bet · GS01FIU1 · 2004-11-11 00:00:00 — För att förbättraföretagsklimatet för små och medelstora företag vill Centerpartietgradvis avskaffa förmögenhetsskatten, reformera den s.k. 3:12-reglerna,stärka tillgången till riskkapital och införa en sjuklönemodell som ärfördelaktig för mindre företag.Under den närmaste fyraårsperioden vill genomföra enfamiljepolitisk reform som inkluderar ett fördubblat barnbidrag och manvill införa en skattereduktion för hushållsnära tjänster. Rättsväsendetmåste förstärkas och polisen ges ökade resurser.Arbetsmarknadspolitiken behöver individanpassas och utsättas för konkurrensfrån andra aktörer vilket gör det möjligt för den arbetssökande attställa högre krav på åtgärder av hög kvalitet.Skattesänkningarna och utgiftsökningarna finansieras främst genom attCenterpartiet räknar med att partiets förslag till satsning på rehabiliteringska leda till färre sjukskrivningar, genom ökad egenfinansiering ava-kassan, effektivare arbetsmarknadspolitik och ett nytt, för denenskilde mindre förmånligt sätt att beräkna den sjukpenninggrundandeinkomsten (SGI).Med ledning av de uppgifter som redovisar kan de finansiellaeffekterna av partiets förslag beräknas på följande sätt.Tabell 4.10 finansiella sparande i den offentliga sektorn2005-2007Miljarder kronorCenterpartiets förslag till ändrad inkomstbeskattning får till följdatt kommunernas skatteunderlag ökar, vilket i enlighet medfinansieringsprincipenminskar behovet av kompenserande statsbidrag. I Centerpartietsbudgetalternativ minskar statsbidragen till kommunerna med hela 54 miljarderkronor till följd av denna reglering. Denna minskning bidrar tillatt föreslår ett utgiftstak för staten som är betydligtlägre än regeringens.Tabell 4.11 utgiftstak för staten 2005-2007Miljarder kronorCenterpartiets förslag till utgiftstak för den offentliga sektorn skiljersig från regeringens på följande sätt.Tabell 4.12 utgiftstak för den offentliga sektorn2005-2007Miljarder kronorFinansutskottet gör följande bedömning av budgetalternativ.Centerpartiet vill med sitt budgetförslag, motion Fi234 (c), minskastatsfinansernas konjunkturkänslighet och räknar med att man ska uppnådetta med sina åtgärder för ökad tillväxt, sin inkomstskattereform,sitt krav på statlig budgetbalans och en minskad statsskuld.De förslag som redovisar ger enligt partiets egna beräkningarett utgiftstak för staten som är 44, 49respektive lägre än förslagen i budgetpropositionen.Inget annat parti föreslår så låga utgiftstak. Det är främst Centerpartietsinkomstskatteförslag men också partiets förslag till utgiftsminskningarinom sjukförsäkringens och arbetsmarknadspolitikens område som förklarardenna avvikelse.För 2005 föreslår nämligen att grundavdraget slopas heltför att i stället ersättas av en statligt finansierad skattereduktionpå för alla. Slopas grundavdraget kommer kommunernas skatteinkomsteratt öka. Partiets förslag att ersätta nuvarande skatteavdrag medskattereduktioner breddar på snarlikt sätt kommunernas skattebas. I enlighetmed finansieringsprincipen reglerar de ökade skatteinkomsternagenom att minska statsbidraget till kommuner med ett lika stort belopp.Kortsiktigt påverkas alltså inte kommunernas ekonomi. En minskning avett villkorslöst givet statsbidrag ersätts av en lika stor ökning avskatteinkomster.För statens del leder bidragsminskningen till att de takbegränsadeutgifterna minskar, vilket sänker nivån på utgiftstaket. Eftersom deföreslagna skattereduktionerna belastar statsbudgetens inkomstsida kommerstatsbudgetens omslutning att minska. Den offentliga sektorns finanserpåverkas däremot inte eftersom det i princip endast är frågan om enomfördelning mellan två delsektorer.Ett av syftena med förslag är att åstadkomma en sådanomfördelning. Man vill nämligen stärka kommunernas och landstingenssjälvbestämmande genom - som partiet uttrycker det - tydliga och stabilaskattebaser. Ett annat syfte är att man vill sänka skatten för främstlåginkomsttagare. Även om dessa båda syften i sig ter sig lovvärda ärden