bet · GR01JUU18 · 2004-04-01 00:00:00 — I den ovan nämnda departementspromemorian rörandeökad säkerhet i pass m.m. ges förslag på ytterligare åtgärder för attförhindra att intagna avviker och lämnar landet i samband med permission.Beredningen av promemorian bör inte föregripas.Utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju357, Ju370 och Ju416 i nubehandlade delar.Verkställighet genom elektronisk övervakningI motion Ju357 (v) anförs att verkställighet av fängelse genomintensivövervakning med elektronisk kontroll bör tillämpas i störreutsträckning.Det anförs att denna verkställighetsform bör kunna tillämpas för straffupp till sex månaders fängelse och att fler långtidsdömda bör komma ifråga för att få avtjäna den sista delen av anstaltstiden genomintensivövervakning.Lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll ärtillämplig på verkställighet av dom på fängelse , dockinte fängelse som utdömts i förening med skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 §brottsbalken. På ansökan av den dömde får beslutas att ett utdömtfängelsestraff skall verkställas utanför anstalt i form av intensivövervakningmed elektroniska hjälpmedel i förening med ett förbud för den dömde attvistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämdaändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp ochliknande. En ansökan om att få verkställa ett fängelsestraff genom elektroniskkontroll får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen ikriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av detstraff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar motverkställighet utanför anstalt. Vid återfall i brott finns också vissabegränsningar i möjligheten att få verkställa fängelsestraff med hjälp avelektronisk kontroll. Den dömde skall under verkställigheten utanföranstalt iaktta skötsamhet, efter förmåga söka försörja sig samt i övrigträtta sig efter vad som åligger honom enligt lagen eller myndighetsföreskriftersom meddelats med stöd av lagen. Han skall avhålla sig från alkohol ochandra droger. Den dömde är skyldig att på anmaning lämna blod-, urin-eller utandningsprov.Enligt 33 a § KvaL kan en intagen som avtjänar fängelse i lägst ,för att underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, medges attavtjäna högst av straffet före villkorlig frigivninggenom verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning medelektronisk kontroll (s.k. IÖV-utsluss).Inom har det utarbetats en departementspromemoriamed förslag till ändringar av tillämpningsområdet för intensivövervakningmed elektronisk kontroll (Ds 2004:7). I promemorian föreslås bl.a. attfängelsestraff upp skall kunna verkställas genomintensivövervakning med elektronisk kontroll och att fler intagna skall fåmöjlighet att verkställa den sista delen av straffet genom sådan övervakning.Den föreslagna ändringen i 33 a § KvaL beträffande utslussning innebäratt intagna som avtjänar fängelse i lägst 18 månader skall kunna komma ifråga för intensivövervakning före villkorligfrigivning. För intagna som avtjänar fängelse i lägst föreslåsdenna tid kunna omfatta före villkorlig frigivning.Utskottet har inhämtat från att departementspromemoriankommer att remissbehandlas och beredas och att ett lagförslagkan förväntas under hösten 2004.Utskottet har behandlat liknande motionsyrkanden vid ett flertal tillfällen,senast (bet. 2002/03:JuU6 s. 28 f).Utskottet kan konstatera att förslag som i princip går ut på det sommotionärerna efterfrågar lämnats i den ovan nämnda departementspromemorian.Beredningen av promemorian bör inte föregripas. Utskottet föreslår därföratt avslår motion Ju357 i nu behandlade delar.Överförande av verkställighet av fängelsestraffI motion Ju370 (m) begärs en uppföljning av hur ingångna avtal med andraländer om överförande av straffverkställighet tillämpats. Det anförs imotionen att överförande av verkställighet av fängelsestraff inte kunnatske i den utsträckning som det varit tänkt.Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom (IVL) - som till största del bygger på de s.k. överförande-och brottmålsdomskonventionerna - och lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet av straff m.m.(NVL) innebär att det är möjligt att låta personer som här i riket dömtstill fängelse verkställa sina straff i hemlandet.Överförande av verkställighet till annan stat förutsätter, när varkenbrottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen är tillämpliga,att det föreligger någon annan internationell överenskommelse. Sverigehar ingått en sådan bilateral överenskommelse med bl.a. . Vidarekan regeringen enligt 3 § IVL, om det föreligger synnerliga skäl för visstfall, träffa överenskommelse med främmande stat om överförande avstraffverkställighet.Utskottet behandlade ett regeringsförslag om att riksdagenskulle godkänna ett tilläggsprotokoll till överförandekonventionen jämtevissa lagändringar (prop. 1999/2000:45, bet. JuU13, rskr. Förslageninnebar bl.a. att den dömdes samtycke inte längre krävs för överförandenär den dömde i samband med domen utvisas på grund av brottet. I sammaärende behandlade utskottet ett motionsyrkande liknande det nu aktuella(bet. 1999/2000:JuU13 s. 10). Utskottet framhöll då att förslagen i detärendet gick i den riktning motionärerna efterlyste. Sålunda framhölls ipropositionen som en allmän utgångspunkt att en återanpassning torde blimer effektiv om den dömde i ett tidigt skede överförs till sitt hemland.I förhållande till stater som är anslutna till brottmålsdomskonventioneneller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet syntes motionsönskemålenväsentligen tillgodosedda genom propositionens förslag. Vad gällde statersom inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgick utskottet- i likhet med tidigare uttalanden - alltjämt från att regeringen, utannågot särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna att ingåbilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd.Utskottet vidhöll detta ställningstagande när denna fråga senast behandladesi utskottet (bet. 2001/02:JuU6 s. 21 f).Tilläggsprotokollet till överförandekonventionen hade per ,förutom av , tillträtts av , , , ,, , , , , , ,, och , , och (20 a §förordningen [1977:178] med vissa bestämmelser om internationellt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom). Utskottet har inhämtat frånJustitiedepartementet att nämnda konvention härefter även har tillträttsav , , och Malta.Från har även inhämtats att departementet för enkontinuerlig dialog med andra stater om tillämpningen av överförandekonventionenoch tilläggsprotokollet. Denna dialog - som sker främst mellan staternass.k. centralmyndigheter - innefattar även frågor om hur handläggningen avärenden om överförande av verkställighet skall kunna påskyndas. för straffrättsligt samarbete (PC-OC) diskuterasbl.a. den praktiska tillämpningen av konventioner på detstraffrättsliga området, däribland tillämpningen av överförandekonventionenoch tilläggsprotokollet.I årsredovisningen för (s. 11) redovisar Kriminalvårdsstyrelsenantalet överförda straffverkställigheter. Av redovisningen framgår attöverföranden enligt överförandekonventionen, på egen ansökan av den intagne,gjordes i 35 fall . Överföranden av straffverkställighetmed stöd av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet, dvs. mot dendömdes vilja, skedde i 17 ärenden. Av dessa överfördes fem intagna tillvardera och , tre till vardera och och entill . Initiering av sådana ärenden skedde i princip i allamöjliga fall med kvar att verkställa, totalt 76 ärenden. Fleröverföranden till vissa baltiska länder hade varit möjliga om handläggningstideni dessa länder hade kunnat kortas ner. Utöver överföranden med stöd avöverförandekonventionen har överföranden av pågående verkställighet sketttill de nordiska länderna i ett 60-tal fall. I ytterligare 80 ärenden,där de dömda avvaktar verkställighet på fri fot, har domarna överförtstill de nordiska länderna.I regleringsbrevet för har givits i uppdragatt ge en motsvarande redovisning avseende innevarande år.Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden i denna fråga. Utskottet kankonstatera att ytterligare stater har tillträtt tilläggsprotokollettill överförandekonventionen, något som möjliggör överförande av verkställigheti större utsträckning, och att kriminalvården i alla möjliga fall verkarför att utvisningsdömdas verkställighet skall överföras till hemlandet.Förklaringen till det relativt låga antalet verkställighetsöverförandentorde i första hand stå att finna i en alltför långsam hantering avärendena. I dessa frågor förs en dialog bl.a. mellan konventionsländernascentralmyndigheter. Genom de redogörelser som lämnas i kriminalvårdensårsredovisning kan utvecklingen på området följas. Utskottet kan inte senågot behov av ett tillkännagivande i denna fråga. Motion Ju370 avstyrksi nu behandlad del.Kostnaden för utvisades hemresorI motionerna Ju370 (m) och Ju416 (kd) begärs att kriminalvården skall gesen möjlighet att, även utan den intagnes samtycke, innehålla intjänadersättning för att täcka kostnaderna för den intagnes hemresa i sambandmed verkställighet av beslut om utvisning.Enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) är en utlänning som utvisasskyldig att betala kostnaden för sin egen resa till den ort dit han sändseller åläggs att resa genom en myndighets försorg.Vad gäller den ersättning en intagen erhåller under anstaltsvistelsengäller enligt 44 § KvaL att regeringen, eller den myndighet som regeringenbestämmer, meddelar föreskrifter beträffande användningen av ersättningen.Regeringen har med stöd av 38 § KvaF delegerat denna befogenhet tillKriminalvårdsstyrelsen.Kriminalvårdsstyrelsen har reglerat frågor rörande de intagnas ersättningari KVVFS 2001:5. Av 16 § i föreskrifterna följer att av den intagnesersättning skall innehållas för permissions- och frigivningsändamål. Deinnehållna medlen skall i första hand användas till utgifter i sambandmed permission och frigivning, t.ex. för resa, uppehälle, inköp avklädutrustning eller liknande. Enligt är det möjligtatt använda dessa medel också för den dömdes hemresa i samband med utvisning.Detta förutsätter dock att den intagne samtycker till det.För det fall att den intagne inte frivilligt vill betala sådant som hanär skyldig att betala, t.ex. kostnaden för hemresa, gäller i princip sammaregler som för indrivning av fordringar från andra människor i samhället.Det krävs alltså en dom som kan verkställas. För intagna i kriminalvårdsanstaltgäller dock särskilda regler i fråga om möjligheterna till utmätning. I45 § KvaL föreskrivs sålunda att om en intagen uppsåtligen förstört egendomsom tillhör anstalten, får ersättning för skadan tas ut av den ovan nämndaersättningen. Arbetsersättning som för intagens räkning står inne hoskriminalvårdsmyndighet får inte utmätas. En dom som går ut på att denintagne skall betala något kan alltså bara verkställas genom utmätning iannan egendom som den intagne har.Enligt uppgifter som utskottet har inhämtat från Rikspolisstyrelsenoch i län, där ärbelägen, tillämpas bestämmelsen i 9 kap. 1 § utlänningslagen mycket sällan.Anledningen till detta är att den som skall utvisas som regel antingensaknar medel eller motsätter sig att betala för resan. Eftersom det intefinns någon särskild ordning för indrivning i dessa fall måste polisen,om den som skall utvisas vägrar att betala, ansöka om stämning i domstoloch begära kvarstad för att kunna utverka den utvisades medel.Detta är tids- och resurskrävande och anses i regel inte meningsfulltatt göra.Utskottet har behandlat denna fråga , senasti (bet. 2002/03:JuU6 s. 