bet · GR01UU17 · 2004-04-29 00:00:00 — Utgående från de beslut somfattades i började man utvecklaförmåga att bemöta nya slag av hot mot säkerheten.I antogs ett nytt militärt koncept förförsvaret mot terrorismen, där de uppgifter somskisserats för Nato närmast gäller reducering avsårbarheten hos de objekt som lätt kan bli föremålför terrorism samt hjälp till de civilamyndigheterna efter en terrorattack.I beslutades också att en utredning gällandealliansens missilförsvar skulle göras (Nato MissileDefence Feasibility Studie). I utredningen skallbåde skyddet av Natotrupperna på operationsområdetoch skyddet av Natomedlemsländernas territorium ochbefolkning mot missilhotet undersökas. Centralt ärockså ländernas bindning till de inalles fempågående utvecklingsprojekten gällande CBRN(Chemical, Biological, Radiological and Nuclear),dvs. skyddsverksamheten och till stödet förverksamheten vid Natos central förmassförstörelsevapen (Nato Weapons of ). I Natos planering för civilberedskap (Civil Emergency Planning, CEP) betonassärskilt utvecklandet av befolkningsskyddet motverkningarna av kemiska och biologiska vapen.Pragmötet gav Natos organ i uppgift att bereda enny kommandostruktur för alliansen anpassad tillläget efter . Förutom reformen avkommandostrukturerna är också utvecklandet avresurserna av central betydelse. Den förändradeomvärlden förutsätter en militär prestationsförmågasom är smidigare och tekniskt mera avancerad än dennuvarande och som vid behov kan användas utanföralliansens eget område. Ett av de viktigastebesluten vid toppmötet i var också attmedlemmarna band sig för det nya programmet förutvecklande av resurser (CapabilitiesCommitment, PCC). Syftet med detta program är atteffektivera resursarbetet genom att få särskilt deeuropeiska allierade att satsa på vissa centralaresurser och att dra nytta av de multilateralaprojekten.En väsentlig del av utvecklandet av Natos militäraförmåga är utvecklandet av snabbinsatsstyrkor: NATOResponse Force, NRF. NRF kommer att stå i Natoshögsta beredskap (). Enligt planernaskall totalnumerären för dess styrkepool vara över20 000 militärer jämte luft- ochsjöstridskraftskomponenter, och från poolen kan enför de enskilda uppgifterna lämplig truppsammanställas. Arméns andel planeras utgöra enstyrka på ca 5 000 man.Det arbete gällande resursåtaganden som utförsinom Nato harmoniseras och koordineras så långt sommöjligt med motsvarande arbete inom EU, eftersom deti mångt och mycket är fråga om samma medlemsländeroch bägge organisationerna har likartade mål när detgäller att utveckla de militära resurserna.Uppmärksamhet fästs särskilt vidlångdistanstransportkapaciteten, lednings-, signal-och spaningssystemen, skyddet mot verkningarna avmassförstörelsevapen samt underhållskapaciteten.I resolutionen från toppmötet i konstaterasockså att Nato och EU har gemensamma strategiskaintressen samt ges erkännande åt det väl fungerandesamarbetet vid krishanteringsoperationerna påBalkan. Ett centralt drag i Nato-EU-samarbetet ärEU:s möjlighet att vid verkställandet av militärakrishanteringsoperationer stödja sig på Natosresurser ("plus"-arrangemanget).Natos utvidgningMedlemskap i har sökts avsammanlagt tio stater, av vilka sju (,, , , , Slovenienoch ) i fick inbjudan tillmedlemskapsförhandlingar. De tre övrigaansökarländerna (, och )fortsätter tills vidare inom det program somförbereder medlemskapet, MAP (Membership ActionPlan).Natos utvidgning baserar sig på artikel 10 iNordatlantiska fördraget. Enligt den kan alliansentill medlemmar kalla europeiska länder vilkasmedlemskap främjar stadgans principer och ökarsäkerheten på det nordatlantiska området.I den utvidgningsutredning som Nato publicerade år1995 fastställdes som förhandsvillkor förmedlemskapet följande politiska och militärakriterier: ett fungerande demokratiskt politisktsystem och marknadsekonomi, demokratisk kontroll avde väpnade styrkorna, behandling av minoriteter ienlighet med principer, fredlig lösning avkonflikter med grannländerna samt