föreslagna skatteomläggningen inte problemfri. Utskottet reste ävenhösten 2003 flera invändningar.Som motionärerna själva framhåller ger förslaget om att ersätta nuvarandegrundavdrag med en skattereduktion ungefär samma skattelindring som ettgrundavdrag på . Finns inget grundavdrag måste i princip allamed inkomst avge deklaration, således även de som har inkomsterunderstigande nuvarande grundavdrag och som därför är befriade fråndenna skyldighet. I annat fall kan inte rätt nivå på skattereduktionenberäknas. Trots sin skenbara enkelhet är förslaget därför administrativtsvårhanterligt och leder till ökat krångel för många medborgare samt enökad belastning på skattemyndigheterna. Den grupp som är undantagenfrån deklarationsplikt på grund av alltför låga löneinkomster och sommed förslag skulle bli skyldig att lämna deklaration harav budgetkontoret beräknats uppgå till 320 000 personer 2004. Utskottetvill för sin del inte medverka till att deklarationsplikten utökas fördem som uppbär enbart obetydliga löneinkomster.Att ersätta avdrag med skattereduktioner kan i vissa situationer ocksåge orimliga effekter för de skattskyldiga, eftersom intäkterna då kommeratt beskattas enligt en princip och de kostnader som svarar mot intäkternaatt behandlas enligt en annan. avråder därför från sådanalösningar. I sitt yttrande (SkU1y) skriver skatteutskottet följande.En övergång till skattereduktioner när det gäller avdrag som syftartill att bestämma en nettoinkomst i en förvärvskälla bör enligt utskottetsmening undvikas. Att behandla intäkter och kostnader i en förvärvskällaefter olika principer kan ge upphov till kraftiga variationer i detreella skatteuttaget. I en verksamhet med förhållandevis hög andelkostnader kan utfallet pendla mellan nollskatt och ett skatteuttag på100 % av den verkliga inkomsten. Även om skattereduktioner i många fallkan vara en praktisk och enkel metod att uppnå en likabehandling ärutskottet inte berett att tillstyrka den generella användning av metodensom nu föreslås.Finansutskottet gör inte någon annan bedömning än skatteutskottet idenna fråga.Om ett generellt statsbidrag ersätts av ett ökat kommunalt skatteunderlagleder detta till att skillnaderna i utdebitering mellan olika kommunerförstärks på ett inte önskvärt sätt för de enskilda. Finansutskottetkritiserade även i budgetbetänkandet förslagav denna anledning. Utskottet skrev:Om nuvarande grundavdrag och andra typer av avdrag ersätts avskattereduktioner kommer de skattskyldigas kommunalt beskattningsbara inkomsteratt öka. Den föreslagna skatteomläggningen blir då förmånligast för demsom bor i lågskattekommuner, medan de i högskattekommuner kommer sämreut. Vid en årsinkomst på blir utbytet av Centerpartietsskatteomläggning högre för den som bor i en lågskattekommunsom i stället för i en högskattekommun som . Vidinkomstnivån blir skillnaden och vid 600 000kr i årsinkomst ökar skillnaden till 2 150 kr.Utskottet finner det inte önskvärt att man på detta sätt förstärkerskillnaden i regionala betingelser för invånarna i olika kommuner, isynnerhet inte som högskattekommunerna är koncentrerade till glesbygdsområdeni och sydöstra medan lågskattekommunerna företrädesvisåterfinns i och i ett bälte ned mot sydvästra ochsödra av statlig skatt finansieras i princip genom utgiftsminskningarpå fyra utgiftsområden. Inom utgiftsområde 25 Allmänna bidrag tillkommuner minskas utgiftsramen med ca . Bakomdenna minskning ligger dock främst tekniska faktorer. Regleringen medanledning av omläggningen av inkomstbeskattningen minskar bidragen tillkommunerna med . Å andra sidan ökar utgifterna med26 miljarder kronor till följd av att ändar redovisningenav inkomstutjämningen. Utgifterna ökar också av att utgifter för bl.a.maxtaxa i barnomsorgen och personalförstärkningar inom skolan ochbarnomsorgen flyttas från utgiftsområde 16, Utbildning och universitetsforskningsamt ett antal regleringar av andra skatteförslag. Minskningen avbidragen till kommunerna är därför i realiteten inte någon