bet · GR01BOU7 · 2004-03-25 00:00:00 — Mobiltelefonmaster och buller i planeringen m.m. SammanfattningI detta betänkande behandlar utskottet 88 motionsförslag som gäller frågorom fysisk planering. Förslagen är från den allmänna motionstiden 2003.Utskottets behandling är framför allt inriktad på frågor om mobiltelefonmasteroch buller.Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden.Till betänkandet har fogats fyra reservationer och två särskilda yttranden.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Lokalisering av mobiltelefonmaster m.m.Riksdagen avslår motionerna 2003/04:So344 yrkande 5, 2003/04:MJ398 yrkande5, 2003/04:MJ404 yrkande 8, 2003/04:Bo206 yrkandena 1-4, 2003/04:Bo222yrkandena 1-3, 2003/04:Bo237, 2003/04:Bo256 yrkandena 2 och 3, 2003/04:Bo259yrkandena 1, 2 och 4-6, 2003/04:Bo262 yrkandena 1-3, 7 och 8, 2003/04:Bo292och 2003/04:Bo296 yrkandena 2, 3 och 5.Reservation 1 (v)Reservation 2 (mp)2. Boende och buller m.m.Riksdagen avslår motionerna 2003/04:MJ401 yrkande 14, 2003/04:Bo201,2003/04:Bo219 yrkandena 1-3 och 6, 2003/04:Bo254 yrkande 8 och 2003/04:Bo264yrkandena 1-4.Reservation 3 (m, fp, kd, c)3. Moratorium avseende vissa externa handelsetableringarRiksdagen avslår motionerna 2003/04:Bo213, 2003/04:Bo216 yrkandena 1 och2 och 2003/04:Bo268 yrkande 6.Reservation 4 (v, mp)4. Övriga frågorRiksdagen avslår motionerna 2003/04:Ju445 yrkande 5, 2003/04:L353 yrkande4, 2003/04:Sf402 yrkandena 23 och 25, 2003/04:Kr285 yrkande 5, 2003/04:Kr385yrkande 1, 2003/04:Ub395 yrkande 2, 2003/04:MJ404 yrkande 6, 2003/04:MJ432yrkandena 9 och 10, 2003/04:MJ474 yrkande 21, 2003/04:N248 yrkande 3,2003/04:N325 yrkande 4, 2003/04:A302 yrkande 19, 2003/04:Bo204 yrkandena1 och 2, 2003/04:Bo217, 2003/04:Bo221, 2003/04:Bo225 yrkandena 2 och 4,2003/04:Bo245, 2003/04:Bo254 yrkandena 4 och 5, 2003/04:Bo255 yrkande 1,2003/04:Bo258 yrkandena 9, 10, 13 och 14, 2003/04:Bo260 yrkandena 1, 3och 5, 2003/04:Bo261 yrkande 2, 2003/04:Bo263 yrkandena 16, 26, 28 och 30,2003/04:Bo268 yrkandena 1-5 och 7, 2003/04:Bo285, 2003/04:Bo288 och2003/04:Bo295 yrkande 2.Stockholm den 25 mars 2004På bostadsutskottets vägnarGöran HägglundFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (), OweHellberg (v), (), (), de (), (), (), (), LarsTysklind (fp), (), (), (), (), (), (), () och ().Utskottets övervägandenLokalisering av mobiltelefonmaster m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om lokalisering av mobiltelefonmasterm.m. Jämför reservationerna 1 (v) och 2 (mp).InledningLiksom vid tidigare års behandling av motioner i dessa frågor kan utskottetkonstatera att tillgängliga uppgifter pekar på att ett stort antal masteroch andra anläggningar för mobiltelefoni m.m. torde komma att uppförasunder . Åtgärder bör därför vidtas så att effekterna avutbyggnaden minimeras med avseende på bl.a. natur- och kulturvärden,stadsmiljö och inte minst på människor.MotionernaFlera motioner innehåller yrkanden om att försiktighetsprincipen skalltillämpas i olika sammanhang. Motionärerna anser att principen skalltillämpas vid all planering och installation - motion 2003/04:So344 (c)yrkande 5, vid rekommendation om bosättning och vistelse i närhet avelektromagnetiska fält - motion 2003/04:MJ398 (mp) yrkande 5, vid planeringav stadsmiljön - motion 2003/04:Bo237 (mp), vid prövning enligt PBL avutbyggnad av 3G-master - motion 2003/04:Bo256 (c) yrkande 2, vid uppsättningav och basstationer för mobiltelefoni - motion 2003/04:Bo259 (mp)yrkande 4 respektive vid varje tillståndsprövning för och basstationerför - motion 2003/04:Bo262 (mp) yrkande 3.I ovan nämnda motion 2003/04:Bo256 (c) yrkande 3 förespråkas även inrättandeav lågstrålande zoner i varje kommun. Motion 2003/04:Bo262 (mp) innehållerförslag om samma sak i varje län (yrkande 1) och tilläggsdirektiv tillPBL-kommittén om reglering av lågstrålande zoner (yrkande 2). I motion2003/04:So344 (c) yrkande 5 förespråkas även införande av strålningsfriazoner. Motion 2003/04:Bo259 (mp) innehåller även förslag om sänktagränsvärden