bet · GR01SOU6 · 2004-03-16 00:00:00 — Vidare bör ytterligare ett villkorför isolering vara att den enskilde harerbjudits det psykosociala stöd och denvård eller behandling som behövs frånsmittskyddssynpunkt i frivillig form.I motion 2002/03:So259 av MartinAndreasson (fp) begärs etttillkännagivande om att smittskyddslagensbestämmelser om tvångsisolering börbringas i samklang med rekommendationer.Motionären anför att en avrekommendationerna betonar att respektenför hivpositivas och aidssjukas mänskligaoch sociala rättigheter är av avgörandebetydelse för framgången av förebyggandehälsoprogram. I rekommendationerna tasbl.a. uttryckligen avstånd från allaformer av tvångsisolering av hivpositivaeller aidssjuka.I motion So7 av m.fl.(kd) yrkande 1 begärs etttillkännagivande om att psykiatrisk ochmedicinsk kompetens skall finnas i boendeefter avslutad tvångsisolering.Motionärerna anför att de personer somtvångsisoleras i regel saknar ettnaturligt nätverk och stöd. Det måstedärför ställas krav på att boenden medbättre psykiatrisk vård och annat stödfinns att tillgå.I motion So1 av m.fl. (v)yrkande 1 begärs ett tillkännagivande omtidsbegränsning av tvångsisoleringen.Motionärerna anför att tvångsisoleringendast skall tillgripas när det är frågaom en starkt smittsam sjukdom eller ensjukdom som smittar på sådant sätt attmänniskor har svårt att skydda sig motsmittan samt när sjukdomen befinner sig iett smittsamt skede. Vidare skallisolering endast tillgripas när densmittade uppenbarligen är ovillig ellersaknar förmåga att iaktta ett riskfrittbeteende och alla andra möjligheter äruttömda. Isolering skall endast få pågåunder högst med möjlighettill förlängning ytterligare tre månader.Ett liknande tillkännagivande framförs imotion So259 av m.fl. (v)yrkande 1. Vidare begärs i yrkande 2 iden sistnämnda motionen etttillkännagivande om stödperson tillpatient som tvångsisolerats.I motion So2 av m.fl.(c) yrkande 2 begärs ett tillkännagivandeom tvångsisolering. Motionären anför atttvångsisolering skall användas mycketrestriktivt och med precision. I de falltvångsomhändertagande bör genomföras medstöd av lagen (1992:1128) om psykiatrisktvångsvård (LPT) eller lagen (1988:870)om vård av missbrukare i vissa fall (LVM)skall dessa lagar tillämpas och intesmittskyddslagen. I de fallsmittskyddsläkaren ansöker om enförlängning av isoleringsperioden hoslänsrätten bör rätten först bedömahuruvida det föreligger grund förtvångsomhändertagande och vård medhänvisning till LPT eller LVM. Först i defall så inte är fallet bör en prövning avbehov av tvångsisolering i enlighet medsmittskyddslagen göras.I motion So6 av () yrkande 1 begärs etttillkännagivande om förutsättningar förisolering. Motionären anför attförutsättningarna för isolering bör varaatt sjukdomen är starkt smittsam ellersmittar på ett sådant sätt att människorhar svårt att skydda sig mot smittrisksamt att sjukdomen befinner sig i ettsmittsamt skede, att den enskilde harerbjudits det psykosociala stöd och denvård eller behandling som behövs frånsmittskyddssynpunkt, att det avomständigheterna klart framgår att denenskilde inte är beredd eller i stånd attfrivilligt underkasta sig de åtgärder somkrävs för att hindra eller så långt sommöjligt minska risken för spridning avsjukdomen samt att påtaglig riskföreligger för att andra människor kansmittas om inte isolering sker.Motionären begär vidare i yrkande beslutar att isolering får pågåi högst två på varandra följande perioderom tre månader.Utskottets ställningstagandeAv 5 kap. 1 § förslaget tillsmittskyddslag framgår att den som bär påen allmänfarlig sjukdom får isoleras om- det av omständigheterna klartframgår att den enskilde inte är bereddeller i stånd att frivilligt underkastasig de åtgärder som krävs för attförebygga eller så långt som möjligtminska risken för smittspridning, eller-- det finns grundad anledning antaatt den enskilde inte följer deförhållningsregler som har beslutats.