29 f). Utskottet höll då fast vidtidigare ställningstaganden i denna fråga, som går ut på dels att det ärrimligt att den som dömts till utvisning också betalar för hemresan, någotsom också är innebörden av gällande lagstiftning, dels följande. För atttvinga en intagen att betala resan med i anstalten intjänade medel krävsdet en reglering motsvarande den som gäller i fråga om ersättning föruppsåtligen förstörd egendom som tillhör anstalten. Som skäl för en sådanordning kan i och för sig anföras att den typ av fordran som motionärernatar upp har ett så nära samband med straffverkställigheten att det framstårsom rimligt att staten kan tvinga fram betalning. finns detskäl som talar emot en sådan ordning. Utskottet var med hänvisning tilldet anförda inte berett att förorda en lagändring.Utskottet är inte heller nu berett att ta initiativ till en lagändring idenna fråga. Utskottet avstyrker motionerna Ju370 och Ju416 i nu behandladedelar.Ersättning till lekmannaövervakareI motion Ju416 (kd) begärs översyn av arvodesnivåerna för lekmannaövervakare.I 5 kap. 17 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljderanges att övervakare som inte fullgör uppdraget i tjänsten har rätt tillersättning enligt de normer som fastställs av regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer. Ersättning till lekmannaövervakare uppgår enligtbeslut av till ,varav avser arvode och utgiftstäckning.En tidigare negativ trend vad gäller antalet lekmannaövervakare har undersenare år brutits. Antalet lekmannaövervakare uppgick den 1 januari 2003till 4 783, vilket utgör en ökning jämfört med samma datum föregåendeår och mot tidigare.Utskottet behandlade ett liknande yrkande (bet.2002/03:JuU1 s. 103 f). Utskottet uttryckte då bl.a. sin uppskattning för deinsatser som lekmannaövervakarna gör för kriminalvården och framhöll värdetav deras arbete. Utskottet delade motionärernas uppfattning om vikten avatt de personer som tar på sig uppdrag som lekmannaövervakare ges både enrimlig ersättning och stöd i sina uppdrag. Med hänvisning bl.a. till denav beslutade höjningen av ersättningen tilllekmannaövervakarna avstyrkte utskottet den då aktuella motionen. Vidarekonstaterade utskottet att den tidigare negativa trenden vad gäller antaletlekmannaövervakare hade brutits och att antalet hade ökat år 2001.Utskottet - som kan konstatera att antalet lekmannaövervakare har fortsattatt öka - är inte berett att nu förorda en höjning aversättningen till lekmannaövervakare. Motion Ju416 avstyrks i nu behandladdel.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlettföljande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslagtill riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet.1. Reformering av kriminalvården m.m., punkt 1 (m)av (), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservationen om en reformering av kriminalvården m.m. Därmedbifaller motionerna 2003/04:Ju273, 2003/04:Ju347 och 2003/04:Ju370yrkandena 1, 4, 7, 13 och 15 och avslår motionerna 2003/04:Ju252,2003/04:Ju296 yrkandena 1-3, 2003/04:Ju316 yrkandena 1, 2, 4, 5 och 7,2003/04:Ju357 yrkandena 5, 8-11, 14 och 16, 2003/04:Ju402 yrkandena 2 och 3,2003/04:Ju416 yrkandena 1-10 och 22-24, 2003/04:Ju425 yrkandena 2, 3, 8och 9, 2003/04:Ju436, 2003/04:So407 yrkande 4, 2003/04:So412 yrkandena5-8, 2003/04:Ub289 yrkande 3 och 2003/04:Bo252 yrkande 4.StällningstagandeVi anser att den nya kriminalvårdslag som utreds skall ha delvis andrautgångspunkter än de som ligger till grund för den nu gällande lagstiftningenpå området.Tiden på anstalten måste ges ett meningsfyllt innehåll. Alla intagna somhar behov av det bör erbjudas grundläggande teoretisk utbildning, såvälför grundskole- som gymnasiekompetens. Det måste också vara möjligt förden intagne att få en användbar yrkesutbildning under anstaltstiden.Självförvaltning är en annan bra verksamhet som bör uppmuntras