besparing.Inom utgiftsområde16 minskar utgifterna med ca 2005.Detta är emellertid inte heller någon verklig besparing utan beror påovan nämna överflyttningar till kommunbidragen.Frånräknat de tekniska effekterna av redovisningen gentemot kommunernaräknar med besparingar på ca under2005. Dessa görs till största delen inom utgiftsområdena 10 Ekonomisktrygghet vid sjukdom och handikapp och 13 Arbetsmarknad.På utgiftsområde 10 räknar motionärerna med att minska utgifterna medca 2005, en besparing som sedan ökar till 11,5miljarder kronor 2007. Det är bl.a. genom finansiell samordning mellanarbetsförmedlingen, , m.fl. samt ökadesatsningar på rehabilitering som besparingarna ska åstadkommas. Centernföreslår en satsning på rehabilitering som uppgår till 2,6 miljarderkronor och ökar till 2007. Utgifterna måstedärför minska brutto med 2005. Att beräknasådana besparingar ter sig för utskottet mer som frommaförhoppningar än som realistiskt beräknade besparingar.På utgiftsområde 13 Arbetsmarknad räknar med att nästaår kunna minska utgifterna med hela vilket motsvararmer än av den ram som regeringen fört upp i sitt budgetförslag för2005.Centerpartiet vill att arbetsmarknadspolitiken i större utsträckning äni dag ska ta hänsyn till individuella behov. Men arbetsförmedlingarnamåste också konkurrensutsättas. På så sätt kan den arbetssökande ställahögre krav på insatser av god kvalitet anser motionärerna. Centernminskar av sådana skäl resurserna för köp av arbetsmarknadspolitiskaprogram med vilket i princip innebär en halveringav anslaget. På det arbetsmarknadspolitiska området vill Centerpartietdessutom begränsa förvaltningsanslagmed . Detta anslag är i budgetpropositionen uppförtmed och täcker såväl verkets centrala som dessregionala och lokala organisation. Motionärernas förslag innebär attmedelstilldelningen på detta anslag i ett steg begränsas . mening kan en så omfattande minskning av anslaget inteförenas med en ambition att begränsa arbetslösheten och höja kvalitetenpå de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.Motionärerna räknar vidare med att kunna minska belastningenpå anslag 22:2 Bidrag till arbetslöshetsersättning och aktivitetsstödmed totalt . En del av utgiftsminskningen bestårav den ökade egenfinansieringen av a-kassan som står bakom.Genom att höja graden av egenfinansiering till en tredjedel räknar motionärerna med att minska statsbudgetens utgiftermed . För individen innebär detta dock ingen lättnadeftersom finansieringen görs genom en avgift i stället för genom skatten.Genom att sänka ersättningsnivån till och beräkna den bidragsgrundandeinkomsten på genomsnittsinkomsten i ställetför aktuell inkomst räknar partiet med att kunna spara ytterligare4,. Det kan noteras att i sinbudgetmotion lämnade samma förslag och då räknade med enbesparing på . Hur samma åtgärd nu plötsligt kan gedubbelt så stor effekt på statsbudgetens utgifter framgår inte avmotionärernas förslag.Utöver dessa besparingar räknar motionärerna med att utgifterna skaminska kraftigt genom att arbetslösheten minskar. Sammantaget minskasdärmed utgifterna för arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd med 16,7 miljarder kronor.Liksom föreslår motionärerna en sjuklönemodell som uppges varaanpassad till mindre företag, där antalet sjukdagar som arbetsgivarenfinansierar är detsamma som antalet anställda, dock inte mer än 30.Utskottet anser att förslag till sjuklönemodell har storabrister. Ett företag med 30 anställda har i modell sjuklöneansvarför , dvs. dubbelt så länge som i den modell som regeringennyligen föreslagit. I regeringens förslag finns ett medfinansieringsansvarför av sjuklönen även samt regler som begränsararbetsgivarnas samlade ansvar för sjukskrivningskostnaderna. Hur storakostnaderna för företagen blir beror på sjukskrivningarnas sammansättningoch längd. I företag med mellan 15 och 30 anställda kan kostnadernamycket väl bli högre med modell än med regeringens. Vidare av föreslagna sjuklönemodellen den egenskapen att denhöjer