bet · GR01LU8 · 2004-02-19 00:00:00 — I motionen begärsett tillkännagivande i enlighet med vad som anförts om att anlägga etttydligt konsumentperspektiv i genomförandet av EU:s politik.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan konstatera att de grundläggande rättigheter som anges iFN:s riktlinjer för konsumenträttigheter i huvudsak återfinns i denkonsumentpolitiska strategi som kommissionen har beslutat om.Regeringen har i rådet ställt sig bakom strategin och i den faktapromemoriasom överlämnades till särskilt betonat vikten avatt konsumentlagstiftning och konsumentpolitiska beslut efterlevs inom EUoch förespråkat ett ökat samarbete mellan medlemstaternas myndigheter vadgäller marknadsbevakning och marknadskontroll (FPM 2002/03:28). Regeringenhar i faktapromemorian också understrukit det angelägna i att konsumenternasintressen tillvaratas inom alla relevanta politikområden. I sammanhangetbör också framhållas att det av en rapport som finns fogad till kommissionensöversyn av det hittillsvarande genomförandet av strategin framgår attregeringen har vidtagit en rad åtgärder för att genomföra strategin pånationell nivå. Utskottet kan, med hänsyn till vad som har sagts, intese att det föreligger någon motsättning mellan motionärernas uppfattningoch inriktningen av regeringens arbete på området. Någon åtgärd medanledning av motion L263 är därmed inte påkallad, och utskottet föreslåratt avslår motionen.Utformningen av EU-lagstiftningenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande vari förespråkas att inomEU skall verka för en ökad harmonisering av den konsumenträttsligalagstiftningen. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden frånriksdagens sida. Jämför reservation 3 (fp).BakgrundSedan 1980-talet har en rad olika rättsakter, huvudsakligen direktiv,beslutats inom EU på det konsumenträttsliga området. Direktiven kan delasin i två huvudgrupper; dels horisontella direktiv med allmänna bestämmelserom exempelvis vilseledande reklam och prismärkning, dels vertikala direktivsom reglerar olika sektorer eller försäljningsmetoder, exempelvishemförsäljning och avtal om time-share. Vissa av dessa direktiv är utformadesom s.k. minimiharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaternaär oförhindrade att behålla eller införa regler till konsumenternas fördelutöver vad direktivet föreskriver, så länge bestämmelserna är förenligamed EG-rätten i övrigt. Andra bestämmelser är utformade somharmoniseringsdirektivsom inte kan frångås av medlemsländerna.MotionenMartin m.fl. (fp) anför i motion L351 att bör verkamer kraftfullt för att befintlig och kommande konsumenträttslig lagstiftningutformas på ett enkelt och enhetligt sätt. För att uppnå en gemensammarknad som har konsumenternas förtroende måste, menar motionärerna,konsumenträtten harmoniseras ytterligare. Enligt vad som anförs i motionenleder bara det faktum att det förekommer skillnader i den konsumenträttsligalagstiftningen i EU:s medlemsländer i många fall till ett psykologiskthinder för konsumenterna att handla i andra länder. Det är således inteskillnaderna i sak, utan det förhållandet att det över huvud taget finnsskillnader, som får konsumenter att tveka inför gränsöverskridande handel.Enligt motionärerna bör därför konsumenträtten harmoniseras på en högoch gemensam nivå i större utsträckning än vad som är fallet . Imotionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande3).Tidigare ställningstagandenRegeringen överlämnade skrivelsen 2001/02:148 Mål och inriktningför det konsumentpolitiska arbetet inom EU till . Vad gällerfrågan om den framtida utformningen av den konsumenträttsliga lagstiftningenpå EU-nivå anförde regeringen att gemensamma regler med hög konsumentskyddsnivågynnar utvecklingen av en konkurrenskraftig marknad med bredare utbud,större valmöjligheter och ökad prispress. Gemensamma regler gör detdessutom, anfördes det vidare, lättare för konsumenterna att få grepp omsina rättigheter. Att sträva efter