande, svårbehandladsjukdom med hög dödlighet.Utskottets ställningstagandeMiljökvalitetsmålet Levande skogar, delmålet om skydd för kulturmiljövärden,anger att skogsmark skall brukas på ett sådant sätt att fornlämningarinte skadas och att skador på övriga kända värdefulla kulturlämningar ärförsumbara . Miljö- och jordbruksutskottet uttalade vidriksdagsbehandlingen (2001/02:MJU3, rskr. 1998/99:32) av regeringensproposition Svenska miljömål - delmål och åtgärdsstrategier (prop.2000/01:130) bl.a. att befintlig lagstiftning, främst skogsvårdslagen,, jordabalken och lagen om kulturminnen i huvudsak är tillräckligför att målet Levande skogar skall kunna nås. Utskottet framhöll vidareatt ökade kunskaper skulle medföra större hänsyn i skogsbruket och bromsautarmningen av det agrara, skogliga och industriella kulturarvet. Attinventera kulturlämningar i skogslandskapet och göra de mest skyddsvärdaobjekten kända för berörda myndigheter och markägare är därför enligtutskottet en angelägen fråga under målet Levande skogar.Som anförs i skrivelsen regleras skydd av kulturmiljövärden i skogsmarki lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) och skogsvårdslagen(1979:429). Det biologiska kulturarvet kan även skyddas med stöd avmiljöbalken. I detta sammanhang skiljer man på fasta fornlämningar och övrigakulturlämningar. De fasta fornlämningarna skyddas av kulturminnes-lagenmedan övriga kulturlämningar i skogsmark behandlas i skogsvårdslagen. Defasta fornlämningarna har ett starkare lagskydd. kan iprincip förbjuda samtliga planerade åtgärder om man anser att fornlämningenkan komma att skadas. Enligt 2 kap. 2 § första stycket kulturminneslagenhör till varje fornlämning ett så stort område som behövs för att bevarafornlämningen och ge den tillräckligt utrymme med hänsyn till dess artoch betydelse. För övriga kulturlämningar i skogsmark gäller enligt 30 §skogsvårdslagen att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmerfår meddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas till naturvårdensoch kulturmiljövårdens intressen vid skötsel av skog. Föreskrifterna fårinte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras.Skogsstyrelsen har i sina föreskrifter till lagen angett att skador tillföljd av skogsbruksåtgärder skall undvikas eller begränsas i och invidhänsynskrävande biotoper och värdefulla kulturmiljöer i skogen. I allmännaråd till lagen ges exempel på värdefulla kulturmiljöer i skogen.Skogsvårdsstyrelsen arbetar utifrån dessa föreskrifter och råd i sin rådgivningtill skogsägare. Skogsvårdslagen ger dock inget specifikt skydd för detenskilda objektet. För att en övrig kulturhistorisk lämning skall skyddaskan dock utfärda ett föreläggande. Brott mot sådanaförelägganden är straffsanktionerade.Villkoren för att föryngra skog på fornlämningarna kan enligt skrivelseni vissa fall vara förknippade med fördyringar. Justitiekanslern har utrettfrågan om ersättningsanspråk i samband med fornlämningsskydd och skogsbruk.Justitiekanslern ansåg i ett beslut att skyddet förfasta fornlämningar enligt kulturminneslagen inte kunde anses berättigatill ersättning. Fornlämningar har varit skyddade enligt olika lagstiftningarkontinuerligt . Den pågående markanvändningen på fornlämningarbör därför anses vara användning som fornlämning. I skrivelsen redovisasatt länsstyrelserna, som beslutar i fornminnesärenden, bör som hittillssamråda med skogsvårdsstyrelserna och markägaren för att finna lösningarsom både bevarar fornlämningarna och tillgodoser kravet på fortsattskogsbruk med bra föryngring. Utskottet föreslår med det anförda att motion2003/04:MJ25 (kd) yrkande 5 avstyrks.Utskottet anser i likhet med regeringen att en helhetssyn på skogens natur-och kulturmiljövärden