marginalkostnaden för att anställa. Om ett företag med t.ex. 10medarbetare anställer ytterligare en, så får företaget sjukpenningansvar,dels för den sist anställda, dels för den elfte dagen förövriga 10 anställda. Sjukpenningansvaret ökar alltså med sammanlagt 21dagar i detta exempel. För ett företag med 29 anställda som anställeren till, ökar sjuklöneansvaret med hela . Utskottet avvisar ensådan modell.Utskottet anser att förslag till skattesänkningar ochnya utgiftsåtaganden i många fall har en svagt underbyggd finansieringsom tycks bygga på ett inte ringa mått av önsketänkande. Finansierasskattesänkningarna på detta sätt riskerar man snabbt att stabiliteteni statsfinanserna urholkas.Utskottet avvisar mot denna bakgrund förslag till inriktningav budgetpolitiken.Vissa gemensamma förslag från oppositionspartiernaFörsäljningar av företagMed delvis skilda motiv återkommer de fyra borgerliga partierna tillsina tidigare framförda krav på att statliga företag skasäljas ut i stor omfattning . Försäljningsinkomsternaska i första hand användas för att amortera på statsskulden. Partiernatillgodoräknar sig försäljningsinkomster somvarierar . Mest långtgående planerhar och liberalerna.Partierna förutsätter alltså att det ska vara möjligt att redan nästaår avyttra statlig egendom för , ochunder de båda följande åren fortsätta med än mer omfattande försäljningar.Som jämförelse kan nämnas att regeringen i sina budgetförslagschablonmässigt alltid räknar med att inkomsterna från företagsförsäljningarvarje år ska uppgå till . I praktiken har dock ingastörre företagsförsäljningar genomförts sedan 2000.Ett gemensamt syfte med privatiseringarna tycks vara att man villpåskynda amorteringen av statsskulden för att minska utgifterna förstatsskuldsräntor. En låg statsskuld ökar stabiliteten i statsfinanserna,hävdar man. Men genom att ensidigt inrikta sitt intresse på bruttoskulden,blundar man för att man gör sig av med räntabla tillgångarsom är en del av den statliga förmögenheten. Försäljningar av statligaaktier innebär att staten byter en finansiell tillgång mot en annan.Detta byte gör staten varken rikare eller fattigare och den offentligasektorns nettoförmögenhet påverkas inte.Effekten på det finansiella sparandet är alls inte självklar.Statsskuldsräntorna sjunker rimligtvis om statsskulden amorteras, men samtidigtavhänder sig staten tillgångar som ger inkomster till statskassan.Nettoeffekten av dessa förändringar avgörs bl.a. av ränteläget och hurframgångsrika de aktuella företagen är. Det är inte givet om statenvinner eller förlorar på försäljningen vad gäller effekten på detfinansiella sparandet.Försäljningar som används till amortering av statsskulden leder tillatt statens skuld blir mindre, och likaså tillgångarna. Varken statenseller den offentliga sektorns nettoförmögenhet påverkas, och effektenpå det finansiella sparandet är osäker. Utskottet har för sin del svårtatt se hur en sådan åtgärd skulle kunna skapa ett ökat utrymme förfinanspolitiska stimulanser i lågkonjunktur.Om man dessutom oavsett utvecklingen på aktiemarknaden ska fåin ett visst belopp i försäljningsinkomster, finns det en uppenbar riskför att man tvingas sälja värdefulla tillgångar till kraftiga underpriser,vilket i sin tur tvingar fram ytterligare försäljningar för att uppställdamål ska kunna nås.Skulle å andra sidan de fyra partierna välja att senarelägga sinaförsäljningar, kan de inte tillgodoräkna sig de betydande räntevinstersom är intecknade i respektive budgetalternativ. Utan dessa räntevinsterförsvagas partiernas budgetalternativ i motsvarande utsträckning.Utgångspunkten för en privatisering måste självklart vara att den skavara näringspolitiskt motiverad och att den ska genomföras vid entidpunkt då utbytet blir så gynnsamt som möjligt för ägaren, dvs. staten.