bet · GR01MJU18 · 2004-03-30 00:00:00 — Det är ganska dramatiskt, det är det vi pratarom.Tyvärr är det så att man i sådana lägen inte enskan få fullgod ekonomisk ersättning. För de härmänniskorna är det säkert en liten del, men detborde ändå gå att få en vettig ersättning. Som sagtär livsverket mycket mer betydelsefullt. Om någonskulle ha råkat ha turen att befinna sig där ochhaft möjlighet att skydda sina tamdjur och gör det,då får vederbörande uppenbart räkna med avlånga polisutredningar och domstolar som inte hellerkan tolka den lagstiftning som finns. Självfallet ärdet här inte alls acceptabelt.Det har också varit en tragedi för jägarna. Påmånga håll har man fått sina jaktmöjligheter mycketstarkt försämrade, i vissa fall nästan heltupphörda. Dessutom går det i vissa områden inte attjaga med lös hund, inte om man är rädd omhunden och vill ha tillbaka den efter jaktdagensslut. Då är det en omöjlighet. Därmed är en mycketlång tradition och ett svenskt kulturarv på väg attförsvinna i de områdena. Det känns inte helleracceptabelt.Det är en tragedi för landsbygdsbor. Jag bor självi en by där människor faktiskt har slutat att gåsexochenhalvkilometersslingan runt byn efter det attvi nu fått mera rovdjur i området. Man har slutatatt ta den dagliga promenaden. Man törs helt enkeltinte göra det. Lika allvarligt är att inte ensrovdjuren har gynnats av den här politiken. Enligtde rapporter vi har fått står stammen och stampar påungefär samma ställe som sedan.Detta visar att någonting är fel, och någontingmåste åtgärdas. har också ni riksdagsledamöter, ialla fall i det här utskottet, uppfattat att ni börgöra någonting och har tagit ett bra initiativ.Det jag tror är absolut centralt är att vi inte iförsta hand börjar fokusera på hur vi ska utformaskrivningen i 28 §. Vi måste först ha en diskussionom det bakomliggande. Varför ska vi ha enskyddsjakt, och var ska gränserna gå? Minuppfattning är att när rovdjur börjar komma in motbebyggelse, börjar närma sig djurhagar, då har debörjat att uppvisa ett avvikande, onormalt beteende.De rovdjuren ska vi helt enkelt inte ha kvar.Det, mina vänner, kommer att vara kärnan i om dethär ska lyckas. Rovdjur ska vara ute i skogen, deska inte vara inne i bebodda bygder, inne ibebyggelser. Vi kommer aldrig att få en acceptansför dem. Om vi helt ändrar syn och slutar att varaså oerhört rädda för att det skulleskjutas något rovdjur för mycket enligtskyddsjaktsparagrafen 28 då tror jag att vi kommeratt lyckas. Då känner människan att hon har fåttrespekt, man har rätten att åtgärda problemet därdet finns. Vi kommer också att ha ett brett urval avrovdjur som inte är farliga.Därefter, när vi har enats om den synen, tycker jagatt vi ska sätta oss ned, en grupp kvalificeradejurister, för att utforma 28 § med den målsättningenatt alla kan tolka paragrafen utan att det ska drasi domstolar om innan man är överens omvad som står där och vad som är verklighet. Dessutombehövs självfallet ändringar i en delersättningsregler och så vidare, men det är ensekundär fråga om man får rätt att skydda sina djur.Christer Segerstéen, LRF: Jag kan börja med attlugna Grimsö: Lo finns redan i . För två årsedan vakade min far och jag överde nyfödda kalvarna, som föddes ute i terrängenhemma. Jag bor alltså i , söder omLinköping. Jag kan också hälsa från "Kotten", ettmärkt lodjur som har tillbringat på andrasidan sjön där hemma. Så lo finns där, även om vissa bilder här som inte talar om vad somhänder i Götaland.Den här utfrågningen kom i rätt tid. Jag tänker påde beslut som fattade om att intege möjlighet till lodjursjakt utanförrenskötselområdet och på det sätt som man hanteradefrågan i rovdjursrådet. Vi har agerat från vår sidatillsammans med jägarorganisationerna. Vi har fåttett bra svar, ska jag erkänna, frånNaturvårdsverket. Vi har fått i gång en dialog. Jaghoppas att vi utifrån detta kan lära oss så att viinför kommande säsong kan hantera dessa frågor påett riktigt sätt.Det här är inte en fråga som bara gäller jakt ochjakthundar