-Vidare framgår av bestämmelsen attbeslut om isolering får meddelas endastom det finns en påtaglig risk för attandra människor kan smittas.Som regeringen framhåller ipropositionen är isolering enligt 5 kap.1 § förslaget till smittskyddslag densista utvägen för att hindrasmittspridning. Utskottet vill i dettasammanhang understryka att den smittade iförsta hand skall få vård mot missbrukeller psykisk sjukdom och att isoleringenligt smittskyddslagen skall vara ensista utväg även vid överväganden omvilken tvångslagstiftning som börtillämpas. Vård enligt lagen (1988:870)om vård av missbrukare i vissa fall ochlagen (1991:1128) om psykiatrisktvångsvård bör normalt vara organiseradså att eventuella smittrisker kanhanteras.Utskottet vill också betona attisoleringen inte får pågå änvad som är oundgängligen nödvändigt.Enligt regeringens förslag fårisoleringen pågå ,räknat från den dag beslutetverkställdes. Meningen är att densmittade därefter skall komma iåtnjutande av erforderliga alternativaåtgärder. I vissa fall kan dock intesådana åtgärder komma till stånd innan destipulerade tre månaderna har löpt tillända. Enligt regeringens förslag kan dårätten, under förutsättning attrekvisiten i 5 kap. 1 § fortfarande äruppfyllda, efter ansökan avsmittskyddsläkaren, besluta attisoleringen får pågå utöver de tremånaderna. Medgivandet till fortsattisolering får enligt 5 kap. 5 § ilagförslaget lämnas för högst sex månaderåt gången.I propositionen framhåller regeringenatt den isolerade skall erbjudas den vårdoch det stöd han eller hon behöver,jämför 5 kap. 9 § i lagförslaget. Det ärviktigt att isoleringstiden inte blir ettpassivt frihetsberövande; insatser föratt stärka den enskildes förmåga att tasitt ansvar bör påbörjas redan underisoleringen. Vidare understryks attbeslut om förlängning av isoleringen intefår fattas slentrianmässigt. Vidbedömningen av om skäl föreligger förfortsatt isolering skallsmittskyddsskälen vägas mot det ingreppsom en fortsatt isolering innebär. Depatienter som kan komma i fråga förförlängning av isoleringstiden är framförallt patienter som är i stort behov avstöd och som också har behov av lång tidstillsyn och omhändertagande för att kunnaändra sitt smittfarliga beteende.Utskottet anser att dessa överväganden ipropositionen bör komma tydligare tilluttryck i lagtexten. Med hänsyn härtilloch vid en avvägning mellansmittskyddsskälen och det ingrepp somisoleringen innebär för den enskildeanser utskottet att förlängning avisoleringstiden får beslutas endast omdet finns särskilda skäl. Utskottetsförslag till ny lydelse av 5 kap. 5 §framgår av bilaga 5. Utskottet bifallermed det anförda delvis motionerna So2 (c)yrkande 2, So3 (m) yrkande 2 och So5 (fp)yrkande 3. Motionerna So1 (v) yrkande 1,So6 (mp) yrkandena 1 och 2, So259 (v)yrkande 1 och 2002/03:So259 (fp)avstyrks.I 5 kap. 19-23 §§ förslaget tillsmittskyddslag finns bestämmelser omstödperson till den som isolerats.Utskottet ser mycket positivt påförslaget i denna del och anser att detbör antas av . Motion So259 (v)yrkande 2 är därmed tillgodosedd.När det gäller insatser på hälso- ochsjukvårdens och områdeåligger det berörda huvudmän att bedömavilka insatser som bör göras. Utskottetvill i likhet med regeringen starktbetona vikten av att samtliga berördamyndigheter och huvudmän tar sitt ansvarför att erforderlig vård och behandlingkommer till stånd. Motion So7 (kd)yrkande 1 avstyrks med det anförda.Straffrättsliga aspekter på smittskyddetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion medförslag till en ny straffbestämmelseför gärningar som innebär att en personutsätter annan för fara att smittas avlivshotande sjukdom. börlikaså avslå motioner omstraffrättsliga aspekter på samtycke.PropositionenI propositionen anförs att det i svenskrätt saknas straffbestämmelser somspecifikt tar sikte på fall då en personagerar på ett sådant sätt att smittsamsjukdom överförs från honom eller hennetill en annan person. I rättspraxis harett flertal bestämmelser i brottsbalkentillämpats på gärningar som inneburit attsmitta överförts eller riskerat attöverföras