bet · GR01JUU17 · 2004-03-18 00:00:00 — Enligt BRÅvar det ännu för tidigt att dra några långtgående slutsatser om hur dennya lagstiftningen fungerar, men BRÅ konstaterade att domstolarnabetraktat brottet som särskilt allvarligt.För att förstärka sitt arbete med att motverka våld mot kvinnor inrättaderegeringen ett Nationellt råd för kvinnofrid. I juni 2003överlämnade rådet sin slutrapport, Råd för kvinnofrid till regeringen. Irapporten ges råd till regeringens enskilda statsråd för att åskådliggörahur Nationellt råd för kvinnofrid ser på kvinnofridsfrågorna. Tilljustitieministern ges bl.a. rådet att ta initiativ till en utvärdering av degångna årens rättspraxis i kvinnofridsmål.I budgetpropositionen för anförs att regeringen kommer att tillsättaen utredning som får i uppdrag att följa upp kvinnofridsreformen. Utredningenskall ligga till grund för regeringens fortsatta insatser på området (prop.2003/04:1, utg.omr. 4 s. 41). Regeringen beslutade därefter i oktober2003 att utse en särskild utredare med uppdrag att ur ett könsmaktperspektivutvärdera de myndighetsgemensamma uppdrag och de uppdrag till enskildamyndigheter som gavs i samband med kvinnofridspropositionen (dir. 2003:112).Regeringen har även beslutat att tillkalla en särskild utredare meduppdrag att finna formerna för en ombildning av Rikskvinnocentrum förkvinnor som våldtagits och misshandlats till ett nationellt institut (dir.2004:11).Utskottet behandlade liknande yrkanden om utvärdering (bet.2002/03:JuU11 s. 16 f.). Utskottet konstaterade då att insatser för attförhindra våld och hot mot närstående kvinnor haruppmärksammats på olika sätt inom rättsväsendet samt av regering ochriksdag. Kvinnofridsbrottet i sin nuvarande lydelse infördes den 1 januari2000. Det var enligt utskottet ännu för tidigt för säkra slutsatser omhur bestämmelsen fungerar i praktiken. En utvärdering framstod alltsåinte ännu som meningsfull.Utskottet anser att det pågående arbetet med att utvärdera bl.a. de uppdragtill enskilda myndigheter som gavs i samband med kvinnofridspropositioneninte bör föregripas. Vad gäller kvinnofridsbrottet vidhåller utskottetsin inställning att en utvärdering för att vara meningsfull bör avvaktasytterligare . Utskottet avstyrker motionerna Ju435, Ju453 och Ju479i nu behandlade delar.I motion So419 (v) begärs en utredning av hur systematisk misshandel avinvandrade kvinnor bestraffas. Motionärerna anför att en man som mer ellermindre satt i system att gifta sig med en utländsk kvinna, misshandlahenne och sedan kasta ut henne, skall straffas inte bara för misshandelnutan även för systematiken och den ständiga upprepningen.Enligt 29 kap. 4 § skall domstolen vid straffmätningen tahänsyn till om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott.Härvid skall särskilt beaktas bl.a. vilken omfattning den tidigarebrottsligheten haft samt om den tidigare och den nya brottsligheten ärlikartade.I sammanhanget kan nämnas att det ovan nämnda Nationellt råd för kvinnofridi sin slutrapport uppmärksammat problemet med män som lockar utländskakvinnor till och misshandlar dem. Det nationella rådet anför attregeringen bl.a. bör verka för att hotade och våldsutsatta kvinnor medutländsk bakgrund får en ökad rätt till stöd och skydd (Råd för kvinnofridtill regeringen s. 23).Utskottet anser att gällande lagstiftning ger goda möjligheter fördomstolarna att vid straffmätningen beakta att en person har återfallit ilikartad brottslighet. Som framgår ovan har frågan om våld mot kvinnormed utländsk bakgrund uppmärksammats bl.a. av Nationellt rådför kvinnofrid. Utskottet kan inte se något behov av att uttalarsig i denna fråga utan föreslår att avslår motion So419.Myndigheternas åtgärderUtskottets förslag i korthetI detta avsnitt behandlas ett antal motionsyrkanden om polisens arbetemot våld mot kvinnor och barn, myndigheters bemötande av brottsoffer samtmyndigheters information till brottsoffer. Utskottet föreslår, bl.a. medhänvisning