deltagande ialliansens verksamhet och vilja att uppnå militärinteroperabilitet. Enligt utvidgningsutredningen börockså de nya medlemmarna delta i det gemensammaförsvaret och dela de förpliktelser och det ansvarsom detta förutsätter, delta i kommando- ochtruppstrukturerna och i Natos övningar samt göra detmöjligt att hålla övningar på det egna området,godkänna Natos strategiska koncept, delta igemensamma budgeter samt efter bästa förmåga strävatill att uppnå standarder och förfaringssätt somgäller interoperabilitet, särskilt till den del detär fråga om signal- och ledningssystemen.MAP (Membership Action Plan), programmet somförbereder för medlemskap i , godkändes vidtoppmötet 1999. Det innehåller femdelområden: politiska och ekonomiska frågor,försvars-, militär-, resurs- och säkerhetsfrågorsamt rättsliga frågor. Med politiska och ekonomiskafrågor avses i detta sammanhang en fredlig lösningav internationella etniska konflikter ochgränskonflikter m.fl. dylika konflikter, utfästelseatt respektera rättsstaten och de mänskligarättigheterna, demokratisk kontroll av de väpnadestyrkorna och fungerande marknadsekonomi samt socialrättvisa och ansvarsfull miljöpolitik.Partnerskap för fred (PFF) ändrade tyngdpunktI och med Natos pågående utvidgningsrunda förnyasockså partnerskapsprogrammet (Partnerskap för fred,PFF). Partnerskapssamarbetet inriktas allt mer påatt stödja länderna i och Kaukasus.Sverige och hamnar i en besvärande minoritetoch sakpolitisk isolering med våra helt annorlundamilitära och politiska frågeställningar,geopolitiska placering på kartan, och - kanske inteminst - annorlunda övergripande värderingar ochtraditioner.Samarbetet mellan Nato och RysslandSamarbetet mellan och nådde en helt nynivå i och med det grundade (, NRC). I deflesta centrala säkerhetsfrågor sitter nuvid samma bord, jämställt med Natoländerna, i skarpkontrast till vårt eget lands, jämfört med ,lägre prioriterade ställning visavi Nato och degamla Natoländerna. I det första skedet har mansträvat efter att göra framsteg i sådana frågor sominnehåller de minsta motsättningarna, såsom dencivila beredskapsplaneringen, efterspanings- ochräddningsverksamheten, missilförsvaret,förhindrandet av spridningen av massförstörelsevapensamt bekämpandet av terrorismen.Samarbetet mellan Nato och länderna runtMedelhavetNato strävar efter att effektivisera sittpartnerskap också med staterna söder om så kallade Medelhavsdialog deltar redan sjuländer från och (,, , , , ochTunisien). Dialogens karaktär avviker frånPartnerskap för fred, med vars hjälp manhuvudsakligen strävar efter att utveckla partnernassamverkansförmåga. Dialogens syfte är att ökakännedomen om och förståelsen för Nato beträffandenärområdet och har på Natos agenda klassificeratssom ett högprioriterat delområde och anses utgöra endel av alliansens förändringsprocess.Natos uppgifter framdelesAlliansens medlemsländer har delvis olika syn på vadsom utgör de centrala hoten mot säkerheten,hur dessa skall bemötas och vilken roll Nato bordeha utanför sitt traditionella aktionsområde(och ). I upplevs, efterMadriddåden, hotet från terrorismen kanske nästanlika starkt som i . Utvidgningen av Natosaktionsområde och upprätthållandet av medborgarnasstöd i operationer utanför området kommer ifortsättningen att utgöra en betydande utmaning förorganisationen.Natos kommandostruktur används både för detgemensamma försvaret och förkrishanteringsoperationerna. Nato utvecklas till enaktör som förmår skydda medlemsstaterna också motnya typer av hot mot säkerheten.Samtidigt förblir Nato den enda organisationen iEuropa, och inte minst i , som förmårge sina medlemmar säkerhetsgarantier med tanke påalla slags militära hot.Av sina medlemsländer förväntar sig Nato beredskapallt efter förmåga att delta i hela spektrumet avalliansens operationer, allt från fredsbevarandetill stridsuppgifter också utanför deteuroatlantiska området samt förbindelse att utveckladen militära förmåga som operationerna förutsätter.De mest krävande interventionsoperationernagenomförs