eller tamboskap, utan den har även ensocial dimension. Det är lätt att sitta härlångtifrån och tycka att visst ska vi ha de härdjuren, och visst ska det vara si och visst ska detvara så. Men jag ser i mitt eget fall hur det varnär jag bodde så att jag hade att gågenom skogen till skolbussen, eftersom kommunen inteordnar skolskjuts ända hem. Tre av mina fyra barnhar traskat den vägen från att de var ochbörjade förskolan. Man måste ha respekt för attmänniskorna känner oro, även om man inte skullekomma ropande att här kommer vargen. Men man ska harespekt. Vi får inte få en klyfta mellan stad ochland.Vi är överens om att lodjur ska finnas. Det ärinte fråga om att de ska utrotas, utan de skafinnas. Självklart måste det finnas stammar så klarar det genetiska - apropå det måltal det hartalats om här. Dock måste man se det så att om vissaregioner får en väldig kraftsamling i vissa delarinnan de har kommit upp till de nationella målen,måste man tillåta skyddsjakt och tillåta en jakt såatt man håller antalet på en lämplig nivå.Dessutom kan det för mig te sig lite konstigt attdet är begränsningar utanför renskötselområdet -lodjuret fick vi inte jaga över huvud taget i år.Däremot gäller det inom skyddsområdet att vi skaöka jakttrycket. I förslagtill budgeten skriver man:För att rovdjursskadorna på rennäringen ochersättning för dessa skador ska kunna hållas pårimlig nivå är det angeläget att avskjutning avlodjur bättre anpassas till det tillåtna antalet.Det bör ankomma på att genominformation och andra åtgärder verka för attavskjutningen ökar.Jag förstår problematiken inom renskötselområdet,men för en utomstående ter det sig konstigt. På enasidan gränsen gäller det att skjuta så mycket sommöjligt, och på andra sidan ska vi hålla igen.Jag vill framhålla en annan aspekt. Som bonde harjag djurskyddslagen att följa. Är det så att jaginte sköter mina djur på ett klokt och bra sätteller om någon skadas - det räcker med att jaganvänder taggtråd på fel sätt - blir jag straffad.Om det däremot kommer rovdjur ska jag titta på närskadan sker, och först när det kommer tillbaka fårjag agera. Vad skapar detta för motivation ochförtroende?Nej, sammanfattningsvis tycker vi från LRF:s sidaatt skyddsjaktsbestämmelserna måste vara begripligaså att alla förstår dem. Man ska inte behöva springain och hämta lagboken och läsa igenom: Gjorde jagrätt, eller gjorde jag fel? Vi måste ändra 28 §, somhar poängterats här, på ett sådant sätt att djurinte kommer att få lida i onödan.Detsamma gäller för dem som bor utanförrenskötselområdet. De ska ha rätt att överklaga ettbeslut som fattats. Det tycker jag är enanständighet i vårt rättssamhälle.Sedan är det naturligtvis viktigt att vi har ensammanhållen rovdjurspolitik, att vi inte glömmerbort att den här frågan har ett större djup så attvi inte får en klyfta mellan stad och land utan enbra dialog och att vi kan lösa de här frågorna påett klokt sätt.Ersättningsfrågan: Här måste samhället ta ettfullt ansvar. Om vi har tagit det beslutet att viska ha en rovdjursstam - det ställer vi upp på -måste också jag som bonde få ersättning för deindirekta kostnader jag har. talar vi omkostnader i samband med att djuret blir skadat elleruppätet. Men som i mitt fall: fickjag avsätta till att samla ihop minadjur - visserligen har jag bara tio didjur och entjur, så det är ingen större mängd - då de hadeblivit ivägskrämda. Det kan vara andra indirektakostnader som jag tror att det är viktigt att vi fårersättning för. Får man det skapar det också enförståelse.Avslutningsvis: Med sunt bondförnuft tillsammans medgod svensk ämbetsmannatradition tror jag att vi kanlösa de här frågorna på ett klokt sätt.Lotta , Världsnaturfonden: Jag handläggeroch samordnar det ganska omfattande rovdjursarbetesom vi gör på Världsnaturfonden.De stora rovdjuren upplevs av flertalet människorsom en positiv tillgång för vår natur. Vi ska varastolta över att vi i vårt glest befolkade och rikaland har möjlighet att hysa livskraftiga stammar avbjörn, järv, lo och