bet · GR01BOU13 · 2004-05-27 00:00:00 — SammanfattningI detta betänkande behandlar utskottet regeringens proposition 2003/04:136Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät jämte motioner som väcktsmed anledning av propositionen.Regeringen föreslår ett antal ändringar i ledningsrättslagen (1973:1144).Enligt förslaget skall det i lagen slås fast att det går att få ledningsrättinte bara för ledningar utan också för andra anordningar som ingår ielektroniska kommunikationsnät, exempelvis och antenner. Regeringenföreslår också att det i ett ledningsbeslut skall kunna föreskrivas attledningsrättshavaren har rätt att inom det utrymme som upplåts för ledningenlåta någon annan installera och använda ytterligare ledning. Syftet äratt göra det möjligt för flera operatörer att samutnyttja och andraanordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät.De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 augusti 2004.Utskottet föreslår att med bifall till propositionen antarregeringens lagförslag och avslår motionerna.Till betänkandet har sex reservationer fogats.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Lokaliseringsfrågor m.m.Riksdagen avslår motionerna 2003/04:Bo5 yrkande 4 och 2003/04:Bo7 i dennadel.Reservation 1 (v)Reservation 2 (mp)2. Informations- och samrådsfrågorRiksdagen avslår motion 2003/04:Bo5 yrkandena 2, 3, 5 och 6.Reservation 3 (v, mp)3. ErsättningsfrågorRiksdagen avslår motion 2003/04:Bo7 i denna del.4. SamordningsfrågorRiksdagen avslår motion 2003/04:Bo6 yrkande 2.5. Regeringens lagförslagRiksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen(1973:1144). Därmed bifaller proposition 2003/04:136 och avslårmotionerna 2003/04:Bo5 yrkande 1, 2003/04:Bo6 yrkande 1, 2003/04:Bo7 idenna del, 2003/04:Bo8, 2003/04:Bo9 och 2003/04:Bo10.Reservation 4 (v)Reservation 5 (mp)Reservation 6 (c)den 27 maj 2004På bostadsutskottets vägnarRagnwi MarcelindFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (),(), (), (), dePourbaix-Lundin (m), (), (), (), (), (), (), LarsTysklind (fp), (), (), (), () och ().Redogörelse för ärendetBakgrundInledningUtrymme för ledning upplåts vanligen på frivillig väg i form av servituteller nyttjanderätt. Så kallad inskrivning av rätten används för att geledningsrättshavaren rätt att behålla ledningen även efter en eventuellövergång av äganderätten till den fastighet som ledningen dragits på. Omfrivilliga överenskommelser inte kunnat träffas har det givits möjligheteratt tvångsvis ta annans mark i anspråk, främst enligt bestämmelser iexpropriationslag men även enligt vatten-, byggnads- ochfastighetsbildningslagstiftning.Efter förslag från utredningen om ledningsrätt i betänkandet (SOU 1972:57)Ledningsrättslag lämnade regeringen i proposition 1973:157 ett förslagtill ledningsrättslag till . Bland motiven till förslaget märksbl.a. stora rationaliseringsvinster för inskrivningsmyndigheterna genomatt det sakrättsliga skyddet för rätt att dra fram och behålla ledning påannans fastighet, genom förslaget, ordnades på annat sätt än genominskrivning.Sedan en enig riksdag beslutat att anta regeringensförslag till ledningsrättslag har man även haft att tillgå den särskildaupplåtelseformen ledningsrätt. Bestämmelser om ledningsrätt finns iledningsrättslagen (1973:1144).Lagen gjordes tillämplig på fyra grupper av ledningar. Till de två förstagrupperna hör koncessionspliktiga elektriska starkströmsledningar ochallmänna teleledningar. Ledningsrätt skulle även kunna ges för vatten-och avloppsledningar samt vissa ledningar för fjärrvärme, olja, gas m.m.En enig riksdag beslutade efter förslag i regeringens proposition 2002/03:110Lag om elektronisk kommunikation, m.m. om nya mål för sektorn elektroniskkommunikation. Enligt beslut är målen att enskilda och myndigheterskall få tillgång till effektiva och säkra elektroniska kommunikationermed största möjliga utbyte när det gäller urvalet av överföringstjänstersamt deras pris och kvalitet. skall i ett internationellt perspektivligga i framkanten i dessa avseenden. De främsta medlen för att uppnådetta skall vara att skapa förutsättningar för en effektiv konkurrensutan snedvridningar och begränsningar samt att främja internationellharmonisering. Vidare skall staten ha ett ansvar på områden där allmännaintressen inte enbart kan tillgodoses av marknaden (bet. 2002/03:TU6 ochrskr. 