vid sexuellt umgänge.Tillämpningen av bestämmelserna ibrottsbalken vid denna typ av gärningarhar dock visat sig vara förenad med enhel del svårigheter.Regeringen påtalar attSmittskyddskommitténs förslag (SOU1999:51), som utgick ifrån att en nybestämmelse i skulleinföras, i och för sig kan ses som en godansats till att lösa en del av detillämpningsproblem som beskrivits ovan.En viktig fråga är dock hur en särskildbestämmelse som tar sikte på situationeri vilka en person utsätter andra för faraatt smittas av en allvarlig sjukdom skallavgränsas. Även om flertalet rättsfallrörande smittspridning har rörthivinfektion vore det enligt regeringenmycket olämpligt att införa enbestämmelse som enbart avser dennasjukdom. Det finns inga principiella skälatt se annorlunda på fall där någonutsätter någon för risken att smittas aven annan allvarlig sjukdom änhivinfektion. En generell bestämmelse omorsakande av smittfara riskerar dock attfå ett mycket vitt tillämpningsområde dären mängd olika handlingar skulle kunnaomfattas av straffbestämmelsens rekvisit.Därigenom uppnås inte heller en störreförutsägbarhet och ökad rättssäkerhet förden enskilde.Med den av kommittén föreslagnabestämmelsen - vare sig den placeras ibrottsbalken eller i den föreslagnasmittskyddslagen - uppkommer också fråganom i vilka fall den skall tillämpas medföreträde före brotten i . Såkallad brottskonkurrens föreliggersåledes.Lagrådet har i sitt yttrande ifrågasattbestämmelsens utformning i olika delar.Man har bl.a. pekat på att förhållandetmellan den föreslagna straffbestämmelsenoch brottet framkallande av fara förannan enligt 3 kap. 9 § brottsbalkenmåste klargöras då båda bestämmelsernaföreskriver straff för den som utsätterannan för fara för sjukdom, i det enafallet livshotande sjukdom och i detandra fallet allvarlig sjukdom. Lagrådetanförde att ett klargörande skulle kunnauppnås om man i en förteckning slog fastvilka sjukdomar som skulle omfattas avbestämmelsen. På uppdrag av regeringenhar utarbetat förslagtill sådana förteckningar.I regeringens remiss till Lagrådet har,i anslutning till det då aktuellaförslaget om en särskildstraffbestämmelse för orsakande avsmittfara, som ett exempel på närsamtycke bör befria från straffansvarangivits att samtycket är givet i enlångvarig kärleksrelation mellan densmittade och den osmittade, där parternaär noga med att begränsa smittrisken. Iremissen görs bedömningen attbrottsbalkens bestämmelser sammantagetger tillräckliga möjligheter att beaktade straffbefriande eller förmildrandeomständigheter som kan föreligga.Mot bakgrund av Lagrådets synpunkteroch med hänsyn till vad som i övrigt haranförts gör regeringen den bedömningenatt det på nu föreliggande underlag intefinns skäl att föreslå en nystraffbestämmelse för gärningar sominnebär att en person utsätter annan förfara att smittas av livshotande sjukdom.Såvitt gäller samtycke stadgas i 24kap. 7 § att en gärning sombegås med samtycke från den mot vilkenden riktas endast utgör brott omgärningen är oförsvarlig med hänsyn tillden skada, kränkning eller fara som denmedför, dess syfte och övrigaomständigheter. Enligt praxis medförnormalt sett inte ett samtycke tillmisshandel att gärningsmannen befriasfrån straffrättsligt ansvar. Undantaggörs om fråga är om ringa misshandel.Även då fråga är om oaktsamhetsbrott somrör våld mot person (vållande tillkroppsskada eller sjukdom samtframkallande av fara för annan) tordeutrymmet för samtyckets ansvarsbefriandeverkan vara mycket begränsat. Ettsamtycke skall dock beaktas vidbestämmandet av gärningens straffvärde.Enligt 29 kap. 3 § BrB skall samtyckebeaktas som förmildrande omständighet dåstraffvärdet bestäms. Med hänsyn härtillkan man t.o.m. utdöma lindrigare straffän vad som är föreskrivet för brottet.Betydelsen av ett samtycke kan beroendepå omständigheterna i det enskilda falletskifta, alltifrån att inte tillmätasnågon betydelse alls till att helt befriafrån ansvar.MotionernaI motion So259 av m.fl. (v)yrkande 3 begärs ett tillkännagivande ominförande