varg. Vi ska självklart ta vårtglobala ansvar och skydda de stora rovdjur som hörhemma i vårt land, precis som vi vill bevarakarismatiska arter som tiger och snöleopard på andrahåll i världen.Rovdjuren har funnits i sedan förraistiden för ca 10 . De har påverkat ochpåverkas av den övriga och faunan.Ekosystemet är inte komplett om inte rovdjurenfinns.Många människor upplever och uttrycker attnaturupplevelsen är extra stark och rik om man vetatt den natur man vandrar i också är hem för envarg, en lo, en järv eller en björn. Rovdjuren ärockså en naturlig resurs. De har ett stort ochkanske ökande värde som turistmagneter för bådesvenskar och besökare i vårt land. De är en hittillsunderskattad resurs för en ny och växandeturistnäring, en näring som ger ökad sysselsättningoch inkomstmöjligheter i glesbygden.I den mån rovdjursstammarna uppnått tillräckligtstort antal kan de också nyttjas som jaktbart vilt,precis som allt annat vilt vi har. Det förutsätterförstås att vi har en livskraftig population ibotten och att vi kan ta av räntan.I mars 2001 antog en rovdjurspolitik somvi har all anledning att vara stolta över. Politikenär i enlighet med internationella konventioner ochsäger att de stora rovdjuren ska bevaras långsiktigti vårt land. Vi har i en ansvarstagandeoch framsynt politik som är framtagen meddemokratiska medel och där alla som är berörda avrovdjuren har varit delaktiga i processen.Just nu fokuserar debatten på hur och när vi skakunna skjuta rovdjuren, när den största utmaningenegentligen är hur vi ska bevara dem. Vi har i daghört redovisas att rovdjursstammarna i mångt ochmycket är långtifrån de uppsatta minimimålen. Det ärnog bara björnen som uppgår till det minimiantal somrovdjurspolitiken anger.Vi har hört att lodjursinventeringen, som var denmest ingående trots att vissa områden inte harinventerats, visar att vi ligger en bra bit under deminimimål vi har satt upp. Antalet järvföryngringarfluktuerar upp och ned men är långtifrån de 90föryngringar vi ska ha i vårt land. Och så vargen -det konstaterades alltså bara 6 helsvenskaföryngringar 2003. På gränsen mellan ochNorge konstaterades 3. har vi alltså inte merän knappt 100 vargar.Vargforskningsprojektets prognoser inför 2004säger att antalet föryngringar antagligen harstagnerat och att vi kommer att ha ungefär likamånga. Det har alltså stagnerat på knappt hälften avdet antal vargar som vi har satt som etappmål.Dessutom är inavelsgraden för vargstammen hög ochökande, i nivå med helsyskonparning. Inavel är ettstort hot mot vargstammen. Vi behöver snabbt nyagener från och . Det är nödvändigtför att vi ska få behålla vargarna i vårt land.Invandringen från och är ipraktiken noll. Även om flera vargar har passeratgränsen och försökt sig på en vandring söderut dödasde illegalt innan de lyckas beblanda sig med densydskandinaviska vargstammen. Den allra viktigasteförvaltningsåtgärden för varg är att se till att vifår in nya och friska gener, och det är bråttom.Rovdjursstammarna är alltså fortfarande små ochsårbara. Den stora utmaningen framöver är hur vi skabete oss för att bevara rovdjuren, inte hur och närvi ska skjuta dem.Rovdjuren orsakar de facto en hel del problem, somni också har hört . Först och främst är detkanske oro för att rovdjuren ska vara farliga föross människor. Den oron finns, även om allerfarenhet visar att de mycket sällan är farliga.Den oron måste tas med respekt. De tar ocksåtamdjur, främst ren. Man uppskattar att20 000-30 000 renar skadas eller dödas av rovdjurvarje år.Rovdjuren tar också ett par hundra får ochenstaka nötkreatur och jakthundar. Förlusterna påfår, nötkreatur och jakthundar är försvinnande småom man jämför med andra dödsorsaker för tamdjuren.Staten ersätter fullt ut direkta ekonomiskaförluster, även med lite råge.Självklart ska vi ändå arbeta för att minimeraangreppen av rovdjur på tamdjur, dels av respekt förden oro och det merarbete som det orsakartamdjursnäringen och jägarkåren, dels för attupprätthålla och öka acceptansen för rovdjuren.Frågan