för elektromagnetisk strålning från basstationer (yrkande 2),utarbetande av rekommendation om säkerhetsavstånd till och sändareför mobiltelefoni (yrkande 5) samt mätning av strålning och övervägandeom säkerhetsavstånd för basstationer och för UMTS-systemet (yrkande6).Några motioner tar upp frågor om bygglov och bygganmälan. Sålunda ställermotionärerna bakom motion 2003/04:Bo222 (v) krav på bygganmälan avseendebasstationer och antenner (yrkande 2) och på bygglov för alla typer avsändningsmaster (yrkande 3). Förslag om bygglovplikt för alla basstationerför mobiltelefoni lämnas i motion 2003/04:Bo259 (mp) yrkande 1. Motionärernaföreslår i motion 2003/04:Bo292 (s, mp) obligatorisk bygglovsplikt föralla radiomaster med mer än räckvidd. I motion 2003/04:MJ404 (m)yrkande 8 förordar motionärerna stopp för möjligheten att ansöka om bygglovpå annans mark utan markägarens samtycke.Två motioner behandlar samordningsfrågor. I motion 2003/04:Bo206 (kd)yrkande 4 finns krav på mellankommunal samordning av lokaliseringen av3G-mobiltelefonmaster. I motion 2003/04:Bo296 (s) yrkande 3 uppmärksammasbehovet av samordnad användning av mobiltelefonimaster genom ett förslagom uppföljning av den möjlighet till samordning av som ges i lagen(2003:389) om elektronisk kommunikation.Flera motioner innehåller förslag som bl.a. syftar till att allmänheteni större utsträckning skall få information om till vilka platser sommobiltelefonmaster eller antenner m.m. har lokaliserats. I motion 2003/04:Bo206(kd) föreslås kommuntäckande planer för mobiltelefonmaster (yrkande 1)samt ställs det krav på information om mobiltelefonmaster (yrkande2) och redovisning av strålningsvärden vid basstationer (yrkande 3). Motion2003/04:Bo222 (v) yrkande 1 innehåller förslag om rätt till en samladinformation om var alla , antenner och basstationer är placerade.Motionärerna bakom motion 2003/04:Bo262 (mp) yrkande 8 föreslår kartläggningav befintliga och planerade basstationer och sändare för mobiltelefoni.Slutligen lämnas i motion 2003/04:Bo296 (s) yrkande 2 förslag på kommunalredovisning av befintliga och planerade mobiltelefonimaster.Avslutningsvis behandlar två motioner frågor om elsanering av offentligalokaler m.m. I motion 2003/04:Bo262 (mp) yrkande 7 finns förslag om attmedel tillförs för elsanering av offentliga lokaler, arbetsplatseroch bostäder för att hjälpa och rehabilitera individer med konstateradeelskador och elöverkänslighet. Motion 2003/04:Bo296 (s) yrkande 5 förespråkaröverväganden om elfria zoner i offentliga byggnader (t.ex. sjukhus) föratt möjliggöra vistelse för elöverkänsliga.BakgrundMiljökvalitetsmålI beslutade att bl.a. införa det nationellamiljökvalitetsmålet Säker strålmiljö (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6,rskr. 1998/99:183). Detta miljökvalitetsmål innebär bl.a. att människorshälsa och den biologiska mångfalden skall skyddas mot skadliga effekterav strålning i den yttre miljön. I enlighet med de riktlinjer som därvidantogs beslutade om ett antal delmål förmiljökvalitetsmålet (prop. 2000/01:130, bet. 2001/02:MJU3, rskr. 2001/02:36).Som delmål angavs bl.a. att riskerna med elektromagnetiska fält kontinuerligtskall kartläggas och nödvändiga åtgärder vidtas i takt med att eventuellarisker identifieras. Regeringen bedömde därvid att kunskapsläget omelektromagnetiska fält bör förbättras genom forskning för att få underlagtill nödvändiga insatser.Miljöbalkens försiktighetsprincip m.m.I 2 kap. (MB) återfinns bl.a. vissa allmänna hänsynsregler.Av störst intresse i nu aktuellt sammanhang är 2 kap. 3 § MB där det angesförsiktighetsmått m.m. som alla som bedriver eller avser att bedriva enverksamhet eller vidta en åtgärd skall iaktta för att motverka skadoreller olägenheter för människors hälsa och miljö. Denna bestämmelse kallasofta för försiktighetsprincipen.Hänsynsreglerna är rättsligt bindande. De och således ävenförsiktighetsprincipenfår betydelse bl.a. genom att det vid tillståndsprövning enligt MB kanmeddelas villkor som bygger på dessa