av en straffbestämmelse ibrottsbalken avseende smitta.Motionärerna anför att en särskildbestämmelse, orsakande av smittfara, börinföras i för att skapa enmer enhetlig och förutsägbarrättstilllämpning. Bestämmelsen skallinnebära att den som uppsåtligen eller avoaktsamhet utsätter någon för fara attsmittas av en livshotande sjukdom kandömas till fängelse i högst fyra år.I motion So6 av ()yrkande 8 begärs ett tillkännagivande omatt i införa en särskildregel om ansvarsfrihet vid samtycke.I motion So4 av ochAnders () yrkande 4 begärsett tillkännagivande om straffrättsligaaspekter på samtycke. Motionärerna anföratt regeringen skyndsamt bör utredahivpositivas rättssäkerhet ochrättsstatus samt behovet av en särskildregel om ansvarsfrihet vid samtycke. Detär orimligt att en person som informerarsin partner om sin smitta och får ettsamtycke samt tillämpar skyddad sex ändåriskerar att bli dömd om en olyckainträffar, heter det i motionen.Utskottets ställningstagandeI motion So259 (v) yrkande 3 anförs atten särskild bestämmelse, orsakande avsmittfara, bör införas i föratt skapa en mer enhetlig och förutsägbarrättstillämpning. Utskottet ansluter sigemellertid i denna del till de synpunktersom Lagrådet och regeringen framfört. Detsaknas således skäl att föreslå en nystraffbestämmelse för gärningar sominnebär att en person utsätter annan förfara att smittas av livshotande sjukdom.Motionsyrkandet avstyrks.Frågor om ansvarsfrihet vid samtyckebehandlas i motionerna So6 (mp) yrkande 8och So4 (s) yrkande 4. Enligt utskottetsuppfattning ger dock brottsbalkensbestämmelser tillräckliga möjligheter attbeakta de straffbefriande ellerförmildrande omständigheter som kanföreligga. Motionsyrkandena avstyrksdärför.Objektinriktade åtgärderUtskottets förslag i korthetSocialutskottet ställer sig bakom vadmiljö- och jordbruksutskottet anförtoch anser att bör anta 9 kap.14 och 15 §§ förslaget till lag omändring i . Socialutskottetförutsätter att regeringen följerutvecklingen när det gäller detobjektinriktade smittskyddsarbetet ochvid behov vidtar de åtgärder som kananses erforderliga. Jämför reservation8 (mp).PropositionenRegeringen anför att smittskyddslagenskall ges en klarare inriktning på attförhindra att smitta sprids från persontill person och på åtgärder som riktarsig till människor. Desmittskyddsåtgärder som riktas mot objektoch djur skall i sin helhet regleras iandra lagar. I skallkommunerna ges ett direkt ansvar för attvidta åtgärder för att spåra smittkällanoch undanröja risken för smittspridning.Kommunernas ansvar försmittskyddsåtgärder riktade mot djurbegränsas uttryckligen till sådanasällskapsdjur som innehas avprivatpersoner. Vissa bestämmelser somger befogenhet att låta förstöra föremålav personlig natur och rätt att avlivasällskapsdjur om det är nödvändigt föratt förhindra spridning av allvarligsmittsam sjukdom samt en bestämmelse somger uttrycklig rätt till ersättning i nuberörda fall förs in i miljöbalken.MotionernaI motion So2 av m.fl.(c) yrkande 3 begärs ett tillkännagivandeom smittskyddsåtgärder riktade tillobjekt och djur. Motionärerna anför attdet finns klara brister i smittskyddet pådetta område och att det därför ärangeläget att regeringen i annatsammanhang återkommer med förslag tilllämpliga ändringar i ochannan tillämplig lagstiftning, exempelvisbeträffande ansvarsfördelningen mellanolika myndigheter.I motion So6 av () yrkande 10 begärs etttillkännagivande om behovet av en översynav smittskyddslagens förhållande tillmiljöbalken. Motionären anför attkommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd ifortsättningen endast kommer att kunnatillämpa , vilken är betydligtmer allmänt hållen än den nuvarandesmittskyddslagen. Det gäller bl.a. kravpå samverkan mellan smittskyddsläkarenoch de kommunala nämnderna samt frågan omvilka tvångsåtgärder som miljö- ochhälsoskyddsnämnden får vidta.Miljö- och jordbruksutskottets yttrandeMiljö- och jordbruksutskottet vill försin del framhålla följande. Ett effektivtsmittskydd kräver att det inte