bet · GR01FIU15 · 2004-05-04 00:00:00 — Med inlåning avses behållningar som är nominelltbestämda och tillgängliga för insättaren med kort varsel. Regeringen anseratt denna definition är relativt snäv och enkel att kringgå, t.ex. genomatt villkoren ändras så att fordringen inte är nominellt bestämd. Regeringenanför att huvudskälet för att reglera banker är att de är väsentliga förbetalningsväsendets funktion samt att det på grund av spridningseffekterfinns risk för att många banker fallerar . Risken för fallissemangberor bl.a. på egenskapen hos bankers skulder att vara mer eller mindreomedelbart uppsägbara. Ur detta perspektiv är det således mottagandet avmedel i kombination med en skyddsvärd verksamhet, nämligen betalningsförmedlingav visst slag, som medför intresset av att reglera den rörelse varimottagande av medel ingår. Regeringen konstaterar att det inte finns skälatt, med hänvisning till omsorg om stabiliteten i det finansiella systemet,förbehålla betalningsförmedlare rätten att ta emot medel.Regeringen anför vidare att det från konsumentskyddssynpunkt kan varamotiverat att reglera företag som tar emot medel. Insatta medel hos bankeromfattas av den statliga insättningsgarantin, vilket är viktigt urkonsumentskyddsintresset. Regeringen påpekar att det är tillräckligt att detfinns ett statligt garanterat alternativ för placering av sparande ochtransaktionsmedel. Alla alternativ behöver inte vara lika säkra.Konsumentskyddsskäl har anförts till stöd för att ge bankerna ensamrätt att taemot inlåning. Regeringen anser dock att all inlåning inte behöver behandlaspå samma sätt. Det samhällsekonomiska intresset av att det erbjuds ettsäkert alternativ medför alltså inte skäl för att förbehålla dem somtillhandahåller detta alternativ ensamrätt att ta emot medel.Regeringen konstaterar att konkurrensen på inlåningsmarknaden främjasgenom ett avskaffande av ensamrätten, vilket i sin tur får förmodasresultera i ett bredare produktutbud. Det kan förväntas att ett avskaffandeav ensamrätten kommer att medföra att det tillhandahålls inlåningstjänstersom är kopplade till selektiva betalsystem eller som inte alls har någonkoppling till betalningsförmedling. Starkare konkurrens och bredareproduktutbud medför att konsumenterna får ökad valfrihet och bättre servicetill lägre priser. Regeringen anser att konsumenterna bör ges möjlighetenatt vid sidan av säkra placeringsformer även kunna välja mindre säkraplaceringsalternativ.MotionernaI motionerna 2002/03:Fi281 och 2003/04:Fi292 av () påpekarmotionären att det bara finns några banker med fullskaliga kreditsortimentoch ett landsomfattande kontorsnät. Före den finansiella krisen i börjanav fanns det dubbelt så många banker. Antalet nischbanker harökat men de har mycket begränsade produktsortiment. De är i principinriktade på konsumentkrediter eller bostadslånefinansiering för enskildapersoner och hushåll och huvudsakligen koncentrerade till huvudstaden.Motionären påpekar att allt färre banker arbetar med att erbjuda landetsföretagare och landets företag krediter. Det är särskilt svårt för mindreföretag på landsbygden eller i vart fall utanför de större städerna.Motionären anser att det är ett hot mot landets tillväxt och att det skaparnya klyftor i landet.För samhällets del är inte utvecklingen acceptabel med färre kreditgivare,färre kreditkontor, färre kreditprodukter och färre som bekymrar sig omlandets viktiga företagsamhet. Motionären anser att regeringen bör övervägaatt vidta åtgärder som ökar mångfalden och konkurrensen bland kreditgivareoch förmår kreditinstituten att intressera sig för företagsamhet.I motion 2002/03:Fi239 av och (båda c) anförmotionärerna att med centraliseringen och koncentrationen inom banksektornunder senare år har hushållens och företagens sparkapital använts för attförstärka koncentrationen. Inte minst skogslänens överskottskapitalöverförs i allt högre utsträckning till storstäder i södra anser att det är en negativ utveckling. Det medverkar