gemensamma regler var således angelägetpå områden där splittrade nationella regler hindrar utvecklingen av deninre marknaden. Gemensamma regler med hög skyddsnivå blir också viktigai samband med att den europeiska gemenskapen utvidgas till att omfattanya länder. Regeringen drog mot den nu redovisade bakgrunden slutsatsenatt bör verka för att ett gemensamt konsumentskydd kommer tillstånd inom den gemensamma marknaden så långt det är möjligt och rimligt.Konsumentskyddet skall, anförde regeringen, vara det bästa möjliga, ochinriktningen skall vara att uppnå en marknad som är på konsumenternasvillkor i lika hög grad som företagens. Fullt ut harmoniserade regler ärdock, enligt skrivelsen, inte alltid det mest ändamålsenliga. Frågan omharmoniseringsgrad måste således, på såväl det marknadsrättsliga som detcivilrättsliga området, bedömas från fall till fall med hänsyn till detaktuella ämnet för lagstiftning och vad som mest gynnar konsumenternasintressen.Utskottet ställde sig, i det av godkända betänkandet 2001/02:LU28,bakom den redovisade inriktningen av regeringens arbete och underströkdärvid vikten av att regeringen i kommande lagstiftningsarbeten verkarför att konsumentskyddet blir så starkt som möjligt, oavsett om det ärfråga om minimiregler eller harmoniserade regler.Våren 2003 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande med samma inriktningsom det nu aktuella (bet. 2002/03:LU9). följde utskottet.Utskottets ställningstagandeSom utskottet konstaterade skulle ett bifall till motionsyrkandetinnebära ett avsteg från det ställningstagande som gjorde vidbehandlingen av regeringens skrivelse om mål och inriktning för det svenskaarbetet med konsumentfrågor på EU-nivå. Utskottet är inte heller nu berettatt ställa sig bakom en sådan förändrad inriktning av regeringens arbeteoch föreslår därför att avslår motion L351 yrkande 3.KonsumentverketUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med krav på förändringar av verksamhetenvid . Utskottet hänvisar till tidigareställningstagande. Jämför reservation 4 (m, fp, kd).BakgrundKonsumentverket är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor ochhar huvudansvaret för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. Deövergripande målen för myndighetens verksamhet överensstämmer med de femnationella mål för konsumentpolitiken som beslutade om hösten2001. har även uppdrag inom energipolitiken och denregionala utvecklingspolitiken. Därutöver har verket också ett s.k.sektorsansvar för konsumentrelaterade miljö- och handikappfrågor.Konsumentombudsmannen () är generaldirektör och chef för verket.Konsumentverket och KO har tillsyn över ett stort antal lagar, bl.a.marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen, produktsäkerhetslagen,distansavtalslagen och paketreselagen. KO har vidare möjlighet att biträdaenskilda konsumenter i tvister om finansiella tjänster och driva ärendensom gäller en grupp konsumenter, s.k. grupptalan, i Allmännareklamationsnämnden.Tillsammans med svarar förrådgivningskontoret som bl.a. bistår konsumenter vidgränsöverskridande tvister.För har under utgiftsområde 24 Näringsliv anvisatett anslag till om (prop. 2003/04:1, utg.omr. 24, bet. NU1).MotionernaEnligt vad som anförs i motion L353 av m.fl. (m) är Konsumentverketsuppgifter alltför omfattande, vilket leder till splittring av verksamheten.Verkets myndighetsuppgifter bör, enligt motionärerna, skiljas från verketsövriga uppgifter. Myndighetsfunktionen bör vidare begränsas tillproduktkontroll och tillsyn över efterlevnaden av den konsumenträttsligalagstiftningen. I motionen begärs ett tillkännagivande om att regeringenskall ges i uppdrag att avyttra förlags- och provtagningsverksamheten vidKonsumentverket (yrkande 5).I motion L351 av m.fl. (fp) understryks vikten av attmyndighetsutövningen vid separeras från uppgiften attgenom opinionsbildning företräda konsumenterna på marknaden. En bättreuppdelning av dessa olika uppgifter skulle, menar motionärerna, främjamarknadens