2002/03:228). Som regeringen redovisade i samma proposition kantill de viktiga allmänna intressen som inte enbart kan tillgodoses påmarknadens villkor räknas bl.a. samhällsomfattande tjänster till ettöverkomligt pris, förmedling av nödsamtal, skyddet för integritet, uthållighetoch tillgänglighet vid extraordinära händelser i fredstid, höjd beredskapoch krig, ett effektivt utnyttjande av frekvenser och nummer samtkonsumentskydd.Här bör även uppmärksammas att tidigare i tillkännagivandentill regeringen pekat på behovet av ett gemensamt radiokommunikationssystemför samhällsviktiga användare, såsom Polisen, , ,, och ambulanssjukvård. Fråganutreddes av utredningen för effektiv ledning (),som i betänkandet Trygga medborgare - säker kommunikation (SOU 2003:10)föreslog att ett sådant system skulle upphandlas. Kommunikationssystemetavses kunna ersätta befintliga system och göra kommunikationerna mellant.ex. polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård effektiv och tillförlitlig.På förslag från regeringen fattade beslut omatt bl.a. godkänna en investeringsplan för ändamålet på sammantaget drygt2 miljarder kronor för (se bet. 2003/04:TU1 och rskr.2003/04:75). Nätet antas komma att omfatta ca 2 000 basstationer och ettstort antal relästationer och radiolänkstationer. I första hand avser manatt utnyttja befintlig infrastruktur för elektroniska kommunikationsnät.Det kommer dock även att bli aktuellt att uppföra helt nya stationer.Utbyggnaden avses enligt uppgift från påbörjas år 2005.Staten har även ett övergripande ansvar för att se till att IT-strukturmed hög överföringskapacitet finns tillgänglig i hela landet.Som regeringen redovisar i proposition 2002/03:110 Lag om elektroniskkommunikation, m.m. är det för att målet på området skall uppnås nödvändigtatt det finns goda förutsättningar att bygga ut de befintligatelekommunikationsnäten och att bygga nya nät. Det förutsätter bl.a. bra ocheffektiva möjligheter att få tillgång till mark för byggnationen.Bland annat konkurrensskäl talar för att, som regeringen anför i den nuaktuella propositionen, ledningsrätt bör kunna upplåtas för alla slag avanordningar som ingår i näten. Enligt propositionen konkurrerar förnärvarande innehavare av nät för fasta respektive mobila kommunikationstjänstermed varandra. Regeringen redovisar att bl.a. har påpekatatt det från konkurrenssynpunkt är viktigt att ledningsrättslagen ärteknikneutral och inte ger t.ex. innehavarna av nät för fasta tjänsterbättre förutsättningar än innehavarna av nät för mobila tjänster.Europeiska unionen antog inom ramen kommunikationsöversynett antal direktiv. Enligt det s.k. tillträdesdirektivet, som får sägasvara av särskilt intresse när det gäller ledningsrättslagen, skall det bl.a. vara möjligt att ålägga ett företag som har ett betydande inflytandepå marknaden skyldighet att ge tredje part tillträde till byggnader,ledningar och (artikel 12). Tillträdesdirektivet innehåller ocksåbestämmelser om att företag som kontrollerar tillträde till slutanvändareskall kunna föreläggas att exempelvis bedriva samtrafik i den utsträckningsom det är nödvändigt för att slutanvändarna skall nå varandra. Medsamtrafik avses sammankoppling av kommunikationsnät för att göra det möjligtför användare att kommunicera med varandra eller få tillgång till tjänstersom tillhandahålls i näten (artikel 5).Genom lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (se mer om denna nedanunder rubriken ) har det införts vissa möjligheter attförelägga operatörer samlokaliseringsskyldighet eller skyldighet omgemensamt utnyttjande vad avser t.ex. master.I syfte att bl.a. belysa de behov av ändringar i ledningsrättslagen somde aktuella