till attförstärka de allvarliga tendenserna till en regional klyvning av landet.Medan överskottskapital från skogslänen placeras i koncentrationsområdenahar hushåll och företag i samma skogslän svårt att få låna pengar förinvesteringar för bostadsbyggande och företagsutveckling. Motionärernapåpekar att de kommuner och regioner som har lokala finansinstitut, främstsparbanker, lättare får tillgång till riskvilligt investeringskapital förhushåll och företag. De lokala sparbankerna, ett åttiotal, finns i förstahand i södra och . Lokala sparbanker finns även iHälsingland och i men saknas i övrigt på de flesta håll i skogslänen.När det finns lokala banker har hushållen lättare att få låna för attbygga nytt på landsbygden och i småorterna, som de mindreföretagen runt om i bygderna har bättre möjligheter att få krediter för attkunna växa och utvecklas. En lokal bank underlättar för lokalbefolkningenatt avgöra hur de egna lokala resurserna bäst används. Det stimulerarframtidstron i bygden.Finansutskottets ställningstagandeUtskottet vill med anledning av motionerna framhålla att konkurrensen påinlåningsmarknaden främjas genom att inlåningsmonopolet avskaffas. Starkarekonkurrens och bredare produktutbud medför att konsumenterna får ökadvalfrihet och bättre service till lägre priser. Borttagandet av bankernasinlåningsmonopol öppnar dels för att kreditmarknadsföretag får möjlighetatt ta emot korta medel från allmänheten, dels för att andra företag,under vissa förutsättningar, får ta emot inlåning från allmänheten.Utskottet tillstyrker förslaget i propositionen att bankernas ensamrätt attta emot inlåning avskaffas. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna2002/03:Fi239 (c), 2002/03:Fi281 (s) och 2003/04:Fi292 (s).Tillståndspliktig finansieringsverksamhetUtskottets förslag i korthetUtskottet tillstyrker regeringens förslag om vad finansieringsrörelse skaomfatta och hur finansieringsrörelse ska definieras. Utskottet delar ocksåregeringens bedömning att man vid bestämmande av vilken verksamhet sombehöver regleras för att uppnå ett tillräckligt systemskydd bör utgå frånEG-rättens definition av kreditinstitut.PropositionenEnligt gällande bestämmelser får finansieringsverksamhet som huvudregeldrivas bara efter tillstånd av . Med finansieringsverksamhetavses näringsverksamhet som har till ändamål att lämna kredit, ställagaranti för kredit, förmedla kredit till konsumenter eller medverka tillfinansiering genom att förvärva fordringar eller upplåta lös egendom tillnyttjande.Det finns några undantag, t.ex. finansieringsverksamhet somdrivs av statlig eller myndighet,avser finansiering i samband med avsättning av tjänster som erbjuds ellervaror som framställs eller säljs av företaget - det gäller även om varornaeller tjänsterna framställs eller säljs av annat företag i samma koncerneller med annat nära samband och om medel för verksamheten inte anskaffasfrån allmänheten,tillgodoser finansieringsbehov endast inom en grupp näringsidkare medekonomisk intressegemenskap och om medel för verksamheten inte anskaffasfrån allmänheten.Regeringen föreslår att regleringen av finansieringsrörelse skaomfattakreditgivning,ställande av garanti för kredit,förvärv av fordringar i finansieringssyfte och upplåtande av lös egendomtill nyttjande i finansieringssyfte.Till skillnad från ska regleringen enligt regeringens förslag inteomfatta förmedling av krediter till konsumenter.Regeringen anför att det fordras tillstånd för förmedling av kredittill konsumenter. Skälet till att reglera kreditförmedling var skyddetför den enskilde konsumenten. Om kreditförmedling inte skulle omfattas avdet tillståndspliktiga området ansågs det finnas en risk för kringgåendeav tillståndskravet avseende kreditgivning till konsumenter. Regeringenanser att denna typ av konsumentskydd dock inte bör regleras här utan ikonsumentkreditlagen. Inom EU pågår ett arbete med ett nytt direktiv omkonsumentkrediter (KOM[2002] 443 slutlig). Det direktivförslag sompresenterats