sannolikt också som sådana avfrivilliga bestående koalitioner under ledning avUSA, i vilka Natos medlemmar kan delta när de såönskar. Varje medlemsland beslutar självständigt omsitt deltagande i de operationer som Natoverkställer.Det europeiska säkerhets- och försvarspolitiskasamarbetet fördjupas , och de säkerhetsgarantiersom ingår i konceptet för ett gemensamt försvar idet kommande avtalet om kommer attomfatta alla unionsländerna. Deltagandet iverkställigheten av EU:s säkerhets- ochförsvarspolitik medför i mångt och mycket sammaförpliktelser att utveckla militär kapacitet somNatomedlemskapet, eftersom de trupper som ställstill EU:s och Natos förfogande i regel förväntasvara precis desamma, dvs. ha samma förmåga ochutrustning. Detta är bakgrunden mot vilken densäkerhetspolitiska diskussionen i förhandlingarna omen ny EU-grundlag förs.Försvars- och säkerhetspolitiken iförhandlingarna om en ny EU-grundlagEU:s stats- och regeringschefer har hösten 2003ingått långtgående politiska överenskommelser omeuropeisk försvars- och säkerhetspolitik i sambandmed arbetet med . EU-toppmötetsmisslyckande i luciahelgen 2003 att nå enighet omEU:s grundlag ger oss att analyseraSveriges delvis nya försvars- och säkerhetspolitiskabindningar och situation.EU skaffar sig nu egen militär förmågaHittills har de alliansfria länderna i EU kunnatligga lågt bakom ställningstaganden av länder somStorbritannien, , och andrastarkt atlantistiskt orienterade EU-länder, somfungerat som sköld mot en utveckling av EU till enförsvarsunion. återupptog dockStorbritannien och sina försök attsamarbeta närmare på försvarspolitikens område. Enkompromiss uppnåddes mellan , ,och . Den går ikorthet ut på att (och Nato) accepterar att EUsätter upp en av Nato "oberoende militärplaneringscell" med 20-30 officerare iNatohögkvarteret söder om , att Natoskall hålla förbindelseofficerare i den nyaplaneringsenheten och att full öppenhet skall råda(se dokument SN 307/03 ).Kompromissen kan eventuellt visa sig vara ettprincipiellt viktigt genombrott i den pågående debatten mellan EuropasNatoanhängare och EU-försvarsanhängare, om det visarsig riktigt, som bedömde, att "theprinciple has now been established to allow Europeto develop a stronger military identity" (11december 2003). Uppgörelsen välkomnades vidluciatoppmötet av EU:s stats- ochregeringschefer, inklusive Sveriges.Med tanke på Natos fullkomligt överlägsna förmågaatt hävda säkerhet och säkerhetsgarantier (uttaladeeller outtalade) i skulle förSveriges del en utveckling mot EU-försvar av Europainnebära ett allvarligt bakslag för svensksäkerhetspolitik. Vårt land bör därför tydligt ochbestämt motarbeta en sådan utveckling. börarbeta för Nato som ryggrad i Europasförsvarssystem.Ett sätt att stödja detta synsätt är att Sverigesöker sig till forum där de avgörande besluten tas,bl.a. Nato, där våra intressen tas till vara, ochinte hålla oss utanför samarbetets kärna. SomNatomedlem skulle kunna utöva inflytandebåde inom organisationen och i . Först dåkan vi på ett effektivt sätt hävda våra försvars-och säkerhetspolitiska intressen: en stark ochengagerad närvaro av Nato och i Östersjöområdetsamt i de alltfler internationella operationer somSveriges försvar i ökad utsträckning bör delta i.Den situation som nu glidit in i är djuptotillfredsställande från inflytandesynpunkt: vårtland står utanför Nato och kan därmed inte påverkadragkampen inom organisationen mellan atlantister åena sidan och pånyttfödda och energiska EU-försvarsanhängare å den andra. Vårt land står ocksåutanför EU:s försvars- och säkerhetspolitiska kärnasom ger varandra fördragsbundna säkerhetsgarantier,eftersom regeringen definierat ut ur dengemenskapen såsom varande "alliansfritt" och mindrefördragsbundet än övriga EU-länder.På mycket lång sikt kan det inte uteslutas attNatos europeiska engagemang på ett naturligt sättsmälter samman med ett utvecklat försvarssamarbeteinom EU. Förutsatt att den transatlantiskakopplingen, baserad på likheten i