EG-direktiven kan ge upphov till beslutade regeringen den 7februari 2002 att en särskild utredare skulle tillkallas för att göra enöversyn av vissa frågor om ledningsrätt (dir. 2002:17). Utredningen antognamnet ledningsrättsutredning och lämnade sedermera i oktober2002 delbetänkandet Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU2002:83). Delbetänkandet innehåller de förslag till ändringar iledningsrättslagen som utredningen har bedömt vara nödvändiga för att genomförade direktiv som Europeiska unionen har antagit inom ramen förkommunikationsöversynen. Av stort intresse i detta sammanhang är möjligheternaatt vid ledningsrättsförrättning förordna om rätt att i andra hand upplåtautrymme för ledning.I den nu aktuella propositionen tar regeringen upp de frågor som behandlasi delbetänkandet. Syftet med förslaget är utöver vad som har redan harredovisats att bl.a. åstadkomma från miljö- samt plan- och byggnadssynpunktönskvärda samlokaliseringar.Mot den tecknade bakgrunden kan utskottet sammanfattningsvis konstateraatt lagförslaget syftar till att tillgodose angelägna allmänna intressen.Särskilt om ledningsrättslagen, LLTillgängliga uppgifter visar att de allra flesta frågor om ledningsdragningför nu aktuella 3G-nät löses i samförstånd. Vanligen tar operatören kontaktmed fastighetsägaren och försöker träffa en överenskommelse om upplåtelseav nyttjanderätt. I de fall överenskommelse träffas, t.ex. efter diskussionermellan parterna om vilka delar av fastigheten som skulle kunna användas,blir det inte aktuellt att använda sig av ledningsrättslagen för att fåtillgång till det aktuella utrymmet. Det motsatta gäller i det begränsadeantal fall då överenskommelser inte träffas på frivillig väg. Ett beslutom ledningsrätt får överklagas till fastighetsdomstol. Ett överklagandeinnebär med nödvändighet att handläggningstiden ökar.Som regeringen redovisar i propositionen skall frågan om upplåtelse avledningsrätt prövas av lantmäterimyndigheten efter ansökan av den somvill dra fram ledningen. Prövningen sker vid en s.k. förrättning.Ledningsrätt får upplåtas även om fastighetsägaren motsätter sig det.Ledningsrätten upplåts i ett s.k. ledningsbeslut. I beslutet skall anges bl.a. ledningens ändamål, det utrymme som upplåts för ledningen och den tidinom vilken ledningen skall vara uppförd. I anslutning till att ledningsbeslutmeddelas fastställs också ersättning till fastighetsägaren för upplåtelsen(13 och 22 §§ LL).En ledningsrätt gäller . Den kan ändras eller upphävasendast genom en ny förrättning (33 § LL). En ledningsrätt kan överlåtas.En överlåtelse är dock giltig endast om den ledning för vilken ledningsrättenhar upplåtits överlåts tillsammans med ledningsrätten (35 § LL).Lantmäterimyndigheten är vid en ledningsförrättning skyldig att utredaförutsättningarna för upplåtelse av ledningsrätt och skall därvid beaktaolika allmänna och enskilda intressen. Som regeringen redovisar ipropositionen är det härvid av betydelse att det vid förrättningen bör ske s.k. rådplägning med sakägarna och att vid behov samråd också skall ske medberörda myndigheter, exempelvis på orten (19 § LL). Somregeringen anför torde detta ge förutsättningar för att vid enledningsförrättning klarlägga lämpliga lösningar för ledningens eller mastensnärmare lokalisering och att belysa hälsofaktorer på ett allsidigt sätt.Allt i syfte att åstadkomma en lämplig lokalisering.Tvångsupplåtelser för ledningsändamål skall alltid föregås av en behovs-och lämplighetsbedömning till skydd för allmänna och enskilda intressen.Ledningsrätt får således ej upplåtas om ändamålet lämpligen bör tillgodosespå annat sätt (6 § LL). I förarbetena (prop. 1973:157) anges att det kanförhålla sig så att den sträckning av ledningen som sökanden begärt inteär den enda som lämpar sig. Den ledande principen anges då vara att detalternativ som vållar minst skada skall väljas.Enligt det nämnda lagrummet får ledningsrätt inte heller upplåtas omolägenheterna av upplåtelsen från allmän eller enskild synpunkt övervägerde