innehåller även regler för kreditförmedlare.Regeringen föreslår att finansieringsrörelse som huvudregel får drivasbara efter tillstånd av . Finansieringsrörelsen står dåunder inspektionens tillsyn. Med finansieringsrörelse avses rörelse ivilken ingår näringsverksamhet som har till ändamål att1. ta emot återbetalningspliktiga medel från allmänheten, direkt ellerindirekt via ett företag med vilket det finns ett nära samband och2. lämna kredit, ställa garanti för kredit eller i finansieringssyfteförvärva fordringar eller upplåta lös egendom till nyttjande (leasing).Närasamband ska anses finnas mellan företag som ingår i samma koncern ellerpå annat sätt har - genom gemensamt ägande, avtal eller liknande - sådansamhörighet att den ekonomiska utvecklingen för ägaren eller ett ellerflera av företagen är väsentligen beroende av utvecklingen i ett ellerflera av de andra företagen.Regeringen anför att det ställs förhållandevis låga krav för att någonska anses driva näringsverksamhet. Finansiell verksamhet som inte bedrivsregelmässigt eller endast utgör en obetydlig del av företagets rörelsebör inte omfattas av definitionen.Regeringen anser att den föreslagna utformningen av lagstiftningen intekan anses strida mot syftena med EG:s kreditinstitutsdirektiv. pekar på är det inte möjligt att göra auktoritativa uttalandenom innebörden av EG-rätten. Det faller ytterst på att göradetta. Det är emellertid nödvändigt och ofrånkomligt att den nationellalagstiftaren tar ställning till om den reglering som övervägs är förenligmed som ger ut obligationer och även ger vissa krediteri verksamheten uppfyller i rent formell mening EG:s kriterier förkreditinstitut. Att en sådan verksamhet alltid ska omfattas av den EG-rättsligaregleringen för kreditinstitut har dock knappast varit meningen. Ettföretag som inte tar emot medel från allmänheten löpande i anslutning tillsin normala icke-finansiella verksamhet och dessutom beviljar krediter åtkunder i den icke-finansiella verksamheten bör därför inte bedömas somett kreditinstitut.Ett företag som lämnar kredit och som indirekt lånar upp medel frånallmänheten bör anses driva finansieringsrörelse. Ett sådant företag börsåledes behandlas på samma sätt som ett företag som direkt lånar upp medelfrån allmänheten och lämnar kredit till ett annat företag.Regeringen gör bedömningen att det vid bestämmande av vilken verksamhetsom behöver regleras för att uppnå ett tillräckligt systemskydd är lämpligtatt som utgångspunkt ta EG-rättens definition av kreditinstitut, dvs.företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningareller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning.Varken kundskyddsskäl, risken för ekonomisk brottslighet eller konkurrensskälmotiverar någon annan utgångspunkt.Regeringen anför att regleringsmotiven från systemskyddssynpunkt är svagareoch otydligare för kreditförsörjningen än för betalningssystemet. Detfinns bl.a. svårigheter att närmare avgränsa den mest skyddsvärdaverksamheten.Regeringen anser att skiljelinjen mellan vilka finansieringsföretag somska regleras och vilka som kan lämnas utanför bör bestämmas utifråntydligare och mer vedertagna kriterier. En naturlig utgångspunkt är denverksamhet som drivs av företag som omfattas av kreditinstitutsdefinitioneni EG-rätten. Den fråga som då inställer sig är om de gränsdragningsproblemsom finns motiverar att all kreditgivning regleras och detta oavsett hurverksamheten finansieras.Det bör också beaktas att all reglering innebär kostnader. Regeringenanser att finansiella företag i möjligaste mån bör regleras som andraföretag. Det är angeläget att det reglerade området avgränsas så att detträffar de mest väsentliga verksamheterna. Denna väsentlighetsprincip ärsärskilt viktig för en effektiv tillsynsverksamhet, vars tyngdpunkt måsteligga i att kontrollera och upprätthålla systemstabilitet i meningenstabilitet i de tongivande instituten.Behovet av reglering kan emellertid inte bedömas enbart med hänsyn