funktionssätt. I motionen begärs ett tillkännagivande om behovetav en renodling av myndighetsutövning (yrkande 11).Tidigare ställningstagandenMotsvarande motionsyrkanden avstyrktes av utskottet i samband med att nugällande mål för konsumentpolitiken lades fast (bet. 2001/02:LU2).Vad först gäller det spörsmål som tas upp i motion L353 yrkande 5 hänvisadeutskottet därvid till sitt principiella ställningstagande i fråga ominriktningen av konsumentpolitiken och det statliga engagemanget påkonsumentområdet. När det sedan gäller frågan om renodling av verksamhetenvid , som tas upp i motion L351 yrkande 11, utgick utskottetfrån att verkets organisation och uppgifter kontinuerligt diskuteras inomramen för myndighetsdialogen och att regeringen därvid tar de initiativsom kan visa sig vara erforderliga.Motionsyrkanden med samma inriktning avstyrktes på nytt - med hänvisningtill tidigare ställningstagande - i det av riksdagengodkända betänkandet 2002/03:LU9.Utskottets ställningstagandeUtskottet finner inte skäl att frångå sina tidigare ställningstaganden ifråga om verksamheten vid . När det gäller de spörsmål somtas upp i motion L351 yrkande 11 utgår utskottet från att dessa kommeratt bli föremål för närmare överväganden inom ramen för det nyligenpåbörjade arbetet med den konsumentpolitiska handlingsplanen för tiden efterår 2005.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna L351yrkande 11 och L353 yrkande 5.Införande av konsumentbalkUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande med krav på införande av enkonsumentbalk. Utskottet hänvisar till att frågan redan har övervägts ochdärvid avvisats. Jämför särskilt yttrande 1 (v).MotionenChristina och (båda s) påpekar i motion L308 attkonsumentskyddslagstiftningen är spridd på en mängd olika lagar och atten samlad lagstiftning på området skulle underlätta för konsumenterna attta tillvara sina rättigheter. En sådan lagstiftning skulle även leda tillett ökat konsumentinflytande. I motionen begärs ett tillkännagivande omatt all konsumentskyddslagstiftning bör samlas i en konsumentbalk (delvis).Tidigare övervägandenFrågan om införande av en konsumentbalk övervägdes avKonsumentpolitiska kommittén. Kommittén pekade i sitt betänkande (SOU1994:14) Konsumentpolitik i en ny tid, som överlämnades till regeringeni , på en rad omständigheter som talade emot införandet avsåväl en konsumentbalk som en mindre omfattande konsumentskyddslag, bl.a.att konsumenträtten är ett förhållandevis oenhetligt rättsområde, attreglerna är av mycket blandat slag och att det skulle bli svårt attsamordna dem utan att besvärande systematiska brister uppkommer. Strävanefter enhetlig och konsekvent lagstiftning på nationell nivå försvåradesäven, enligt kommittén, av internationella åtaganden, företrädevisEES-avtalet. Därtill kom att införandet av en konsumentbalk skulle krävastora resurser. angivna nackdelar var, enligt kommittén, så stora inte kunde ställa sig bakom tanken på att samla den konsumenträttsligalagstiftningen i en balk. Däremot framhöll man vikten av att på andrasätt öka tillgängligheten till konsumenträtten, liksom möjligheterna förkonsumenterna och näringslivet att få kunskap om och förstå rättsområdet.Flertalet remissinstanser delade kommitténs bedömning, och i den sedermeraåterkallade propositionen 1994:/95:16 Den framtida konsumentpolitikenanslöt sig även regeringen till kommitténs uppfattning i frågan. Iproposition 1994/95:140 Konsumentpolitik i ny tid, som överlämnades tillriksdagen , berördes frågan inte alls.