fördelar som kan vinnas genom den. Av regeringens proposition framgåratt det bl.a. innebär att de gränsvärden som Statens strålskyddsinstituthar fastslagit skall beaktas (se mer om dessa gränsvärden under avsnittetHälsorisker - kunskapsläget).Ledningsrätt får enligt huvudregeln inte upplåtas i strid mot detaljplan,fastighetsplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen ellerbestämmelserna inte motverkas får dock mindre avvikelser göras (se mer ommindre avvikelser under rubriken om , PBL).Inom område som inte omfattas av detaljplan får ledningsrätt inte upplåtasom upplåtelsen skulle försvåra områdets ändamålsenliga användning, föranledaolämplig bebyggelse eller motverka planläggning av området (8 och 9 §§ LL).Ledningsrätt får inte heller upplåtas om olägenhet av någon betydelseuppkommer för allmänt intresse. Detta gäller dock inte när upplåtelsen ärtill övervägande nytta från allmän synpunkt (10 § LL).Vidare har kommunerna för vissa fall getts vad som brukar kallas envetorätt. Denna rätt kan sägas (genom ) omfatta allaledningsbyggen som kräver bygglov och dessutom andra ledningsbyggen somrör detaljplanelagt område. Vetorätten omfattar vidare de fall då kommunenvid samråd med lantmäterimyndigheten enligt 19 § LL (se tidigare underdetta avsnitt) finner att det kan sättas i fråga om ledningens framdragandestår i överensstämmelse med de krav på planmässighet som gäller utanfördetaljplanelagt område (21 § LL). Kommunens beslut enligt paragrafen kanöverklagas. Om ett negativt beslut från kommunen inte ändras kan ledningsrättinte beviljas.Särskilt om , PBLDet är en angelägenhet att planlägga användningen av mark ochvatten (1 kap. 2 § PBL).Varje kommun skall ha en aktuell översiktsplan som omfattar hela kommunen.Översiktsplanen skall ge vägledning för beslut om användningen av mark-och vattenområden samt om hur den bebyggda miljön skall utvecklas ochbevaras. Översiktsplanen är inte bindande för myndigheter ochenskilda.Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen skergenom detaljplaner. För begränsade områden av kommunen som inte omfattasav detaljplan får områdesbestämmelser antas, t.ex. om det behövs för attsyftet med översiktsplanen skall uppnås.All markanvändning skall prövas vara lämplig för ändamålet.Lämplighetsbedömningensker vid planläggning eller i ärenden om bygglov eller förhandsbesked (1kap. 6 § PBL).I den mån en ledning är bygglovspliktig ankommer det på den kommunalanämnd som fullgör denna uppgift att efter ansökan därom ta ställning tillfrågan om bygglov. Frågor om bygglov blir aktuella även för andraanläggningar, såsom teknikbodar m.m. En beviljad ledningsrätt (t.ex. för enmast eller en teknikbod) förändrar inte bygglovsplikten för dessaanläggningar.Som regeringen redovisar i propositionen krävs det enligt PBL bygglov föratt uppföra en radio- eller telemast (8 kap. 2 § första stycket 5 PBL).Som också framgår av propositionen torde det i normalfallet inte krävasbygglov för att på en befintlig byggnad montera en antenn för t.ex.3G-nätet om det inte är så att antennen avsevärt påverkar byggnadens utseende.De allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. , MB, är inte tillämpligavid prövning av ärenden enligt PBL. Däremot finns i lagen regler omhänsynstagande till miljö- och hälsoaspekter vid de avvägningar mellanmotstående intressen som skall göras i sådana ärenden.Av betydelse vid bygglovsprövningen är sålunda att byggnader (och andraanläggningar) skall placeras och utformas så att deras avsedda användninginte medför betydande olägenheter för omgivningen (3 kap. 2 § PBL). Degränsvärden som har fastslagit bör därförbeaktas.Den kommunala nämnden skall vid bygglovsprövningen också pröva om åtgärdenuppfyller de övriga krav på byggnader m.m. som ställs enligt 3 kap. PBL.Det innebär bl.a. att placeringen och utformningen inte får medföra faraför omgivningen och, i förekommande fall, skall vara lämplig med hänsyntill landskapsbilden.Härutöver skall kommunen vid prövning av åtgärder inom områden som