är en förutsättning för att nå framgång i detfortsatta arbetet för att bevara och främja dessa värden. Detta förutsätteren nära samverkan mellan naturvården, kulturmiljöorganisationen ochskogsvårdsorganisationen, bl.a. när det gäller samordning av olika underlagför bevarandearbetet. Det gäller t.ex. framtagandet av olika typer avmarkhistoriska underlag som är nödvändiga för att den historiska hävdenskall kunna vägas in på ett lämpligt sätt vid bevarande- och vårdåtgärder.Skogsvårdsorganisationen har i samarbete med kulturmiljövårdens myndigheteri projektet och Historia genomfört inventeringar av kulturmiljövärdenpå skogsmark i vissa regioner. Huvudsyftet med dessa inventeringar är attskapa ett bättre kunskapsunderlag för skydd av kulturlämningar på skogsmarkeftersom skador på dessa i många fall beror på att lämningarna inte ärkända av skogsbrukets aktörer. Enligt skogsvårdsorganisationens utvärderinghar hittillsvarande inventeringsinsatser i stor utsträckning bidragittill att värdefulla kulturmiljöer bevaras och synliggörs. En viktig deli projektet är kompetensutveckling på kulturmiljöområdet för såväl verksammainom skogen som lokalbefolkning och andra intressenter. För attmiljökvalitetsmålet Levande skogar, delmålet om skydd för kulturmiljövärden,skall uppnås krävs det ett fortsatt inventeringsarbete och en fortsattkunskapsuppbyggnad. Så kallade gröna jobb inom arbetsmarknadspolitiken ärav stor vikt i detta sammanhang.Utskottet delar regeringens uppfattning att det är angeläget att ettinventeringsunderlag över skogens kulturmiljövärden görs rikstäckande. Somanförs i skrivelsen är det en uppgift för i första hand ,, och de regionala museerna i enlighet medkulturmiljöområdets ansvarsfördelning att tillhandahålla relevantakunskapsunderlag och att svara för att skogens kulturmiljövärden tas tillvara genom rådgivning och information till skogsnäringen. Motion 2003/04:MJ23(m) yrkande 5 bör lämnas utan vidare åtgärd i den mån den inte tillgodosettsav vad som anförts.Utskottet har inhämtat att ()undersöker ca 350 rävar på förekomst av dvärgbandmask. Undersökningenvar inledningsvis riksomfattande, men tyngdpunkten har lagts på desydligare länen. Ingen dvärgbandmask har påvisats. SVA bedriver ocksåupplysning om risker med införsel av sjukdomar som är smittsamma frånhund till människa. Målgrupper är hundtidningar, hundklubbar, veterinäreroch den hundägande allmänheten. Ett viktigt syfte har varit att spridakännedom om behovet av skyddande avmaskning. SVA har också kontakt medvåra grannländer och följer även i övrigt frågan om dvärgbandmaskensutbredning. Utskottet föreslår att motion 2002/03:MJ400 (s) med det anföralämnas utan vidare åtgärd.SkogsvårdsorganisationenUtskottets förslag i korthetUtskottet instämmer i vad regeringen har anfört och avstyrker motioner omansvariga myndigheter för miljöfrågor i skogsbruket (s, m, fp, kd),uppdragsverksamhet (m) och s.k. gröna jobb i skogsmiljöer (v).Jämför reservationerna 41 (m), 42 (fp), 43 (kd, c), 44 (m) och 45 (v).SkrivelsenSkogsvårdsorganisationen består av , som är centralförvaltningsmyndighet för skogsfrågor, och skogsvårdsstyrelserna, för vilkaSkogsstyrelsen är chefsmyndighet. Skogsvårdsstyrelserna har funnits sålänge vi har haft en modern långsiktig skogspolitik i , dvs. sedanbörjan av 1900-talet.MotionernaI motion 2002/03:MJ424 (kd) yrkande 25 anförs att enligt nuvarande reglerprövar den skogliga myndigheten frågor enligt skogsvårdslagen medankommunerna kan ha rätt att pröva enligt . Förhållandet måsterättas till; skogsvårdslagen bör vara det lagrum som gäller i detta fall.Det har enligt motion 2002/03:N269 (m) yrkande 8 blivit tydligt att detinom administrationen utvecklats ett dubbelkommando i fråga om miljöfrågori skogen