är hur man minimerar rovdjursangreppen.I dagsläget, när vi har små och sårbararovdjursstammar, måste fokus ligga påskadeförebyggande åtgärder. Det berättade tidigare. Det finns ett antal elstängselsom vi vet fungerar bra om de är rätt uppsatta ochvälunderhållna. Det gör också vargtelefonen, somuppskattas av många jägare, som gör att man kanundvika att jaga i områden där en vargflock hållertill . Den är inte fullt utbyggd.Man gör just nu en pilotundersökning omboskapshundar eller vakthundar, som fungerar bra påandra håll i världen. Man undersöker om det kanfungera också i Sverige.Det finns säkert en mängd andra sådanaskadeförebyggande åtgärder som vi kan utveckla. Mendet gäller att vi lägger ned större resurser på det,att förbättra och utveckla skadeförebyggandeåtgärder så att rovdjuren inte tar tamdjur.När ingenting annat hjälper medgerrovdjurspolitiken , med hjälp avskyddsparagraferna 27 och 28, att man kan ta bortrovdjursindivider som ställer till stora problem,där ingen annan lämplig lösning finns.Skyddsjaktsparagraferna har under senare tidkritiserats högt och intensivt. Det hävdas att de ärsvåra att förstå och använda. Framför allt gällerdet 28 §.I diskuterades livligt hurlagtexterna skulle formuleras. Till slut beslutaderiksdagen om en formulering som innebär att 28 § kananvändas på alla de stora rovdjuren, även varg trotsdess sårbarhet, men endast mycket begränsat ochendast så länge vargstammens tillväxt är hög. Ienlighet med riksdagsbeslutet bör man nu alltsåöverväga att ta bort vargen ur 28 § eftersomvargstammens tillväxt just nu har stagnerat.Skrivningarna i skyddsjaktsparagrafen syftar tillatt förhindra missbruk och kamouflage av illegaljakt från människor som inte accepterar vare sigrovdjur, rovdjurspolitiken eller de demokratiskaspelreglerna i vårt samhälle. Den illegala jakten äromfattande, har vi hört , och uppskattas i enrapport från till mellan 10 och25 % av den totala dödligheten för rovdjur. Det ärett stort hot mot rovdjuren.Störst är den illegala jakten på varg. Regelverketmåste så långt som möjligt hindra dem som tar lageni egna händer och vill döda rovdjuren på olagligväg.Kan skyddsjaktsparagraferna göras bättre ochtydligare utan att göra det lättare för dem som villmissbruka lagen är det bra. Ju bättre accepterad ochförstådd rovdjurspolitiken är bland människor irovdjursbygder, desto bättre för rovdjuren. Men detär bara lönt att ändra paragraferna om de därigenomaccepteras av de organisationer som klagaröver paragrafernas åtgärder. Det är viktigt att LRF,jägarförbunden och rennäringen tar ett större ansvarframöver och öppet och tydligt hjälper till attförankra rovdjurspolitiken bland sina medlemmar.Till syvende och sist innebär ändringar iordalydelsen av 28 § en svår balansgång mellan attgöra det bättre för hederliga tamdjursägare som villkunna skydda sina djur och att hindra de ohederligamänniskorna vars främsta målsättning är att bli avmed vargen.Till sist är det nödvändigt att analyseraomfattningen av protesterna. En högljudd gruppmänniskor propagerar för att skyddsjaktsparagrafernaär oacceptabla. Medierna hakar på de högljuddakonfliktsökande debatterna. Medievinklingen har en stark slagsida till rovdjurens nackdel.Man måste fråga sig hur representativ den negativapropagandan är. Vi som företräder naturvården hardagligen kontakt med människor i berörda områden sominte har svårigheter med regelsystemet och som ärupprörda över den uppmärksamhet som ges till dem somropar högst. Dessa människor är dock inte likahögljudda som de som just nu kritiserar systemet.Nöjda människor hörs inte lika mycket, även om detill äventyrs är i majoritet. försäkrar sigSveriges riksdag om att också dessa människors rösthörs och respekteras.Fokus framöver måste ligga på hur vi ska lyckas attfå upp våra rovdjursstammar till de uppsatta minimi-och etappmålen. Det ska vara ledstjärnan, inte hurvi lättare ska kunna skjuta dem.Ordföranden: Då är det meningen att ledamöterna iutskottet ska kunna ställa frågor.Rune (): Fru