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan konstatera att frågan om införande av en konsumentbalk redanhar övervägts och därvid avvisats. De skäl som anförts emot införandet aven sådan balk har, enligt utskottets mening, alltjämt bärkraft. Vad gällerde gemenskapsrättsliga aspekterna torde skälen emot en konsumentbalk haaccentuerats än mer. Utskottet ser inte anledning att på nytt utreda frågan,och föreslår därför att avslår motion L308 i denna del.LagkostnadskommissionUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande vari förordas att regeringen skallinrätta en lagkostnadskommission. Jämför reservation 5 (m).MotionenI motion L353 av m.fl. (m) anförs att det nu är hög tid attgöra en ny översyn av den konsumenträttsliga lagstiftningen i Sverige.Enligt motionärerna är många lagar om produktsäkerhet, producentansvaroch konsumentskydd kloka, bra och angelägna. Regelmassan har dock vuxitbetänkligt, vilket gjort det svårt för mindre konkurrenter att utmanaetablerade aktörer. Tvingande lagstiftning har alltid, anförs det, ettpris som konsumenterna i slutändan får betala. I motionen begärs etttillkännagivande som går ut på att regeringen skall tillkalla en statliglagkostnadskommission med uppdrag att dels klarlägga konsumentlagstiftningenskostnader för konsumenterna, dels se över behovet av lagstiftningen(yrkande 9).Utskottets ställningstagandeUtskottet kan för sin del inte se någon nytta med en sådan kommission sommotionärerna förespråkar. Behovet av den i motionen ifrågasatta lagstiftningenhar prövats av vid behandlingen av varje enskilt lagförslag ochatt nu överpröva dessa ställningstaganden inom ramen för enkommission bör inte komma i fråga. Därtill kommer att stora delar av denkonsumenträttsliga lagstiftningen är styrd på EU-nivå. I sammanhangetvill utskottet därutöver peka på det kontinuerliga regelförenklingsarbetesom pågår inom och på myndighetsnivå.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion L353 yrkande9.Konsumenträtt inom offentlig och avreglerad verksamhetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som går ut på att den konsumenträttsligalagstiftningens tillämpningsområde skall utvidgas till att även omfattadels offentligt finansierad och styrd verksamhet, dels avregleradetjänster. Jämför reservation 6 (m, fp, kd, c).BakgrundUnder senare år har alltfler tjänster som tidigare tillhandahållits ioffentlig regi utsatts för konkurrens. Verksamheterna har i allt störreutsträckning kommit att utföras av privata företag eller av statliga ellerkommunala bolag på kommersiell basis. Tendensen har varit densamma överhela . Syftet har varit att rationalisera och effektiviseraverksamheten, att bättre ta tillvara resurser och att sänka kostnader.Förändringarna har normalt inte inneburit att staten eller kommunerna harsläppt kontrollen över tjänster med allmänt intresse, dock att kontrollennu sker i andra former.I kölvattnet av den nu skisserade utvecklingen har aktualiserats fråganhur konsumentintresset skall kunna tillvaratas inom de avreglerade sektorerna.Vidare har diskuterats på vilket sätt man kan stärka ställningen förbrukare av de tjänster som alltjämt är föremål för offentlig styrning ochfinansiering.KonsumenttjänstlagenKonsumenttjänstlagen (1985:716) är, enligt 1 §, tillämplig på avtal omtjänster som näringsidkare utför åt konsumenter i fall då tjänsten avser1. arbete på lösa saker, dock ej behandling av levande djur, 2. arbete påfast egendom, på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatteneller på andra fasta saker, och 3. förvaring av lösa saker, dock ejförvaring av levande djur. Enligt 1 a § avses med begreppet konsument enfysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanförnäringsverksamhet. Med näringsidkare avses en fysisk eller juridisk personsom handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten.Näringsidkarbegreppet kan, i linje med vad som gäller även på övrigaområden inom konsumenträtten, också omfatta offentliga organ för det falldessa ägnar sig åt verksamhet av en ekonomisk natur, exempelvis ettkommunalt affärsverk. Är det däremot fråga om arbeten m.m. som utförs somett led i offentlig förvaltning under sådana förhållanden att det framstårsom främmande att tala om att det föreligger ett privaträttsligt förhållandemellan näringsidkare och konsument, är lagen inte tillämplig (jfr prop.1984/85:140 s. 141).Konsumenttjänstlagen innehåller bestämmelser om bl.a. uppdragets