och skogsbruket. Även om det finns regioner där samarbetet mellanskogsvårdsstyrelsen, länsstyrelser och kommunerna kommit långt måste detvara en prioriterad fråga i skogs- och miljöpolitiken att samarbetet blirfullt tillfredsställande. När nu utreds blir det viktigt attklara ut att normal skogsskötsel regleras i skogsvårdslagen och inte imiljöbalken. En ansvarsfördelning bör enligt motion 2003/04:MJ24 (fp)yrkande 11 klargöras mellan skogsvårdsorganisationen ochlänsstyrelserna/. och skogsvårdsstyrelserna är ensektorsansvarig myndighet. Det är av största vikt att denna myndighet fårbestå som en fristående myndighet. Enligt motion 2003/04:MJ218 (s) börskogsvårdstyrelserna ha hela tillsynsansvaret för skogsbruket. För en tidsedan beslutade regeringsrätten att kommun har rätt att ta ut enavgift för tillsyn av skogsbruksåtgärderna avverkning, dikning ochmarkberedning. Kommunen har därmed ett delat tillsynsansvar medskogsvårdsstyrelsen.Genom att ändra i och ge skogsvårdsstyrelserna tillsynsansvaretför även de skogsbruksåtgärder som enligt betraktas sommiljöfarlig verksamhet kommer servicen att bli bättre till medborgarna ochskogsägarna.I motion 2003/04:MJ22 (v) yrkande 5 anförs i fråga om att utveckla verksamhetsom ger fler s.k. gröna jobb i skogsmiljöer att finns ett samarbetemellan skogsvårdsstyrelserna och länsarbetsnämnderna. harredovisat flera förslag på verksamheter som kan bidra till att skogensoch naturmiljöns centrala roll i ett uthålligt samhälle kan tas till vara.I fråga om skogsvårdsorganisationens affärsverksamhet anförs i motion2003/04:MJ23 (m) yrkande 8 att det är olyckligt om en statligt ägd aktörsäljer tjänster på en öppen marknad i konkurrens med privata aktörer,särskilt om aktören har ett myndighetsansvar.Skogsvårdsorganisationensuppdragsverksamhet faller in under dessa kriterier. Skogsvårdsorganisationenbör inte ha annan verksamhet än myndighetsuppgifter.Utskottets ställningstagandeSkogsvårdsmyndighetens grundläggande uppgift är att göra en lämpligavvägning mellan de två jämställda skogspolitiska målen: produktionsmåletoch miljömålet. Myndighetens verksamhet är därför ett av de viktigastemedlen i skogspolitiken. Verksamheten bygger på att i direkt kontakt medskogsägarna föra ut och förankra skogspolitiken genom rådgivning, information,uppdragsverksamhet och sådan tillsyn som syftar till att den skogspolitiskalagstiftningen följs. Bredden hos skogsvårdsorganisationens verksamhetliksom den direkta personliga kontakten mellan myndighetens anställda ochde enskilda skogsägarna är unik, framför allt i ett internationelltperspektiv.Med det skogspolitiska beslutet blev behovet av en lokalt förankradmyndighet med stor bredd tydligare. Den avreglerade politiken, som i högregrad bygger på frivillighet, ställer större krav på skogsägarnas egnakunskaper och engagemang i sitt skogsbrukande. Ambitionen i de skogspolitiskamålen är högre än skogsvårdslagens krav. För att skogspolitikens mål skalluppfyllas är därför rådgivning och kunskapsuppbyggnad hos skogsägarnaviktigare . Detta kräver fortsatt förtroendefulla kontaktermed skogsägarna och lokal kännedom om skogstillståndet hos de anställdapå skogsvårdsmyndigheten.Regeringsrätten anförde i dom (RÅ 2003 ref. 63) attföryngringsavverkning och de anslutande åtgärderna markberedning ochskyddsdikningkan medföra ökat läckage av framför allt i marken naturligt förekommandekväve till grund- och ytvatten. Det förhållandet att det är fråga omnaturligt i marken förkommande ämnen som tillförs grundvatten och närbelägnavattenområden genom läckage - och inte om främmande ämnen som på annatsätt tillförs vattnet - kan inte innebära annat än att tillförseln måstebetraktas som förorening av vattnet om det leder till olägenheter.