regler. De kan också läggas tillgrund för förelägganden och förbud enligt MB (tillsynsverksamhet).Verksamheter m.m. som inte är tillståndspliktiga enligt MB underkastasnormalt sett inte en prövning mot MB:s allmänna hänsynsregler i sambandmed tillståndsprövningen. Detta kan dock bli fallet vid tillsynsverksamhet.Beträffande vilka verksamheter som är tillståndspliktiga enligt MB finnsdet skäl att inledningsvis peka på att det i 9 kap. 1 § MB ges enlegaldefinition av miljöfarlig verksamhet. Med miljöfarlig verksamhet avsesenligt denna definition bl.a. användning av mark, byggnader elleranläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom buller,skakningar, ljus, joniserande eller icke-joniserande strålning ellerannat liknande. Med olägenhet för människors hälsa avses störning somenligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt ochsom inte är ringa eller helt tillfällig (9 kap. 3 § MB). Med icke-joniserandestrålning avses optisk strålning, radiofrekvent strålning, lågfrekventaelektriska och magnetiska fält och ultraljud eller annan till sin biologiskaverkan likartad strålning (2 § strålskyddslagen [1988:220]). Bestämmelsernai 9 kap. 6-8 §§ MB innehåller bemyndigande för regeringen att meddelaföreskrifter om tillstånds- och anmälningsplikt för miljöfarlig verksamhetoch om prövningsmyndigheter. Med stöd av detta bemyndigande har regeringenutfärdat förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskyddvari bl.a. anges i vilken omfattning som miljöfarliga verksamheter m.m.är tillståndspliktiga enligt MB.Varken för mobiltelefonmaster eller starkströmsledningar, som tas upp ien av motionerna, har det i denna förordning förskrivits tillståndsplikt.Beträffande de sistnämnda kan tilläggas att de tillståndsprövas enligtellagen (1997:857). prövar ansökningar om tillståndför byggande eller användande av sådana ledningar.I detta sammanhang bör det även framhållas att den som bedriver elleravser att bedriva miljöfarlig verksamhet får ansöka om tillstånd tillverksamheten enligt MB även om det inte krävs tillstånd (9 kap. 6 § MBtredje stycket). Härigenom kan verksamheten vid tillståndsprövningen bliunderkastad prövning enligt 2 kap. MB. Det bör även påpekas att ett mindreantal verksamheter är underkastade tillståndsplikt enligt såväl särskildlag som MB.Det finns också regler i (PBL) som i väsentligaavseenden styr möjligheterna att uppföra byggnader och andra anläggningar.Således ställs det bl.a. krav på att anläggningar skall utformas på ettsätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden ochtill natur- och kulturvärdena på platsen. Det ställs även krav på attbebyggelse lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyntill bl.a. de boendes och övrigas hälsa. Om utförandet av en anläggningkräver att det upprättas en detaljplan krävs normalt också enmiljökonsekvensbeskrivning.Här kan vidare nämnas att det i detaljplaner får meddelas bestämmelser omskyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen och, omdet finns särskilda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genomluftförorening, buller, skakning, ljus eller annat liknande som omfattasav 9 kap. MB (miljöfarlig verksamhet).Bestämmelserna i 2 kap. MB är dock inte tillämpliga vid planläggning ellerbygglovsprövning enligt PBL.De myndigheter som lämnar tillstånd till verksamhet enligt annan särskildlag (än MB) skall vid sin tillståndsgivning normalt enbart följa bestämmelsernaenligt den särskilda lagen. skall således endast ide fall och i den omfattning den särskilda lagen hänvisar till MB tillämpaföreskrifter som finns i MB i sin tillståndsgivning. Avsikten är dock,som ovan har antytts, att MB och annan lagstiftning skall tillämpasparallellt (se 1 kap. 3 § första stycket MB). I vissa fall gäller emellertidbara den speciella lagstiftningen (se 1 kap. 7 § MB). Parallelliteteninnebär bl.a. att verksamheter m.m. som inte har tillståndsprövats enligtMB i de flesta fall kan bli föremål för ingripanden med stöd av MB vidtillsynsverksamhet.Verksamheter