så långtdet är möjligt.Det är av avgörande betydelse för den intagnes återanpassning till samhället,utan kriminalitet och missbruk, att frigivningen förbereds väl. Bostadoch sysselsättning bör vara ordnad innan den intagne friges. Här ärkriminalvårdens kontakter med den intagnes hemkommun och med andra myndigheteroch frivilligorganisationer särskilt viktiga.Kriminalvården måste också på alla sätt förhindra att intagna fortsätterbegå brott inifrån anstalten.Intagna som dömts till utvisning bör samlas på särskilda anstalter. Därkan verksamheten anpassas utifrån de specifika behov som denna kategoriav intagna har.Vårdprogram inom kriminalvården bör i större utsträckning upphandlas frånprivata vårdgivare. På så sätt kan större behandlingskompetens kommakriminalvården till del.Regeringen bör ges i uppdrag att utarbeta tilläggsdirektiv till dentillsatta utredningen med anledning av vad vi nu har anfört. Vi ställer ossalltså bakom motionerna Ju273 och Ju347 samt motion Ju370 i nu behandladedelar. Övriga här aktuella motionsyrkanden bör däremot inte föranledanågon åtgärd från sida.2. Reformering av kriminalvården m.m., punkt 1 (fp)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservationen om en reformering av kriminalvården m.m. Därmedbifaller motion 2003/04:Ju425 yrkandena 2, 3, 8 och 9 och avslårmotionerna 2003/04:Ju252, 2003/04:Ju273, 2003/04:Ju296 yrkandena 1-3,2003/04:Ju316 yrkandena 1, 2, 4, 5 och 7, 2003/04:Ju347, 2003/04:Ju357yrkandena 5, 8-11, 14 och 16, 2003/04:Ju370 yrkandena 1, 4, 7, 13 och 15,2003/04:Ju402 yrkandena 2 och 3, 2003/04:Ju416 yrkandena 1-10 och 22-24,2003/04:Ju436, 2003/04:So407 yrkande 4, 2003/04:So412 yrkandena 5-8,2003/04:Ub289 yrkande 3 och 2003/04:Bo252 yrkande 4.StällningstagandeDet behövs en ny inriktning och vilja i kriminalpolitiken. Tydligaresamhällsnormer och en aktiv och strukturerad rehabiliterande verksamhetinom kriminalvården leder till långsiktigt minskad brottslighet.Verkställigheten måste fyllas med meningsfulla aktiviteter som är tydligtindividfokuserade för att öka individens förmåga att fungera i samhället.Det måste på alla anstalter finnas möjlighet för de intagna att bedrivastudier. Det bör ställas krav på de intagna att de visar resultat för attde skall få fortsätta studierna.Verksamheten skall uppmuntra till aktivt deltagande i arbete, studier ochbehandling.Frigivningsförberedelserna är avgörande för den intagnes förutsättningaratt kunna fungera i samhället efter tiden i anstalt. Möjligheterna tillverkställighet i slutskedet av straffet genom elektronisk övervakning börutvidgas och möjligheterna till utslussning i annan form förbättras. Införfrigivningen måste kriminalvården också ha ett bra samarbete med olikamyndigheter och organisationer, såsom socialtjänst, arbetsförmedling,m.fl.Kvinnornas situation inom kriminalvården måste uppmärksammas i störreutsträckning. Kvinnorna är ofta i högre grad än männen i behov av meningsfulloch yrkesinriktad utbildning. Kvinnorna har också ofta barn med vilkakontakten måste underlättas på olika sätt.Regeringen bör ges i uppdrag att tillse att beaktarvad vi nu har anfört. Vi ställer oss alltså bakom motion Ju425 i nubehandlade delar. Övriga här aktuella motioner bör däremot inte föranledanågon åtgärd från sida.3. Reformering av kriminalvården m.m., punkt 1 (kd)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservationen om en reformering av kriminalvården m.m. Därmedbifaller motion 2003/04:Ju416 yrkandena 1-10 och 22-24 och avslårmotionerna 2003/04:Ju252, 2003/04:Ju273, 2003/04:Ju296 yrkandena 1-3,2003/04:Ju316 yrkandena 1, 2, 4, 5 och 7, 2003/04:Ju347, 2003/04:Ju357yrkandena 5, 8-11, 14 och 16, 2003/04:Ju370 yrkandena 1, 4, 7, 13 och 15,2003/04:Ju402 yrkandena 2 och 3, 2003/04:Ju425 yrkandena 2, 3, 8 och 9,2003/04:Ju436, 2003/04:So407 yrkande 4, 2003/04:So412 yrkandena 5-8,2003/04:Ub289 yrkande 3 och 