grundläggandevärderingar, i ett sådant säkerhetssystem alltjämtstår i fokus, vårdas och tydliggörs skulle fleraviktiga fördelar uppnås. Främst handlar det om ettbreddat europeiskt ansvar för lokal och globalsäkerhet, ökad militär samordning och snabbareominriktning av de nationella försvaren i vår del avvärlden.EU:s säkerhetsstrategiEU-länderna har , och bekräftat vidtoppmötet , beslutat om en gemensamsäkerhetspolitisk strategi för EU: "I den europeiskasäkerhetsstrategin bekräftas vår gemensamma ochfasta avsikt att ta vårt ansvar för att garanteraett säkert i en bättre värld." ... "Arbetetbör till en början inbegripa faktisk multilateralismmed FN som kärna, kampen mot terrorism, en strategiavseende Mellanösternregionen och en övergripandepolitik i fråga om Bosnien och "(slutsatser från 12-13 december2003).Sveriges regering har aktivt medverkat i den nyasäkerhetsstrategins utformning bl.a. genomskriftliga underhandsinlägg och genom att arrangeraen konferens i . De nya hotenidentifieras i säkerhetsstrategin som terrorism:spridning av massförstörelsevapen, särskilt ihänderna på terrorister och använda i attacker avgrupper som inte har någon stat som upphovsman("non-state groups"), regionala konflikter,sönderfallande stater ("failing states") styrda avkrigsherrar och gangstrar som bl.a. ägnar sig åtinternationell brottslighet. De hot som beskrivs ärsåledes helt andra än det traditionella hotet isvensk försvarsplanering, dvs. en invasion frånöster av det egna territoriet. Förskjutningen i EU-ländernas problembeskrivning och strategi är klar,och faktiskt mycket lik : "Med de nya hotenfinns ofta första försvarslinjen utomlands. De nyahoten är dynamiska . Detta innebär att vi bör vararedo att agera redan innan en kris uppstår.Konflikt- och hotförebyggande verksamhet kan intepåbörjas för . "Den brittiske premiärministern ärnaturligtvis, och på goda grunder, emot något slagsbalanstänkande, och vill för sin del beskrivaöverenskommelsen som gällande i lägen när intestår till buds för EU som partner.EU:s "permanent strukturerade samarbete"EU-länderna har beslutat om samarbete förkrishantering i vilket de militära medlen ärcentrala. Även om samarbetet är frivilligt, harregeringen och en stor riksdagsmajoritet i praktikenredan bejakat det. har beslutat att deltamed militär personal i och Kongo.Det nya samarbetet beskrivs i fördragstextensålunda: "Medlemsstater som uppfyller [vissa] högrekrav på militära resurser, och som har gjort merbindande åtaganden på detta område med tanke på demest krävande uppdragen, skall upprätta ettpermanent strukturerat samarbete inom unionen" (denföreslagna EU-grundlagens Artikel I-40.6).Sveriges riksdagsmajoritet har bejakat dettasamarbete och binder därmed till att "hakapacitet att , antingen med [enbartsvenska förband] eller som en ingående beståndsdel imultinationella styrkegrupper tillhandahållasärskilda stridsenheter för de planerade uppdragen,sammansatta på taktisk nivå som en stridsformation,med stöd inklusive transport och logistik, som inom5-30 dagar kan genomföra uppdrag särskilt för atttillmötesgå framställningar från [FN], och som kanunderhållas , medmöjlighet till förlängning upp till minst 120dagar". För att klara detta förbinder sig Sverigeatt "mer intensivt utveckla sin försvarskapacitet,genom att utveckla [sitt nationella] bidrag till,och vid behov delta i multinationella styrkor, och[dessutom deltaga] i de viktigaste europeiskaförsvarsmaterielprogrammen, och i den verksamhet somutförs för utveckling av försvarsresurser,forskning, anskaffning och försvarsmateriel"(artikel 1 i protokoll om det struktureradesamarbetet).Sverige förbinder sig vidare att "så långt det ärmöjligt tillnärma (dvs. ömsesidigt anpassa sig tillvarandras) sin försvarsmateriel, bl.a. genom att[tillsammans identifiera hoten och] de militärabehoven, [och] genom att sammanföra och iförekommande fall specialisera sina [försvars]medeloch försvarsresurser, samt uppmuntra samarbete närdet gäller utbildning och logistik" (artikel 2b