som inte har tillståndsprövats enligt MB kan alltså, somnyss har nämnts, komma att prövas mot MB i ett tillsynsärende. Ävenverksamheter vilka har tillståndsprövats enligt MB kan bli föremål föringripanden från tillsynsmyndighet. I dessa fall är möjligheterna tillingripanden dock något begränsade (se 24 kap. 1 § MB).En tillsynsmyndighet kan om övriga förutsättningar är uppfyllda (se ovan)meddela de förelägganden och förbud som behövs för att stadgandena i MB(t.ex. försiktighetsprincipen) skall efterlevas. Det sistnämnda följer av26 kap. 9 § MB.Under förra uppmärksammades utskottet på två tillsynsärendensom gäller elektromagnetiska fälts inverkan på omgivningen. De två ärendenagällde påverkan från starkströmskablar. I det ena fallet föreladetillsynsmyndigheten (miljönämnden) verksamhetsutövaren att tillse attmagnetfältsnivån inte överskrider en viss nivå och i båda fallen föreladesverksamhetsutövarna att redovisa ett förslag till kontrollprogram förrespektive verksamhet. upphävde föreläggandet avseendebegränsning av magnetfältsnivån och fastställde besluten i övrigt. (SeLänsstyrelsen i läns beslut , dnr 25-28687-99och dnr 25-3963-00). Besluten överklagades till , miljödomstolen.Miljödomstolen fastställde med tillämpning av försiktighetsprincipenverksamhetsutövarnas skyldighet att upprätta ett förslag till kontrollprogram(innehållande bl.a. kartläggning av magnetfält och strömstyrka vid olikatidpunkter och förhållanden). Miljödomstolen fann det (i detfall det var uppe till prövning) inte vara motiverat att, som miljönämndenhade gjort, förelägga verksamhetsutövaren att begränsa magnetfältsnivån. (Se tingsrätts, miljödomstolen, domar i mål nr M87-01 och M 93-01). Målen överklagades till , ,som inte lämnade prövningstillstånd.Sammanfattningsvis kan sägas att den av utskottet skisserade bakgrundenger vid handen att alla verksamheter, med vissa undantag (se bl.a. 1 kap.7 § MB), på ett eller annat sätt är underkastade vad som kallasförsiktighetsprincipen (2 kap. 3 § MB).Som regelsystemet är uppbyggt skall alltså antingen tillståndsmyndigheteniaktta försiktighetsprincipen eller har tillsynsmyndigheten i många fallmöjlighet att ingripa med stöd av samma princip. Allt under förutsättningatt kunskapen på området och den aktuella verksamheten motiverar ettingripande.Här kan även tilläggas att MB innehåller bestämmelser om samråd. Genomregleringen i 12 kap. 6 § MB ställs det, i vissa fall, även krav på samrådför verksamheter som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt.En förutsättning är att verksamheten eller åtgärden kan komma att väsentligtändra naturmiljön. Samrådet skall ske med den myndighet som hartillsynsansvaret på området. Av motiven till denna del av framgårbl.a. att det kan vara motiverat att göra en anmälan för samråd viduppförande av radio- och telemaster.Särskilt om PBLEnligt PBL krävs bygglov för att uppföra en radio- eller telemast. Dettorde dock normalt sett inte krävas bygglov för att på en befintlig byggnadmontera en antenn. Om PBL föreskriver att det krävs bygglov för att uppföraen radio- eller telemast krävs i allmänhet även en bygganmälan. Bygglovbehövs även om det skulle ha beviljats ledningsrätt (se nedan) för masten.Planläggning får inte medverka till att miljökvalitetsnormer överträds.Lokalisering av bebyggelse skall ske till mark som är lämplig med hänsyntill de boendes och övrigas hälsa. Byggnader och bygglovspliktigaanläggningar skall placeras och utformas så att de eller deras användninginte medför fara eller betydande olägenheter för omgivningen. Vidplanläggning skall hänsyn också tas till förhållandena i angränsande kommuner.Kommunen är vidare skyldig att i samband med upprättande av förslag tillöversiktsplan och detaljplan samråda med bl.a. och andrakommuner som berörs av förslaget. Vidare skall kommunen bereda de myndigheteroch enskilda som har ett väsentligt intresse av förslaget tillfälle tillsamråd. Med stöd av bestämmelsen i 5 kap. 7 § första stycket 11 PBL tordeen kommun, om det föreligger