föreliggertveksamhet om vem som har ansvaret föratt vidta en viss åtgärd. Utskottetdelar regeringens uppfattning att enklarare ansvarsfördelning ilagstiftningen bör eftersträvas och attbefintlig dubbelreglering så långt det ärmöjligt undanröjs. Smittskyddslagen börtydligare inriktas på åtgärder för attförhindra att sjukdomar sprids mellanmänniskor. Som framhålls i propositionensynes lagens bestämmelser omobjektinriktade åtgärder ha tillämpats iliten utsträckning, och de kommunalanämndernas arbete har främst ägt rum medstöd av bestämmelser i annanlagstiftning. Utskottet ansluter sigdärmed till regeringens bedömning att dekommunala smittskyddsåtgärderna i sinhelhet bör regleras i de övriga lagar somreglerar kommunens åligganden i dessahänseenden. De lagar som främst berörs ärmiljöbalken och livsmedelslagen.Miljö- och jordbruksutskottet anför atten förutsättning för att ingripa motobjekt eller djur som sprider smittaenligt bestämmelser omhälsoskydd är att förekomsten avsmittämne kan anses utgöra en sådanstörning som omfattas av begreppetolägenhet för människors hälsa. Somanförs i propositionen torde smitta frånobjekt eller djur på samma sätt som t.ex.ohyra kunna leda till en sådan negativhälsoeffekt som omfattas av lagensdefinition. I likhet med regeringen anserutskottet även att smittspridning ellerbefarad smittspridning inte torde kunnautgöra en sådan olägenhet som man pågrund av t.ex. tekniska och ekonomiskaavvägningar får acceptera. Vidare bör,som regeringen framhåller, det inte varamöjligt för kommunen att vidsmittspridning eller befaradsmittspridning avvakta att en ägare ellernyttjanderättshavare av berörd egendomvidtar åtgärder. För att de åtgärder somsmittskyddet kräver skall kunna vidtassnabbt och effektivt bör således endirekt skyldighet för kommunen att vidtaåtgärder för att spåra smittan ochundanröja risken för smittspridninginföras i . Som framhålls ipropositionen motsvarar de nyabestämmelserna i i stort desom finns i smittskyddslagen, ochinförandet i undanröjerfrågan om balkens tillämplighet i dessaavseenden. Som framgår av regeringensförslag kompletteras reglermed en bestämmelse som ger uttryckligrätt till ersättning i nu berörda fall.På de skäl regeringen anför börkommunernas ansvar för att ingripa motsällskapsdjur begränsas till sådanaåtgärder som inte vidtas enligt lagen omprovtagning på djur, epizootilagen,zoonoslagen och livsmedelslagen.Sammantaget bör detta leda till attansvaret beträffande åtgärder mot djursom sprider eller misstänks sprida smittatydliggörs och att situationer där detföreligger oklarhet om vem som haransvar att ingripa så långt som möjligtbegränsas.I likhet med gällande bestämmelser börkommunen och andra myndigheter även ifortsättningen ha ett självständigtansvar för åtgärder som riktas motobjekt och djur, varvid landstingen,smittskyddsläkaren inbegripen, inte börha några befogenheter över kommunenseller myndigheternas arbete. Utskottetansluter sig därmed till regeringensförslag, vilket innebär att kommunenockså måste ges ansvaret för denutredning som skall ligga till grund föråtgärder enligt miljöbalken.Regeringens förslag innebär vidare attansvaret för att smittskyddsåtgärdervidtas även i fortsättningen kommer attvara uppdelat mellan flera aktörer. Somframhålls i propositionen är det därförav stor vikt att dessa aktörer samverkaroch att de smittskyddsåtgärder sombehöver vidtas samordnas. Detta gäller isynnerhet vid smittutredningar sominbegriper både människor, djur ochobjekt. Smittskyddsläkaren kommer enligtförslaget till ny smittskyddslag att äveni fortsättningen ha ett samlatledningsansvar för smittskyddet förmänniskor inom det landsting där haneller hon är verksam. Som regeringenföreslår bör smittskyddsläkaren få enuttrycklig skyldighet att underrättaberörd myndighet då han eller hon fåruppgift om förekomst eller misstänktförekomst av smittsam sjukdom sompåkallar åtgärder. De myndigheter tillvilka sådana underrättelser skall lämnaskan förutom kommunerna vara t.ex.Livsmedelsverket, ellerlänsstyrelserna. Vidare