tillsystemstabilitetsskäl. Regeringen anser att hänsyn även bör tas tillbehovet av kundskydd, risken för ekonomisk brottslighet och regleringenseffekt på konkurrensen.För att kunna göra ett medvetet val är det naturligtvis viktigt att kundenkan informera sig om ifall en kreditgivare eller annan finansiär är ettreglerat eller oreglerat institut. och Bankföreningenanför att den omständigheten att företag som anmält sin verksamhet tillinspektionen kommer att registreras i inspektionens register över finansiellainstitut kan ge intrycket av att verksamheten är godkänd och står undermyndighets kontroll.Regeringen påpekar att anmälningsskyldighet med åtföljande registreringi dag sker av företag som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattningeller ägnar sig åt betalningsöverföring. Regeringen utgår från attFinansinspektionen kan klargöra att registreringen hos inspektionen inteinnefattar någon prövning av företagets kvalitet samt att den begränsadekontroll som sker inte avser annat än företagens efterlevnad avpenningtvättslagstiftningen och att ägare och ledning inte har gjort sigskyldigatill viss misskötsamhet eller brottslighet.Det finns ett relativt omfattande regelverk - t.ex. konsumentkreditlagenoch lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare - som syftar till attstärka konsumenters och andra kunders ställning, och reglerna är tillämpligapå hela det finansiella området. Regleringen av kreditgivning tillkonsumenter är betydligt mer heltäckande än motsvarande reglering förnäringsidkare. Detta ska ses mot bakgrund av att konsumenterna är den kategorisom i allmänhet bedöms ha det största skyddsbehovet.Det råder inget tvivel om att ett gott konsumentskydd är viktigt när detgäller finansiella tjänster såsom krediter och liknande. Konsumentskyddetbör dock enligt regeringen i första hand tas om hand av den civil- ochmarknadsrättsliga regleringen.Regeringen anser att risken för ekonomisk brottslighet inte motiverar envidare reglering av kreditgivande företag än den som följer avtillämpningsområdet för EG:s kreditinstitutsdirektiv.Finansutskottets ställningstagandeUtskottet anser i likhet med regeringen att regleringen av finansieringsrörelseska omfatta kreditgivning, ställande av garanti för kredit och förvärv avfordringar i finansieringssyfte och upplåtande av lös egendom till nyttjandei finansieringssyfte.Utskottet anser också i likhet med regeringen att definitionen ska omfattakreditgivning som kombineras med mottagande av återbetalningspliktigamedel från allmänheten. Utskottet anser också att förslaget inte kan ansesstrida mot syftena med EG:s kreditinstitutsdirektiv.Utskottet delar regeringens bedömning att man vid bestämmande av vilkenverksamhet som behöver regleras för att uppnå ett tillräckligt systemskyddbör utgå från EG-rättens definition av kreditinstitut. Utskottet anseratt varken kundskyddsskäl, risken för ekonomisk brottslighet ellerkonkurrensskäl motiverar någon annan utgångspunkt.Undantag från tillståndspliktenFinansiering av varor och tjänsterUtskottets förslag i korthetUtskottet tillstyrker regeringens förslag att tillstånd att drivafinansieringsrörelse inte behövs för företag som ger krediter till kunder somköper det egna bolagets varor och tjänster.Utskottet anser dock att undantaget bör utvidgas till att avse ävenkrediter som ges till kunder till andra bolag inom koncernen för köp avdessa bolags varor och tjänster. Utskottet anser att undantaget i dennadel behöver analyseras ytterligare. Utskottet föreslår därför att berördaföretag får fortsätta att bedriva verksamhet t.o.m. den 30 juni 2006.PropositionenRegeringen föreslår att tillstånd att driva finansieringsrörelse intebehövs för ett företag somtillhandahåller finansiering i samband med avsättning av tjänster somerbjuds, ellervaror som framställs eller säljs av företaget.Regeringen anför att försäljning av varor eller tjänster där köparen medgesanstånd med att betala är en form av finansiering. Det är dock