iprotokollet).Sverige förbinder sig också att "vidta konkretaåtgärder för att öka [EU]-styrkornas tillgänglighet,driftkompatibilitet (förmåga att fungeratillsammans), flexibilitet och insatsförmåga, blandannat genom att fastställa gemensamma mål när detgäller att sända styrkor; eventuellt inbegripet enomprövning av deras nationella beslutsförfaranden"(artikel 2c).Det krävs knappast någon ytterligare analys förkonstaterandet att detta samarbete är mycketlångtgående militärt och politiskt. Termen"alliansfri" är varken adekvat eller trovärdig sombeskrivning av ett land som valt att helhjärtatdelta i det ovan beskrivna samarbetet. Harregeringen och väl gått in i dettasamarbete och bidragit till att vidareutveckla detblir alltmer solidariskt och bundet och fårallt svårare att delta à la carte, om t.ex. andraEU-länder begär bistånd och solidaritet.Försvarsgarantier med smalt undantag föralliansfrihetI artikel I-40.7 specificeras att EU-länderna harömsesidiga försvarsgarantier: "Om en medlemsstatutsätts för väpnat angrepp på sitt territorium, ärde övriga medlemsstaterna skyldiga att ge den[medlemsstaten] stöd och bistånd med alla till budsstående medel i enlighet med artikel 51 i []." Därefter följer ett tillägg som syftar påbl.a. och andra militärt alliansfria EU-länder: "Detta skall inte påverka den särskildakaraktären hos vissa medlemsländers säkerhets- ochförsvarspolitik. "Inför luciahelgens EU-förhandling omförsvarssamarbete kände och de andraalliansfria länderna ett behov att mildra detosolidariska intrycket av sitt begärda undantaggenom att i ett brev betona sin militärasolidaritet med övriga EU-länder. utrikesminister till sinakollegor i EU att "Vi vill understryka betydelsen avatt främja ömsesidig solidaritet mellan EU:smedlemsländer. [Vi fyra alliansfria medlemsländer]är beredda att understryka principen om EU-solidaritet mera vittgående ("more widely") påsäkerhetens område, inklusive situationer som avsesi artikel 51" (brev frånutrikesministrarna (), ErkkiTuomioja (), (), ()till det italienskaordförandeskapet, dokument CIG 62/03).Brevet innebär att de alliansfria länderna flaggarför att de är beredda att acceptera en vidaretolkning av solidaritetsbegreppet när det gäller EU-länder, även när det gäller säkerhets- ochförsvarspolitik. Brevet måste tolkas som attländerna vill gå längre än att bara upprepa vad somredan var politiskt överenskommet, nämligensolidaritet med möjlighet till användning avmilitära medel vid terroristattacker.Den svenska politiken blev i och med detta brevmera solidarisk och mindre alliansfri.Om man sätter in undantaget för de alliansfriamedlemsländerna i huvudtexten i artikel I-40.7framgår tydligt undantagets starkt begränsadeomfattning: "Om en medlemsstat utsätts för ettväpnat angrepp på sitt territorium, är de övrigamedlemsstaterna skyldiga att ge [medlemsstaten] stödoch bistånd med alla till buds stående medel [utomsådana som faller inom vissa medlemsländerssäkerhets- och försvarspolitik] i enlighet medartikel 51 i []." är alltsåskyldigt att med alla till buds stående medel biståpå många olika sätt, t.ex. ekonomiskt, diplomatiskt,med räddningstjänst, med transporter etc. Undantagetgäller endast "säkerhets- och försvarspolitik", ochdet finns ingen bortre gräns för t.ex. detekonomiska stödets omfattning.Man kan också lägga märke till det ojämlikaansvarstagandet och den ojämlika solidariteten.Sverige kommer genom fördragstexten i åtnjutande avsäkerhetsgarantier utfärdade av alla EU-länder utomde andra alliansfria länderna, dvs. Men för egen del sägerregeringen att den lämnar öppet om regeringen villbistå andra EU-länder med försvars- ochsäkerhetspolitiska medel. Det är en ivärldshistorien sannolikt unik kombination: Sverigeerhåller fördragsbundna säkerhetsgarantier av andraEU-länder utan att själv lova något i gengäld. Denhållningen är naturligtvis varken moraliskt ellerrealpolitiskt hållbar, allra minst i ett skarptutrikespolitiskt läge.