särskilda skäl, kunna i detaljplan fastställavärden för elektromagnetisk strålning som inte får överskridas.Länsstyrelsen kan ingripa mot kommuners beslut angående detaljplaner ellerområdesbestämmelser om besluten kan befaras innebära att regleringen avsådana frågor om användningen av mark- eller vattenområden som angår flerakommuner inte har samordnats på ett lämpligt sätt. kan äveningripa mot bl.a. sådana beslut som kan befaras innebära att en bebyggelseannars blir olämplig med hänsyn till de boendes och övrigas hälsa (se 12kap. 1 § PBL).LedningsrättslagenLedningsrättslagen (1973:1144) ger vissa möjligheter för den som villutnyttja utrymme inom en fastighet för att dra fram en ledning. Ledningsrättger möjligheter mot fastighetsägarens vilja och kan, i varje fall omLedningsrättsutredningens förslag (i SOU 2002:83) genomförs, innefattarätt att uppföra . Liksom vid prövning enligt PBL tillämpas 2 kap.MB inte heller vid prövning enligt ledningsrättslagen. Enligt lagen fårdock en ledningsrätt inte upplåtas om ändamålet lämpligen bör tillgodosespå annat sätt eller olägenheterna av upplåtelsen från allmän eller enskildsynpunkt överväger de fördelar som kan vinnas genom den. Ledningsrätt fårinte heller upplåtas om olägenhet av någon betydelse uppkommer för allmäntintresse. Från det sistnämnda görs undantag för fall där upplåtelsen ärtill övervägande nytta från allmän synpunkt.Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikationLagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, som trädde i kraft den25 , innehåller bl.a. bestämmelser som innebär att en operatörmed ett betydande inflytande på en viss marknad skall kunna föreläggas ensamlokaliseringsskyldighet eller skyldighet om gemensamt utnyttjande vadavser t.ex. . Även andra operatörer kan föreläggas detta omskyldigheten krävs för att skydda miljö, folkhälsa eller allmän säkerhet ellerför att uppnå mål för fysisk planering. Så kan vara fallet när det saknasmöjlighet till genomförbara alternativa lokaliseringar. Som en allmängrundprincip anses gälla att skyldigheter som åläggs skall vara rimligaur tekniskt och ekonomiskt hänseende.Forskning m.m. angående strålningMiljö- och jordbruksutskottet har i betänkande 2003/04:MJU12 behandlatfrågor om icke-joniserande strålning med inriktning framför allt påmobiltelefoni inkluderande frågor om strålning från basstationer. Miljö-och jordbruksutskottet redovisar i betänkandet bl.a. forskningsrön ochrekommendationer som finns på området enligt följande.De internationella riktlinjer som har tagits fram av det internationellaexpertorganet International Commission on Non-Ionising Radiation Protection(ICNIRP) är baserade på en noggrann analys av all vetenskaplig litteratur(både värme- och icke-värmerelaterade effekter) och erbjuder med storasäkerhetsmarginaler skydd mot alla identifierade faror med energi frånradiofrekventa fält (RF-energi). Exponeringsnivåerna från mobiltelefonenför en användare är betydligt högre än från en basstation men ligger underinternationella riktlinjer. Helkroppsexponering för elektromagnetiskafält mellan 100 kHz och 10 GHz som leder till en ökad kroppstemperatur avmer än 1 o C kan innebära en risk för olika effekter som bl.a.beteendeförändringar. Denna exponering motsvarar ett SAR-värde på ca 4 W/kg förhela kroppen. Vid lokal exponering i huvudet över 100 W/kg har man påvisatlinsgrumlingar (grå starr) i ögonen på försöksdjur. Dessa etableradeeffekter utgör grunden för för radiofrekventafält. (För fält i andra frekvensområden finns motsvarande bedömningar. )Ett antal studier som har undersökt möjligheten av effekter på lägre nivåer(under sådana som åstadkommer dessa termiska effekter) har också utvärderatsav ICNIRP, men bedömningen var att resultaten från dessa för närvarandeinte kan utgöra en bas för ICNIRP:s rekommendationer.För det aktuella frekvensområdet () gäller enligt ICNIRP:srekommendationer följande gränser för exponering uttryckt i SAR:Yrkesmässig exponering Allmänhetens exponeringHelkropp 0,4 W/kg 0,8 