intekreditgivning enligt definitionen av finansieringsrörelse i lagen om bank-och finansieringsrörelse och det krävs därför inte tillstånd. Regeringenföreslår därför inte något särskilt undantag för denna typ av betalningsanstånd.Regeringen föreslår att nuvarande bestämmelse förs över till den nya lagen.Den innebär att tillstånd inte krävs för finansieringsverksamhet sombestår av finansiering av produkter som tillverkas eller säljs av företaget.Undantaget gäller även om medel för verksamheten anskaffas från allmänheten.Enligt gällande bestämmelser görs också undantag för finansiering i sambandmed avsättning av tjänster som erbjuds eller varor som framställs ellersäljs av ett annat företag i samma koncern. Detta undantag gäller dockenbart om medel för verksamheten inte anskaffas från allmänheten.SkrivelseEricsson Treasury Services Aktiebolag () har inkommit med enskrivelse. påpekar att förslaget riskerar att leda till en längregående reglering än . Om det genomförs kommer det att leda till ökadeoch onödiga begränsningar och svårigheter för svenska företag att avsättaprodukter i konkurrens med företag i andra länder med oftast mer begränsadreglering. anför vidare att bolaget har ett separatkundfinansieringsbolag,som har till uppgift att ge krediter till vissa av Ericssonkoncernenskunder för finansiering av köp av produkter och tjänster.Bakgrunden till att erbjuder kundfinansiering är bl.a. att en delav koncernens kunder inte har tillgång till kapital- och bankmarknaden.Under beredningen av ärendet har företrädare för , ochIndustrins finansförening m.fl. träffat representanter för partierna ifinansutskottet.Finansutskottets ställningstagandeUtskottet tillstyrker regeringens förslag att tillstånd inte krävs förbolag som ger kredit till kunder som köper bolagets egna varor ellertjänster.Under beredningen av ärendet har framförts att undantaget bör utvidgastill att avse även då krediter ges till kunder till andra bolag inomkoncernen för köp av dessa bolags varor och tjänster. omfattas intedenna verksamhet av tillståndsplikt - om inte medlen lånas upp frånallmänheten. Enligt regeringens förslag omfattas ingen finansieringsverksamhetav tillstånd om medel för verksamheten inte lånas upp från allmänheten.Däremot krävs det tillstånd om upplåningen sker indirekt från allmänheten,t.ex. via en internbank. Regeringens förslag innebär således att om enkoncern har ett separat kundfinansieringsbolag som lånar ut till kundertill andra bolag inom koncernen och kundfinansieringsbolaget lånar uppmedel indirekt från allmänheten via en internbank, gäller inte lagensundantag från tillståndsplikt för finansieringsrörelse förkundfinansieringsbolaget.Det har framförts av företrädare för m.fl. att undantaget somfinns möjliggör att kundkreditverksamheten inom en koncern kancentraliseras och effektiviseras. Det har vidare påpekats av attdet är ologiskt att undanta kreditgivning som sker till kunder i sammabolag som det som säljer varorna men inte ifall kreditgivningen samlas iett gemensamt bolag.Utskottet konstaterar att om dagens system behålls möjliggör det enfortsatt effektiv hantering av kundkrediter inom industriella koncerner.Det underlättar också för företagen att ordna med kundkrediter, som är enviktig förutsättning vid försäljning av varor och tjänster. I propositionenfinns ingen redogörelse för hur frågan regleras i andra länder. Det hargjorts gällande av ovan nämnda företag att förslaget eventuellt innebären konkurrensbegränsning för svenska företag. Utskottet anser, med hänsyntill vad som anförts, att mycket talar för att tills vidare behållanuvarande tillämpning. Utskottet anser dock att regeringen ytterligare böranalysera frågan, bl.a. är det osäkert om det är förenligt med EG-rätten.Utskottet föreslår därför att en bestämmelse införs, i lagen om införandeav lagen om bank- och finansieringsrörelse, som innebär att berörda företagfår fortsätta att bedriva verksamhet med stöd av bestämmelsen t.o.m. den30 . Utskottet anser