ordförande! Det har varitintressanta föredragningar inom det här hetaområdet. Det är vår uppgift att försöka görarovdjurspolitiken begriplig.Jag skulle vilja ställa en fråga inom det områdesom vi kallar för nödvärn. Det gäller 28 §. Vi hardeltagit i rovdjursdebatter från tillÖsthammar , och det har varit ständigtåterkommande att den paragrafen är felformulerad. Vihar hört att man är på väg att komma med nyaförslag.Har ni funderat på hur detta med upprepat angrepp,alltså att man får vidta jaktåtgärd först vidupprepat angrepp, skulle se ut i en eventuellt nyskrivning? Det är den stora frågan i de debatter jaghar deltagit i.Frågan ställs till , Naturvårdsverket.Björn Risinger: Det här är något som de flestainbjudna till utfrågningen gärna talar om. Det är enparagraf som av många har ansetts som svår atttolka. Det finns visserligen en del rättsfall ochpågående rättsprocesser. Vi har bland annat falletpå , där Riksåklagaren har gått in ochresonerat ganska utförligt om hur man ser påtolkningen av paragrafen.I det arbete som vi bedriver på Naturvårdsverketjust , som vi också har haft uppe i ,försöker vi se om det går att hitta andra kopplingarän just den formuleringen som har gett så myckethuvudbry. Det handlar om att försöka beskriva vadman rimligen får göra i samband med de initialahändelserna. Det är väl så mycket jag kan säga omdet. Vi är inte riktigt färdiga med våra funderingarom detta, men vi försöker få till någonting som merexakt beskriver vad man har rätt att göra vid detförsta angreppet.Som vi ser det är det viktigt att föra in någotmoment som ställer krav på skrämselåtgärder ellerliknande.Bengt-Anders (): Fru ordförande! Det äroerhört viktigt att vi på ett balanserat ochförnuftigt sätt kan resonera om de här frågorna, somväcker sådana känslor på olika håll. Det vardessutom en överraskande nyhet att man påNaturvårdsverket håller på att skriva på ett nyttförslag till en ändring som ska överlämnas tillJordbruksdepartementet. I så måtto kan mankonstatera att regeringen uppenbarligen har fåttkalla fötter i frågan och att man vill komma framsnabbt. Det är bra.I grunden handlar det här om människovärde iförhållande till djurvärde, i så måtto att det närdet uppstår en konflikt aldrig får råda någon tvekanom var vi står som lagstiftande församling. Det somhar belysts här är också viktigt, om den tredjedelav landet som har den här typen av rovdjursbekymmer.Om alla i landet hade drabbats på motsvarande sätthade resonemanget varit annorlunda, det är jagövertygad om.Vad är egentligen viktigast av dediskussionspunkter som vi har haft uppe? Det finnsmånga önskemål. Det har pratats om genetik, att manska kunna ingripa. Men ingen har sagt att vi skautrota rovdjursstammarna. Det är viktigt att vi äröverens på den punkten.Jag skulle vilja ställa frågan till LRF och kanskejägarförbunden: Vad är viktigast att ta tag i, av deåtgärder som har diskuterats?Christer Segersteén: Det viktigaste är att få tillstånd en ändring av 28:an. Det är den som vållarstor oro och problem när det gäller konkrethantering.Vi konstaterar att rovdjursföryngringarna har gåttned. I stället för att dramatiskt säga att vi intetillåter någon jakt kan man dra ned på antalet djurmen tillåta jakt. Den legala formen av jakt är denviktiga biten, och att man sedan följer utvecklingenordentligt.Någon sade till mig att det inte får bli en konfliktsom innebär att man inte kan ha djur på en delställen. Jag är medveten om att det kommer attfinnas lo i södra . Det kommer att finnasplats för mer lo. Det är inget problem bara man hartillräckligt bra lagstiftning och kan hantera det.Owe : Jag skulle vilja instämma medföregående talare i att det viktigaste är att ändra28 §. Därmed har man tillgodosett en del av denopinion som stormar.Nästa steg, som kanske är mycket enklare, som äroerhört viktigt är att lyssna på de människor somlever och verkar ute i glesbygden. Ta till er derasoro och låt dem göra sin röst hörd! Låt dem få talaom hur de känner och tycker i det här hänseendet. Endialog måste komma till stånd.