inteomfattas av detaljplan, med tillämpning av 2 kap. PBL, ta ställning tillbl.a. om marken är lämplig för den sökta åtgärden. Härvid skall t.ex.beaktas boendes och övrigas hälsa. Vidare skall prövas om åtgärdenförutsätter detaljplaneläggning eller om den strider mot områdesbestämmelser(8 kap. 12 § första stycket PBL).Vid åtgärder inom områden med detaljplan skall kommunen i stället taställning till om åtgärden fyller kraven på planenlighet (8 kap. 11 §första stycket PBL).Mindre avvikelser från plan utgör inte hinder mot bygglov om de är förenligamed syftet med planen. I frågan om mindre avvikelser från plan finns detskäl att här peka på två domstolsavgöranden.Länsrätten i fann i det ena fallet att uppförandet av en 18 mhög radiomast utformad som en flaggstång samt en teknikbod fick ansesstrida mot detaljplanen för området. Enligt planen skulle området användassom "allmän plats: natur". Domstolen fann vidare att åtgärderna inte kundeutgöra mindre avvikelser från detaljplanen. (se mål nr 935-03, beslut den29 ). Beslutet överklagades, först till Kammarrätten iGöteborg som inte lämnade prövningstillstånd, och sedermera till Regeringsrättensom ännu inte har tagit ställning i frågan om prövningstillstånd.Regeringsrätten prövade i det andra fallet frågan om bygglov för uppförandetav en radiomast och en teknikbod inom mark som i planen angettssom "parkmark". Det var fråga om ett naturparksområde som utnyttjades somrekreationsområde. Domstolen fann att avvikelsen från planen inte kundegodtas varför operatören inte erhöll det sökta bygglovet. Domstolenuppmärksammade i beslutet att det i proposition 1989/90:37 uttalas att deti syftet med om medborgarinflytande ligger att ingen åtgärdbör kunna rymmas inom begreppen "mindre avvikelse" eller "förenliga medsyftet med planen", om åtgärden har intresse för en bredare allmänheteller en vidare krets än de kända sakägarna, berörda hyresgäster m.fl.som skulle beredas tillfälle att yttra sig i ett bygglovsärende (se målnr 6424-2000, beslut ).Hälsorisker - kunskapslägetI propositionen redovisar regeringen med anledning av de farhågor föreventuella hälsorisker för boende som 3G-utbyggnaden kan föra med sig attStatens strålskyddsinstitut, SSI, har utfärdat allmänna råd om begränsningav allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (SSI FS 2002:3). Debygger på en rekommendation som Europeiska unionen har antagit (rekommendation 1999/519/EG av om begränsning avallmänhetens exponering för elektromagnetiska fält [0 Hz-300 GHz]). Vidareredovisas att har utfärdat föreskrifter om arbete medradiofrekvent strålning och högfrekventa elektromagnetiska fält (ASF1987:2).Här finns även skäl att uppmärksamma de uppgifter om gränsvärden i vissaandra europeiska länder som förkommer. Till att börja med är det viktigtatt skilja mellan gränsvärden för basstationer och gränsvärden förmobiltelefoner. För mobiltelefoner gäller, enligt vad utskottet har erfaritfrån , samma gränsvärden i alla europeiska länder. Förbasstationerna följer , i likhet med de flesta andra länder, derekommendationer som EU har utfärdat. Ett fåtal länder, bl.a. ochLuxemburg, har satt lägre gränsvärden för basstationer än de rekommenderade.Detta uppges dock inte baseras på några andra forskningsresultat än desom man har beaktat i . Inte heller skall de i faktiska,uppmätta värdena ligga högre än de faktiska värdena i övriga europeiskaländer.Regeringen redovisar i propositionen, med åberopande av rapporter frånSSI, även att de undersökningar som har gjorts om strålningsförhållandenavid för mobiltelefoni har visat att den strålning som enskildanormalt kan utsättas för ligger långt under de fastställda gränsvärdena(se SSI Rapport 2001:09 och SSI information 2001:3). En orsak till dettaanges av SSI vara att radiovågornas intensitet avtar med kvadraten påavståndet från antennen. Det betyder t.ex. att intensiteten på 30 m avståndfrån antennen är 900 gånger lägre än . Basstationerna sändervisserligen med högre styrka än mobiltelefonerna, men de befinner sigalltså