utförande,näringsidkarens skyldighet att avråda från en tjänst, tilläggsarbete,fel i tjänsten, dröjsmål med tjänstens utförande, påföljder vid fel ochdröjsmål, skadeståndsskyldighet för näringsidkaren och konsumenten,bestämning av priset för tjänsten, pristillägg, tid för betalning, dröjsmålmed betalning, avbeställning av tjänsten och näringsidkarens rätt attkvarhålla föremålet för tjänsten. Lagen är i huvudsak tvingande tillkonsumentens förmån.Av 4 § följer att näringsidkaren skall utföra uppdraget på ett fackmässigtsätt samt med tillbörlig omsorg ta tillvara konsumentens intressen ochsamråda med denne om det behövs. I vissa fall har näringsidkaren enskyldighet att avråda konsumenten från att låta utföra en tjänst. Enligt 9och 10 §§ är en tjänst att anse som felaktig om resultatet av arbetetinte uppfyller kraven på fackmässighet, resultatet inte stämmer överensmed vad som har avtalats, tjänsten har utförts i strid med marknadsförings-och produktsäkerhetslagarna, resultatet inte stämmer överens med marknadsföringav tjänsten eller om näringsidkaren har underlåtit att lämna vissaupplysningar. Felansvaret enligt konsumenttjänstlagen bygger på attnäringsidkarenhar ett s.k. resultatansvar, dvs. att näringsidkaren i princip bär riskenför att det åsyftade resultatet av tjänsten inte kan överlämnas tillbeställaren. Näringsidkaren är, enligt 24 §, i dröjsmål med uppdragetsutförande om detta inte avslutas inom överenskommen tid eller på den tidsom är att anse som normal för den aktuella tjänsten.För det fall tjänsten är att anse som felaktig har konsumenten, enligt 16§, rätt att hålla inne betalningen som säkerhet för framtida krav, krävaavhjälpande av felet, erhålla prisavdrag, häva avtalet och erhålla skadeståndför den ekonomiska förlust som kontraktsbrottet har medfört. Ersättningför ideell skada kan däremot inte utgå. Motsvarande påföljder kan, enligt25 §, komma i fråga vid näringsidkarens dröjsmål.Som framgår är konsumenttjänstlagens tillämpningsområde begränsat. I praxistillämpas dock lagen, eller i vart fall de principer som lagen bygger på,analogt även på andra tjänsteområden (se rättsfallet NJA 2002 s. 644 somgäller betalningsskyldigheten för en kursavgift där kursdeltagaren hoppatav kursen ).Av rättspraxis följer att en brukare av en tjänst av offentligrättslignatur, exempelvis förskoleverksamhet, kan föra talan i allmän domstol medyrkande om återfående av avgiften under åberopande av brister i tjänsten,såvida rättsförhållandet i den aktuella delen har sådana privaträttsligainslag att det kan anses föreligga ett ömsesidigt förpliktande avtal (seNJA 1998 s. 656 I).ProduktsäkerhetslagenI produktsäkerhetslagen (1988:1604), som trädde i kraft ,finns bestämmelser som syftar till att motverka att farliga varor ochtjänster orsakar person- och egendomsskada. I detta syfte får en näringsidkareåläggas att lämna säkerhetsinformation eller förbjudas att tillhandahållavaror och tjänster. En näringsidkare kan också åläggas att lämnavarningsinformation och att återkalla varan. Genom en lagändring, som träddei kraft , kan en näringsidkare vidare förbjudas att exporteravaror. I 3 § föreskrivs att åläggande eller förbud inte får meddelas omdet i en annan författning eller i beslut av en myndighet har meddelatssärskilda bestämmelser om varan eller tjänsten med samma ändamål som ettåläggande eller förbud enligt lagen skulle fylla. Som exempel på sådanabestämmelser kan nämnas livsmedels- och läkemedelslagstiftningen,kemikalielagstiftningen och fordonslagstiftningen. Ursprungligen omfattadelagen endast varor och tjänster tillhandahållna i näringsverksamhet. År1996 utvidgades dock lagens tillämpningsområde till att även avse varorsom tillhandahålls i offentlig verksamhet (prop. 1995/96:123, bet. LU21,rskr. 211).Bestämmelser om produktsäkerhet på EU-nivå finns bl.a. i direktiv /95/EGom allmän produktsäkerhet, som antogs av och rådet hösten2001. Direktivet ersätter produktsäkerhetsdirektiv och skallvara genomfört i medlemsstaterna . Regeringenbeslutade