Ökad egenfinansiering av arbetslöshetsersättningenEtt annat gemensamt och framfört förslag gäller att ökainslaget av egenfinansiering av arbetslöshetsförsäkringen. Partiernaslösningar skiljer sig åt, men gemensamt är att de villhöja egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringen så att den motsvararca en tredjedel av försäkringens kostnader. De försäkrade ska alltsåsjälva få svara för en del av kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen,vilket automatiskt urholkar värdet av de skattesänkningar som de fyrapartierna utlovar.Arbetsmarknadsutskottet avvisar i sitt yttrande (2004/05:AU1y) oppositionensförslag till alternativ finansiering av arbetslöshetsersättningen.Arbetsmarknadsutskottet skriver i det sammanhanget följande.De stora besparingarna görs i oppositionens förslag genom förändringari finansieringen av arbetslöshetsersättningen och aktivitetsstödet. Istora drag är de bärande idéerna sänkta ersättningsnivåer, ökadegenfinansiering och nya modeller för att räkna fram den inkomst somersättningen ska baseras på. Graden av precisering varierar mellan förslagen,men de måste betraktas som skisser snarare än färdiga alternativ tilldagens system. Trots att oppositionens förslag har många gemensammadrag, exempelvis egenfinansieringsgraden, varierar uppgiven besparingseffektmed , eller av anslagets storlek. Denna storaskillnad kan bara delvis förklaras med information som ges i motionerna.Några partier preciserar inte om det avser en egenfinansieringsgrad ivarje arbetslöshetskassa för sig eller om det avser en egenfinansieringsgradi hela systemet. Skillnaden mellan systemen är dramatisk på individnivå.Vidare är de olika modellerna för att beräkna ersättningsgrundandeinkomst vagt beskrivna. Gemensamt för modellerna är dock att de gerlägre ersättningsgrundande inkomst än dagens system.Utskottet har tidigare i samband med yttranden till finansutskottetdiskuterat olika alternativ till finansiering av arbetslöshetsersättningoch aktivitetsstöd. Utskottet ställer sig lika kritiskt till de nuframförda förslagen som till tidigare förslag.Förslagen utgör inte praktiskt tillämpbara alternativ till dagens system.Om den enskilde kompenseras genom sänkt inkomstskatt kommer statsbudgetensminskade utgifter att bytas ut mot minskade intäkter. Därmed kommer ettmöjligt utrymme för reformer att begränsas.Grupper med liten risk för arbetslöshet kommer att avstå från försäkringför att de anser sig inte behöva den.Ekonomiskt svaga grupper kommer att avstå från försäkringen för att deinte anser sig ha råd.Om försäkringen är obligatorisk kan den mycket väl komma att ses som enskatt och ingen skillnad kommer att upplevas mot dagens system.Även har arbetsmarknadsutskottet avvisat förslag som i stortär desamma som framförs av oppositionspartierna. I sitt yttrandetill finansutskottet vid behandlingen av budgeten skrevarbetsmarknadsutskottet följande.Arbetsmarknadsutskottet är lika kritiskt som tidigare mot en ökadegenfinansiering av denna storlek. Skälen är flera och har i förra åretsyttrande till finansutskottet över ramarna angetts på följande sätt.Det är fråga om en kraftigt höjd insats för den enskilde, som kan blisärskilt betungande i ett svagt arbetsmarknadsläge med hög arbetslöshet.Förslagen har dessutom den bristen att den enskilde och hans ellerhennes fackliga organisation inte på samma sätt som i nuvarande systemfår anledning att ta ansvar för löneutvecklingen inom den egna kassansområde. Ett system som bygger på avgifter som anknyter till en i förvägokänd kostnad framstår dessutom som administrativt krångligt.Man måste också betänka att så kraftigt ökade insatser som det skullevara fråga om säkerligen skulle påverka människors vilja att varaförsäkrade, allra helst sådana grupper som löper liten risk att bliarbetslösa. Om försäkringen skulle vara obligatorisk skulle denhöjda egeninsatsen säkerligen av många i praktiken uppfattas som en renskattehöjning.Oavsett invändningarna i sak ser arbetsmarknadsutskottet det som heltorealistiskt att förslagen skulle kunna genomföras så snabbt att de fårgenomslag på budgeten . Det är fråga om genomgripandesystemförändringar som skulle kräva lagändringar och administrativaanpassningar. Enligt