att regeringen före denna tidpunktbör återkomma till med ställningstagande och förslag rörandedessa företags verksamhet efter detta datum.InternbankerUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att en internbank i en koncern, som inte har somhuvudsakligt ändamål att driva finansiell verksamhet, undantas fråntillståndsplikt för finansieringsrörelse oavsett om det lånemottagandekoncernbolaget vidareutlånar eller inte. Utskottets förslag avviker därmedfrån regeringens förslag som innebär att internbanken undantas fråntillståndsplikt bara om det mottagande bolaget inte vidareutlånar.PropositionenRegeringen föreslår att tillstånd att driva finansieringsrörelse intebehövs för ett företag som med medel som mottagits från allmänheten barafinansierar andra företag som ingår i samma koncern eller motsvarandeutländska företagsgrupp, om inte finansieringen avser ett företag somägnar sig åt kreditgivning eller annan kreditliknande verksamhet.Banklagskommitténs förslag innehåller inte någon motsvarande bestämmelse.Förslaget i promemorian Reformerade bank- och finansieringsrörelseregler(Ds 2002:5) överensstämmer i huvudsak med regeringens.Regeringen anför att det är vanligt att industriföretag ingår i en koncernoch att man väljer att koncentrera den finansiella verksamheten till ettenda företag (s.k. internbank) inom koncernen. Internbankens uppgifter ärkreditgivning till företagen inom koncernen som finansieras bl.a. genomutgivande av obligationer. Kreditgivningen som internbanken ägnar sig åtär enbart en följd av att övriga koncernföretag inte sköter sin egenupplåning utan låter uppgiften utföras av internbanken. Dess verksamhethar inte någon självständig betydelse vid sidan av koncernens samladeverksamhet utan är enbart ett resultat av den valda organisatoriskastrukturen.Regeringen anför vidare att förslaget innebär att det inte görs undantagfrån tillståndsplikten för ett företag som tar emot återbetalningspliktigamedel från allmänheten och som lämnar kredit till ett annat koncernföretagsom i sin tur ägnar sig åt kreditgivning, leasing eller liknande. Regeringenanser - till skillnad mot och Svenskt Näringsliv- att detta inte är att gå för långt. Regeringen påpekar att det ur ettkreditförsörjningsperspektiv visserligen kan uppfattas som tillräckligtatt reglera det kreditgivande företaget. Genom att det kreditgivandeföretaget står under tillsyn skyddas också investerarna i det upplånandebolaget. Det är emellertid enligt regeringen inte rimligt att en centraldel av verksamheten undandras tillsynen genom att verksamheten delas uppi två bolag. Det är inte tillräckligt att det upplånande bolagets verksamhetfaller under den föreslagna lagen om inlåningsverksamhet.Om en internbank löpande finansierar ett företag som har tilländamål att lämna kredit, fordras tillstånd. Detta motiveras med att ominternbankens och det kreditgivande företagets verksamhet hade bedrivitsi ett och samma bolag hade hela verksamheten stått under tillsyn. Sakenbör enligt regeringen inte bedömas annorlunda enbart för att verksamhetenhar delats upp mellan två olika bolag.Regeringen anför att ett alternativ skulle vara att göra skillnad mellanfinansiella och icke-finansiella koncerner och föreskriva att tillståndför det upplånande bolaget inte behövs om det utgör en del av enicke-finansiell koncern. Finansiell verksamhet som endast utgör en mindre delav en icke- finansiell koncern kan vara förhållandevis stor i jämförelsemed motsvarande verksamhet i enskilda företag. Hade den verksamheten legati ett och samma bolag hade den dessutom i sin helhet varit tillståndspliktig.Att göra skillnad mellan finansiella och icke-finansiella koncernerframstår därför enligt regeringen inte som en bra lösning.Regeringen anser att det bör vara möjligt att organisera verksamheten ien koncern så att det kreditgivande bolaget sköter sin egen upplåning,eventuellt med stöd av internbanken. En annan lösning är att ett annatbolag än internbanken sköter upplåningen.