direktiv till en särskild utredare med uppgift attlämna förslag till hur det nya produktsäkerhetsdirektivet skall genomförasi svensk rätt (dir. 2002:88). Utredningen, som antog namnet 2002 årsproduktsäkerhetsutredning, redovisade sitt uppdrag i betänkandet (SOU2003:82) Säkra produkter, som överlämnades till regeringen i september2003. pågår arbete i med att utarbeta enproposition med förslag till lagstiftning på området. Enligt uppgift äravsikten att en proposition i ämnet skall överlämnas till undervåren 2004.MotionernaI motion L292 av m.fl. (kd) anförs att många av detjänster som betyder mest för medborgarna i vardagen, exempelvis sjukvård,skola och äldreomsorg, är offentligt reglerade och att de således inteomfattas av den konsumentmakt och den konsumenträtt som gäller för andravaror och tjänster. Motionärerna anser att konsumenträttens tillämpningsområdebör utvidgas så att den så långt som möjligt också gäller offentligtproducerad och styrd verksamhet. I motionen begärs ett tillkännagivande ienlighet med vad som anförts om konsumenträtt vad gäller tjänster (yrkande2). I samma motion anförs vidare att gränsdragningen mellan offentlig ochprivat styrd verksamhet numera ofta blir otydlig inom samma verksamhetsområde.Detta innebär, enligt motionärerna, att vissa tjänster kan komma attfalla utanför produktsäkerhetslagens tillämpningsområde. Dessutom snedvridskonkurrensen eftersom olika tjänster utsätts för olika typer av granskning.I motionen begärs ett tillkännagivande om att produktsäkerhetslagen skallomfatta även varor och tjänster som tillhandahålls av den offentligasektorn (yrkande 3).Martin m.fl. (fp) anför i motion L351 att många av de tjänstersom betyder mest för medborgarna i vardagen är offentligt produceradeeller offentligt styrda. Den konsumentmakt och konsumenträtt som gällerför exempelvis kläder, livsmedel eller semesterresor gäller således inte,hävdas det i motionen, för sjukvård, utbildning, barnomsorg elleräldreboende. är såväl valfrihet som möjlighet att hävda sin rättmot producenten minst lika viktig på dessa områden. Motionärerna anseratt man som "kund" i exempelvis barnomsorg eller äldreboende är heltutlämnad åt politiska eller administrativa beslut om omsorgens utformning.Den enda konsumentmakt som återstår är, anförs det, att delta i allmännaval och hoppas på maktskifte eller att "rösta med fötterna" för det falldet inte finns alternativ på orten. För de flesta är dock detta, menarmotionärerna, ett stort steg för att påverka sin situation om exempelvismathållning, öppettider eller regler för semesterstängt förändras.Motionärerna anser att ett tydligt kontrakt för innehåll och kvalitet ioffentligt producerad tjänsteverksamhet där man som enskild brukare harrätt att hävda vissa utlovade villkor vore ett sätt att tillse att denenskilde även i fråga om skattesubventionerad, men avgiftsbelagd verksamhet,har en viss ställning som konsument. Man bör således ha rätt att reklamerakommunala tjänster som hemtjänst, färdtjänst och barnomsorg om man intefår det man betalar för. Även kvalitetskontrollen måste förstärkas ochvalmöjligheterna förbättras i den offentliga tjänsteverksamheten. Imotionen anförs att brukare av offentliga tjänster i vissa fall har rättatt föra civilrättslig talan. Detta är inte tillräckligt. I stället börkonsumentens rätt att föra talan utvidgas och göras till en självklar delav konsumentens ställning på marknaden. För att stärka konsumenternasställning på den offentligt finansierade sektorn bör det, enligt vad somföreslås i motionen, göras en översyn av lagstiftningen för att så långtsom möjligt ge bl.a. konsumenttjänstlagen, konsumentköplagen ochproduktsäkerhetslagen en enhetlig och konkurrensneutral tillämpning på de olikasektorerna av ekonomin. Genom en sådan reform kommer barnfamiljernasmöjligheter att välja vad och hur de vill konsumera att öka. fårbarnfamiljerna bättre förutsättningar att vara självständiga och starkaaktörer även inom den offentliga sektorn.