utskottets mening får de i fp-, kd- och c-motionernaskisserade finansieringssystemen mer ses som tankemodeller än somfaktiska besparingar . Även förslaget iModeraternas motion bör avvisas eftersom även det leder till oacceptabelthöga avgifter. Det har dessutom en fördelningspolitiskt tveksamkonstruktion med tanke på att avgiften skulle vara avdragsgill.Finansutskottet delar arbetsmarknadsutskottets uppfattning. Självklartgår det att ändra avgiftssättningen, men med tanke på attarbetslöshetsförsäkringen administreras av ett fyrtiotal friståendearbetslöshetskassor med stora skillnader i arbetslöshet och med olika nivåerpå medlemsavgifter kräver en omläggning av detta slag rimlig tid avförberedelse. Det handlar om genomgripande systemförändringar somförutsätter lagändringar och administrativa anpassningar, vilket medföratt det är helt orealistiskt att räkna med att en sådan förändring skullekunna minska belastningen på statsbudgeten annat än sikt.Ett vanligt argument för en ökad egenfinansiering är att ett ökatkostnadsansvar verkar återhållande på löneavtal i en bransch. Högalöneökningar leder till ökad arbetslöshet, vilket slår igenom på deförsäkrades avgifter i den egna a-kassan. Partiernas förslag gör emellertidingen åtskillnad mellan de olika a-kassorna och skapar således intemotivation för att ta ansvar för löneutvecklingen inom den egna kassansområde. Som utskottet ser det finns ingen anledning att på detta sättlyfta ut en kostnad från statsbudgeten för att i stället låta deförvärvsarbetande svara för finansieringen med obligatoriska avgifter, somär mycket lika en skatt.FinansieringenDe fyra borgerliga partierna räknar med att den offentliga sektornsinkomster sänks med . Tillallra största del utgörs detta av skattesänkningar. Moderata samlingspartietoch redovisar de mest omfattande skattesänkningarnamedan liberalerna och redovisar något mermodesta förslag. Ett gemensamt drag är att de föreslagna skattesänkningarnai allmänhet är tydligt redovisade medan deras tilltänkta finansieringi många fall är både otydlig och svagt underbyggd. Finansieringen liggertill största delen på två utgiftsområden, nämligen utgiftsområdena 10Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp samt utgiftsområde 13Arbetsmarknad.Tabell 4.13 Finansieringen av oppositionspartiernas skattesänkningar2007Miljarder kronorSkattesänkningarna avser i första hand inkomstbeskattningen och är i deflesta fall tekniskt möjliga att genomföra med tämligen kort varsel.Besparingsförslagen däremot framstår som helt orealistiskasärskilt i det korta perspektivet eftersom man för att kunna förverkligadem först måste utforma detaljregler, anpassa administrationen och geberörda rimlig tid att anpassa sig till de nya förutsättningarna. Meden sådan svag finansiering riskerar statsfinanserna återigen att snabbtförsvagas.Oppositionspartierna når inte sina egna målÄnnu ett gemensamt drag för de fyra oppositionspartierna är att manredan i sina förslag till budgetpolitik räknar med att missa sina egnamål. Oppositionspartierna riktar skarp kritik mot regeringenför att denna inte uppnår målet om överskott i de offentliga finanserna.Samtidigt föreslår samtliga fyra oppositionspartier mål för budgetpolitikensom ställer än högre krav på stramhet än regeringens mål. Inget avpartierna lever emellertid upp till sina egna krav. Tre partier, Folkpartietliberalerna, och föreslår mål om balansi statens finansiella sparande över konjunkturcykeln. Moderatasamlingspartiet förespråkar ett mål för den offentliga skuldens utvecklingmen använder saldomål för staten som ett medel att uppnå skuldmålet.Inget av partierna förmår emellertid prestera en budgetpolitik som ärtillräckligt stram för att uppnå sina egna mål.Moderata samlingspartiet beräknar att deras mål att den offentligasektorns bruttoskuld ska vara nere på av BNP kommer attnås om saldot för statsfinanserna uppgår till -0,6; -0,1 respektive av BNP och föreslår därför att saldomålen förstaten fastställs till dessa nivåer.