2003/04:Bo252 yrkande 4.StällningstagandeKriminalvården skall vidta åtgärder som påverkar den dömde att inteåterfalla i brott samt upprätthålla en human människosyn, ge god omvårdnadoch stå för ett aktivt påverkansarbete. Tyvärr klarar inte svenskkriminalvård att leva upp till dessa mål, och den måste därförreformeras. bör därför i sitt fortsatta arbetebeakta bl.a. följande.Kriminalvården måste utveckla mätmetoder som kan användas för att beskrivaolika resultat som uppnås genom behandlings- och vårdarbetet. Kriminalvårdenbör också utveckla och förstärka sin analyskapacitet beträffande sambandetmellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brott.Behandlingen inom kriminalvården måste i större utsträckning inriktas påatt den intagne skall komma till rätta med sitt problematiska levnadsmönster.Det bör införas fler motivationsavdelningar med kognitiva program. Deintagna bör även få ett större personligt ansvar för sin vistelse påanstalten, bl.a. genom självförvaltning, detta som en förberedelse förlivet i frihet. Sådan verksamhet bör införas i större utsträckning än vadsom redan skett.För alla intagna i anstalt skall det utarbetas en individuell vårdplanför anstaltstiden. Så är dock inte fallet . Detta är inte acceptabelt.Frigivningsprocessen för de intagna måste förbättras. Det handlar bl.a.om förbättrade kontakter mellan kriminalvården och samhällets övrigaaktörer, såväl myndigheter som frivilligorganisationer. I utslussningsarbetetbör det införas trestegsanstalter, och elektronisk övervakning bör användasi större utsträckning.Förutsättningarna för intagna föräldrars umgänge med sina barn undernaturliga förhållanden måste också förbättras inom kriminalvården. Dethandlar bl.a. om fler övernattningslägenheter samt tillgång till grönområdenoch lekplatser i anslutning till anstalterna.Kompetensen hos kriminalvårdens personal måste höjas. Detta gäller särskiltpersonal i klientnära arbete. Utbildningstiden för nyanställda bör förlängasoch utbildningskvaliteten höjas. Det är också viktigt att kriminalvårdaryrketsstatus höjs så att fler unga och välutbildade personer söker sig tillkriminalvården. Utvecklingsmöjligheterna inom yrket måste också bli bättre.Regeringen bör utarbeta tilläggsdirektiv till medanledning av vad jag nu har anfört. När det gäller frågan om individuellavårdplaner bör regeringen genast vidta åtgärder så att kriminalvårdenlever upp till skyldigheten att sådana upprättas för samtliga intagna.Jag ställer mig alltså bakom motion Ju416 i nu behandlade delar. Övrigahär aktuella motionsyrkanden bör däremot inte föranleda någon åtgärd frånriksdagens sida.4. Reformering av kriminalvården m.m., punkt 1 (v)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservationen om en reformering av kriminalvården m.m. Därmedbifaller motion 2003/04:Ju357 yrkandena 5, 8-11, 14 och 16,bifaller delvis motionerna 2003/04:So407 yrkande 4 och 2003/04:Bo252yrkande 4 och avslår motionerna 2003/04:Ju252, 2003/04:Ju273, 2003/04:Ju296yrkandena 1-3, 2003/04:Ju316 yrkandena 1, 2, 4, 5 och 7, 2003/04:Ju347,2003/04:Ju370 yrkandena 1, 4, 7, 13 och 15, 2003/04:Ju402 yrkandena 2 och3, 2003/04:Ju416 yrkandena 1-10 och 22-24, 2003/04:Ju425 yrkandena 2, 3,8 och 9, 2003/04:Ju436, 2003/04:So412 yrkandena 5-8 och 2003/04:Ub289yrkande 3.StällningstagandeDet är positivt att kriminalvårdslagstiftningen är föremålför en genomgripande översyn. Enligt min mening bör verksamheten inomkriminalvården förbättras i flera avseenden.De flesta långtidsdömda placeras på anstaltsavdelningar med hög säkerhetsnivå.Konflikter och förekomsten av gängbildningar har blivit ett allt störreproblem på dessa enheter. De långtidsdömda som visar en positiv utvecklingmåste i större utsträckning kunna placeras på andra enheter där de slipperutsättas för olika påtryckningar från andra intagna. Mottagningsverksamhetenför långtidsdömda bör också ses över.