W/kgBål, huvud 10 W/kg 2 W/kgExtremiteter 20 W/kg 4 W/kgDessa värden utgör medelvärden över varje massa, och över varjesexminutersperiod. Studier har visat att en exponering av 2 W/kg ihuvudregionen kan leda till en temperaturhöjning på ca 0,1 o C.De riktlinjer för allmänhetens exponering som föreslagits av ICNIRP harantagits av EU. Därigenom har EU uppmanat alla medlemsländer att utfärdarekommendationer i enlighet med dessa. ()har utarbetat rekommendationer i form av allmänna råd om begränsning avallmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (SSI FS 2002:3). Derekommendationer som utfärdats inom EU och SSI:s allmänna råd behandlarstrålning hos allmänheten. Den yrkesmässiga exponeringen regleras iArbetsmiljöverkets föreskrift AFS 1987:2. Denna är inte anpassad tillICNIRP:s rekommendationer från 1998.Inom WHO bedrivs det s.k. (Electro Magnetic Fields). Aktuellaslutsatser från innebär sammanfattningsvis följande: Ingenav de granskningar som utförts har kommit till den slutsatsen attexponering för RF-fälten från mobiltelefoner eller deras basstationerorsakar några negativa hälsoeffekter. Det finns dock kunskapsluckor somidentifierats för framtida forskning så att man skall kunna göra bättrehälsoriskbedömningar. Det kommer att ta ytterligare tid i anspråk attslutföra, utvärdera och offentliggöra de slutgiltiga resultaten angåendeeventuella hälsorisker för den RF-forskning som krävs för detta. Undertiden har WHO publicerat ett antal faktablad om strålning som finns pådess hemsida. Projektet beräknas vara slutfört med uppdatering avtvå kriterier, ett om lågfrekventa fält och ett omradiofrekventa fält.Rådet för arbetslivsforskning (, numera för arbetslivoch socialvetenskap, FAS) har på regeringens uppdrag studerat frågor medanknytning till icke-joniserande strålning från olika apparater. Den 30november 2000 redovisade rådet en forskningsöversikt och utvärdering avsåväl svenska som internationella forskningsresultat inom områdetelkänslighet och hälsorisker på grund av elektriska och magnetiska fält. Rådetkonstaterar bl.a. följande. Den samlade bedömningen av hälsoeffekter vidmobil telekommunikation, baserad på dagens kunskap, är att vetenskapligtstöd saknas för förekomst av ökad risk för ohälsa vid användning avmobiltelefon. Denna eller liknande slutsatser dras av i princip allainternationella utredningar och i mötesreferat som arbetsgruppen har tagitdel av. Ett antal ytterligare utredningar presenterades , bl.a. i , , , och av EU:s vetenskapsråd.I SSI:s rapport 2002:16, Epidemiologiska studier över mobiltelefoner ochrisken för cancer - en översikt, anges att det inte finnsbelägg för att mobiltelefoner utgör en risk för cancer samt att pågåendestudier bör ge ytterligare data om eventuella karcinogena (cancerframkallande)effekter från långvarig användning av mobiltelefoner.I juni 2002 tillsatte SSI ett internationellt expertråd som fick i uppdragatt följa forskningen inom EMF och dess påverkan på människors hälsa.Rådet skall ge SSI råd om det vetenskapliga underlaget beträffande sambandetmellan EMF och biologiska effekter. lämnade detinternationella expertrådet sin första rapport (dnr 00/1854/02). I rapportenhar expertgruppen gått igenom forskningsresultat som handlar om riskenför cancer hos mobiltelefonanvändare, strålningens påverkan påblod-hjärnbarriären och på stressproteiner i kroppen, s.k. heat shock proteins.Expertrådet diskuterar även () förslagtill försiktighetsåtgärder, Precautionary framework. Sammanfattningsvisanser expertrådet att inga nya genomgripande resultat kommit fram underde som förändrar nuvarande riskbedömningar inom de områdensom diskuteras. Slutsatserna från bl.a. den engelska Stewartrapporten ochden svenska gäller i allt väsentligt fortfarande. Rådetkonstaterar att ett intensivt forskningsarbete pågår i många länder ochatt ny kunskap successivt kommer att bli tillgänglig. Forskningsområdetär komplicerat och det är väsentligt att forskningsresultat kan upprepasav andra forskargrupper innan de accepteras.