Är skyldigt att bistå även medförsvarsmateriel? Om man ser frågan i ljuset av detlångtgående samarbetet på bl.a.försvarsmaterielområdet inom det ovan nämnda"permanent strukturerade samarbetet" är svaret ja:Sverige måste uppfattas som skyldigt att bistå andraEU-länder beträffande försvarsmateriel.Svenska myterIbland får man intrycket att på ett bättresätt fullföljer en roll som fredsfrämjare i världeni egenskap av icke-Natomedlem. Det finns dåanledning att påminna om att det är NatomedlemmenNorge som stått som framgångsrik medlare i -("Osloprocessen"), Sri och senast i , och intealliansfria . Vårt land är inte heller mermoraliskt högtstående utanför Nato. Sverigeundandrar sig ansvar och solidaritet för andraländers överlevnad, demokrati och mänskligarättigheter. Skulle t.ex. Natomedlemmarna ,och , som offrat söner och döttrar pådemokratiernas sida i , varamindre fredsälskande än , som aldrig i moderntid varit ockuperat eller i krig? , ,, , och m.fl.drev alla neutralitetspolitik undermellankrigstiden. Det hindrade dem inte från att bliockuperade under . Det var inteneutralitetspolitiken som räddade frånNazitysklands erövringskrig utan snarare kartansutseende. Geopolitiskt var det svenska territorietmindre intressant för de krigförande.Skälen för svenskt Natomedlemskap stärksSkälen för ett svenskt Natomedlemskaphar, som antytts, stärkts. EU kan nu komma attutvecklas i en oönskad riktning mot enförsvarsunion. Länder som kommer alldelessäkert att arbeta för detta. Denna utveckling harvisserligen det goda med sig att vårt landssäkerhets- och försvarspolitik blivit merainomeuropeiskt solidarisk och mindre alliansfri äntidigare. Några menar att samarbetet därför skullekunna bana väg för svenskt medlemskap i riskerar dock nu att hamna mellan tvåstolar, Nato och EU. Det ligger i vårt landsintresse att länk till förblir stark ochatt Nato, förblir ryggraden i krishantering ochförsvar av vår del av , liksom i rollen somutförare av de europeiska ländernas militärakrishanteringsoperationer utanför EU och dessnärområde (t.ex. och ). Återigen,eftersom inte är medlem i Nato, kanregeringen inte ta till vara vårt egenintresse avett i starkt Nato.Natofrågan brukar i avvisas bl.a. medargumentet att inga hot finns . Som t.ex.händelserna i visat, och som mednästan kuslig precision beskrevs iEU:s nya säkerhetsstrategi, finns hot kvar, men detar sig nya former. Slutsatsen är att länder böromstrukturera bl.a. sitt försvar förterroristbekämpning, sina metoder för attlångsiktigt eliminera terrorismens grundorsaker,samt samarbeta sinsemellan för att möta de nyahoten. Men de traditionella hoten kan också kommaatt aktualiseras igen, och även för delleda till en omstrukturering av försvaret och enförändring av försvarsindustrityngdpunkten.Situationen i är inte helt stabil. Snabbaförändringar i mer odemokratisk riktning kan inteuteslutas.Det är väl möjligt att någon förändringsfruktandeförespråkare vill försöka hävda att svenskalliansfrihet är oförändrad även med ovanstående nyaåtaganden, tagna vart och ett för sig. Det är intekorrekt, dock. Men också om så vore fallet innebärden samlade massan av nya bindningar och solidaritetatt alliansfriheten har förändrats i en mersolidarisk och mindre alliansfri riktning.Politiskt kan denna nya verklighet leda till tvåväsensskilda slutsatser. Den första är att Sverigeväljer isolationism och lämnar EU , dvs. denpolitik som t ex Vänster- och Miljöpartietföreträder. Vi delar inte slutsatsen, men dennahållning är logisk och begriplig. Den andraslutsatsen är att bör delta helt och fulltinte bara i EU utan även i Nato, så som Folkpartietliberalerna förespråkar. Däremot kan den nyautvecklingen inte leda till slutsatsen att man börfortsätta med den linje som riksdagsmajoriteten nustår för, dvs. att fortsätta med densäkerhetspolitiska retoriken ungefär som förut. Attsäga ett officiellt och göra ett annat i praktikenär en förtroendeeroderande linje som bör begravas.Formalia rörande svenskt NatomedlemskapSverige uppfyller naturligtvis de grundläggandeförutsättningarna för medlemskap i .