Öppna för skyddsjakt på lodjur, varg och så vidarei de områden som har det hårdaste trycket för attdärigenom sprida stammarna på det sätt som jagindikerade förut.Alltså: 28 §, lyssna på människorna, skyddsjakten.Efter det kommer för mig en revidering av denationella målen.Conny : Jag skulle vilja vända påordningen: Lyssna på människorna innan vi förhastatändrar 28 § som vi ska lida med i kanske innan vi kan få den ändrad. Vad jag försöktesäga i mitt korta anförande var att vi måste sättaoss ned och fundera över rovdjur som går in motbebyggelse. Är det ett riktigt beteende? Är de såviktiga?Olof Liberg sade något intressant i sittanförande: Några djur som skjuts under skyddsjaktenär inte viktiga för stammens överlevnad. Det viktigaär att vi får en acceptans för att ha rovdjur. Dethar vi inte i dag.Oavsett vad säger finns det inte enacceptans ute, där rovdjuren finns. Det är där vimåste ha acceptansen. Det spelar ingen roll om vihar den i . Där finns inga rovdjur. Detmåste finnas acceptans där rovdjuren finns. Denacceptansen får vi inte om vi har denna oerhörtsnåla syn på utformningen av 28 §. Den måste få enhelt annan utformning. Vi är inte ens i närheten avden utformningen i de diskussioner som vi för medNaturvårdsverket i dag.Sverker (): Vårt ansvar för debattklimateti de här frågorna är stort. Det gäller både oss somsitter här och de som finns utanför huset. Vi harett ansvar för att debatten förs på en annan nivå äntidigare. Det handlar dels om att möta oro, dels omsnabba kontakter med myndigheter och dels också ominformation och kunskap om rovdjuren. Det förbättrarmöjligheterna för rovdjur och människor att leva ien mer fredlig samexistens. Det är mycket okunskapsom florerar.Min fråga till jägarorganisationerna är: På vilketsätt deltar ni i åtgärder för att människor ivargtäta bygder ska få ökad saklig information omrovdjuren och på så sätt förbättra möjligheterna förrovdjur och människor att leva tillsammans? Det ärmånga olika projekt på gång, och jag skulle gärnavilja veta vilka av dem som ni deltar i och hur nibedriver arbetet.Owe : är en av landets ledandeexperter på rovdjur och bor och verkar dessutom iDalarna.Rolf : Inom organisationen har vi tagit framböcker om de här rovdjursarterna. Vi har fått i gången studiecirkelverksamhet. Vi har medverkat i ettstort antal informationsträffar, debatter ochliknande. Vi försöker sprida saklig information ivåra medlemstidningar. Vi har inte minst bidragitgenom inventeringsverksamhet för att ta fram sakliginformation.Vi har en stor verksamhet. Vi liksom alla andratycker att faktaunderlaget är mycket viktigt i dethär sammanhanget.Christer Segersteén: Ett konkret exempel är det somBjörn Risinger tog upp, Gräsövargen. Där blev det ensamverkan. LRF i kontaktadeNaturvårdsverket och ställde upp.Vi fick ett snabbt möte. Representanter för LRFförde diskussionen ute i bygderna ute i ,där det naturligtvis fanns ganska heta känslor.Många gjorde ett bra jobb för att det skulle ske påett balanserat sätt, så att man kunde komma åt detman ville.För LRF:s vidkommande har vi också ett engagemangtillsammans med Viltskadecenter. Det är ett annatexempel.Conny : Förutom en omfattande interninformation och diskussion i våra avdelningar,distrikt och så vidare och även via vårmedlemstidning deltar vi även i de olika möten somarrangeras runt om i landet, som jag vet att fleraav er från utskottet har varit med om.Därutöver har vi gjort två, ska vi kalladet studieresor till och varit med om attjaga varg under riktiga förhållanden och sett hursvårt det kan vara. Själv var jag med för ett årsedan.Olof Liberg visade en kurva över utvecklingen iWisconsin. Om den skulle bli verklighet i Sverigehar vi ett jätteproblem framför oss. Vargen är nogett av de mest svårjagade djuren över huvud taget.Vi är ungefär tio personer inom som har skaffat oss erfarenhetför att veta vad vi pratar om. Jag tror inte att detär så många i den här salen som vet hur de härdjuren beter sig ute i verkligheten.