bör denbestämmelse om skyldighet för kommunernaatt underrätta smittskyddsläkaren omiakttagelser som kan vara av betydelseför smittskyddet för människor som finnsi nuvarande smittskyddslag av detta skälföras över till bestämmelserom hälsoskydd. Som framhålls ipropositionen innebär ett säkerställandeav att smittskyddsläkaren utan onödigtidsförskjutning får kännedom omförhållanden som kan påkalla åtgärder atten motsvarande underrättelseskyldighetäven bör föras in i vissa förordningar(livsmedelsförordningen [1971:807] ochförordningen [1971:810] med allmänveterinärinstruktion). Utskottet delaräven regeringens uppfattning att ovannämnda underrättelseskyldighet försmittskyddsläkaren skall kompletteras meden bestämmelse i livsmedelslagenvarigenom berörd myndighet, oftastkommunen, ges ett ansvar för att senastefter en sådan underrättelse vidta deåtgärder som behövs för att spåra ocheliminera smittkällan.I förslaget till nya bestämmelser imiljöbalken ingår också särskildaersättningsbestämmelser. Enligt dessaersättningsbestämmelser skall denenskilde ha rätt till skälig ersättningom han eller hon drabbats av ett beslutom förstöring av föremål av personlignatur eller ett beslut om avlivning avsällskapsdjur. Som regeringen anförinnebär dessa bestämmelser således intenågon ändring i sak av nuvarandeförhållanden.Med det anförda tillstyrker utskottetregeringens förslag och föreslår attmotionerna So2 (c) yrkande 3 och So6 (mp)yrkande 10 lämnas utan vidare åtgärd.Utskottet förutsätter därvid, vilket ävenligger i linje med vad som anförs iberörda motionsyrkanden, att regeringenföljer utvecklingen när det gäller detobjektinriktade smittskyddsarbetet ochvid behov vidtar de åtgärder som kananses erforderliga.Socialutskottets ställningstagandeSocialutskottet delar miljö- ochjordbruksutskottets bedömning att enklarare ansvarsfördelning ilagstiftningen bör eftersträvas och attbefintlig dubbelreglering så långt det ärmöjligt bör undanröjas. Smittskyddslagenbör tydligare inriktas på åtgärder föratt förhindra att smitta sprids mellanmänniskor. De kommunalasmittskyddsåtgärderna bör som miljö- ochjordbruksutskottet anfört i sin helhetregleras i de övriga lagar som reglerarkommunens åligganden i dessa hänseenden.Socialutskottet tillstyrker med detanförda 9 kap. 14 och 15 §§ förslagettill lag om ändring i ochavstyrker motionerna So2 (c) yrkande 3och So6 (mp) yrkande 10. I likhet medmiljö- och jordbruksutskottet förutsättersocialutskottet att regeringen följerutvecklingen när det gäller detobjektinriktade smittskyddsarbetet ochvid behov vidtar de åtgärder som kananses erforderliga.Smittskyddsläkarens rollUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta 6 kap. 2 och 5 §§förslaget till smittskyddslag omsmittskyddsläkarens uppgifter. Avbestämmelserna framgår bl.a. attsmittskyddsläkaren skall bevaka att desom bär på en smittsam sjukdom får detstöd eller den vård som påkallas avsjukdomen eller smittrisken.Jämför reservation 9 (mp).PropositionenSmittskyddsläkaren skall ha ett samlatansvar för smittskyddet inom det områdedär han eller hon verkar. Smittskyddsläkaren skall planera, organiseraoch leda smittskyddet och verka föreffektivitet, samordning ochlikformighet. stödja hälso- och sjukvårdspersonalsom är verksam inom smittskyddet, ge rådom smittskyddsåtgärder för grupper som ärsärskilt utsatta för smittrisk, följa uppanmälningar om inträffade sjukdomsfalloch se till att behövliga åtgärder vidtasför att finna smittkällan, bevaka attenskilda som bär på en smittsam sjukdomfår det stöd eller den vård som påkallasav sjukdomen eller smittrisken samtfortlöpande följa smittskyddsläget iområdet. Smittskyddsläkaren skall vidarepåpeka brister i smittskyddet och vidbehov underrätta tillsynsmyndighet.Regeringen anför vidare att denbehandlande läkarens ochsmittskyddsläkarens uppgifter i principbör hållas isär. Avsikten är inte attsmittskyddsläkaren skall ta över denbehandlande läkarens roll och själv t.ex.ge omfattande samtalsstöd till denenskilde.