på ett mycket större avstånd från användarna.Inom har vissa insatser gjorts för att få kunskapsläget belyst.Här finns skäl att peka på två av dessa. Sålunda gjordes inom riksdagensutredningstjänst (dnr 2003:1619) en kartläggning avkunskapsläget beträffande mobiltelefonins eventuella hälsorisker. Vidarehöll miljö- och jordbruksutskottet en offentlig utfrågning i ämnet tidigarei vår. En utskrift från utfrågningen finns intagen som bilaga tillbetänkandet Icke-joniserande strålning, 2003/04:MJU12. Betänkandet innehållerockså en redovisning av gjorda forskningsinsatser och kunskapsläget.De inom gjorda insatserna har inte lett till andra slutsatserän de som SSI och regeringen har redovisat.Propositionens huvudsakliga innehållRegeringen föreslår i propositionen ett antal ändringar i ledningsrättslagen(1973:1144).Enligt förslaget skall det i lagen slås fast att det går att få ledningsrättinte bara för ledningar utan också för andra anordningar som ingår ielektroniska kommunikationsnät, exempelvis och antenner. Regeringenföreslår också att det i ett ledningsbeslut skall kunna föreskrivas attledningsrättshavaren har rätt att inom det utrymme som upplåts för ledningenlåta någon annan installera och använda ytterligare ledning. Syftet äratt göra det möjligt för flera operatörer att samutnyttja och andraanordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät. De nya bestämmelsernaföreslås träda i kraft den 1 augusti 2004.Ärendet och dess beredningRegeringen beslutade att en särskild utredare skulletillkallas för att göra en översyn av vissa frågor om ledningsrätt (dir.2002:17). Utredningen, som antog namnet ledningsrättsutredning,lämnade delbetänkandet Ledningsrätt för elektroniskakommunikationsnät (SOU 2002:83). Delbetänkandet innehåller förslag tilländringar i ledningsrättslagen som utredningen har bedömt vara nödvändigaför att genomföra de direktiv som Europeiska unionen har antagit inomramen kommunikationsöversyn. En sammanfattning av delbetänkandetfinns i bilaga 1 till propositionen. Utredningens lagförslag finns ipropositionens bilaga 2. Delbetänkandet har remissbehandlats. En förteckningöver remissinstanserna finns i bilaga 3 till propositionen. En sammanställningav remissvaren finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju2002/7158).I propositionen tar regeringen upp de frågor som behandlas i delbetänkandet.Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande överdå upprättat lagförslag. Lagrådets synpunkter har beaktats i det lagförslagsom nu presenterats för . Vidare har gjorts några ändringar avredaktionell natur.Utskottets övervägandenInledningUtskottet behandlar under de fyra första avsnitten motionsförslag sominnebär att skall ge regeringen till känna vad motionärernaanför. De syftar inte till att regeringens lagförslag skall avslås elleratt lagen skall utformas på annat sätt än regeringen föreslagit. Avslutningsvistar utskottet ställning till lagförslaget och de motionsförslag som hardirekt bäring på lagförslaget.Lokaliseringsfrågor m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om lokaliseringsfrågor m.m. Jämförreservationerna 1 (v) och 2 (mp).MotionernaI motion 2003/04:Bo5 (v) yrkande 4 förespråkar motionärerna säkerhetsavståndinnebärande att sändningsmaster inte skall få placeras närmare än 150 mfrån bostäder och 300 m från skolor och förskolor.Motionärerna bakom motion 2003/04:Bo7 (fp) i denna del anser attförsiktighetsprincipen bör få ett större genomslag.Utskottets ställningstagandeSom har framgått av den inledande redovisningen i detta betänkande är deten angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten.All användning av mark för bebyggelse skall prövas vara lämplig förändamålet. Lämplighetsbedömningen sker vid planläggning eller i ärenden ombygglov eller förhandsbesked (1 kap. 6 § PBL).Bostadsutskottet är liksom motionärerna av den uppfattningen att försiktighetoch återhållsamhet bör vara vägledande vid ställningstaganden till uppförandeav olika anläggningar för mobiltelefoni m.m.