till vidtagna åtgärder och gällande regelverk, att motionsyrkandenaavslås av . Jämför reservationerna 6-11.Polisens insatserI flera motioner anförs att polisens insatser för att bekämpa våld motkvinnor och barn på olika sätt bör förbättras. I motionerna Ju361 (c) ochJu479 (fp) begärs att polisen i ökad utsträckning skall använda sig avriskbedömning som metod för att förebygga och förhindra brott mot kvinnor.I motionerna Ju478 (mp) och Ju479 (fp) begärs att polisens rutiner föratt tillse att utfärdade besöksförbud efterlevs förbättras. I motion Ju479anförs även att information om varje hot- eller våldsbrott mot kvinnor inära relationer bör samlas och bearbetas samt att uppgifterna bör görassökbara på ett och samma ställe.I motionerna Ju435 (s) och Ju479 (fp) begärs kortare utredningstider förärenden rörande våld mot kvinnor. I motionerna Ju453 (kd), Ju479 och Ub271(mp) begärs kortare utredningstider i utredningar om barnmisshandel.I motion So496 (s) begärs att rutiner upprättas hos polisen för anmälantill om barn som far illa.Utskottet behandlade liknande yrkanden senast (bet. 2002/03:JuU11s. 22 f.). Efter att ha understrukit hur viktigt polisens arbete med attbekämpa våld mot kvinnor och barn är konstaterade utskottet att omfattandeåtgärder hade vidtagits och att ett omfattande arbete alltjämt pågickinom polisen vad gäller insatserna för att bekämpa våld mot kvinnor ochbarn. Utskottet underströk betydelsen av att detta goda arbete fortsätteroch intensifieras inom polisen. Ett tillkännagivande från idenna fråga var emellertid inte påkallat.I regeringens regleringsbrev avseende för anges- i likhet med vad som angavs i regleringsbreven för åren 2002 och 2003- att skall redovisa det brottsbekämpande arbetet somhar bedrivits när det gäller våld mot kvinnor och barn. Redovisningenskall bl.a. innehålla en sammanhållen nationell beskrivning och analys avhur verksamheten har utvecklats och dess resultat. Av redovisningen skalläven framgå bl.a. genomströmningstiderna för ärenden rörande våld motkvinnor och barn samt vidtagna åtgärder för att förkorta dessa.Vidare har regeringen gett i uppdrag att efter samrådmed Riksåklagaren utveckla riktlinjer för polisens hot- och riskbedömningari ärenden om våld i nära relationer. skall också isamråd med Riksåklagaren utarbeta rutiner och riktlinjer för polisensarbete med ärenden om besöksförbud. Uppdraget skall redovisas senast den30 (Ju2003/8772/). Enligt vad utskottet inhämtat kommerredovisningen även att ta upp eventuella brister i polisens internainformationsspridning t.ex. rörande besöksförbud.Vad gäller handläggningstiden för ärenden rörande barnmisshandel kanhänvisas till 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948), som trädde ikraft . Där anges att förundersökning där målsägandenvid tiden för anmälan inte fyllt skall bedrivas särskilt skyndsamt,om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid ochdet för brottet är föreskrivet fängelse . Förundersökningenskall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan skeoch efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligenmisstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det ärmotiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskildaomständigheter.Regeringen har också gett i uppdrag åt att i samverkanmed och Myndigheten för skolutveckling ta fram enövergripande strategi för samverkan när det gäller barn som far illa ellerriskerar att fara illa. Uppdraget skall redovisas senast den 15 oktober2004 (S2003/7118/ST).Utskottet vill ånyo understryka hur viktigt polisens arbete med att bekämpavåld mot kvinnor och barn är. Det är därför tillfredsställande att fleraolika åtgärder har vidtagits och att ett omfattande arbete alltjämt pågårinom polisen vad gäller insatserna för att bekämpa sådant våld. Det ärsjälvklart viktigt att detta arbete fortsätter och intensifieras. Någotbehov av ett tillkännagivande från i dessa frågor finns emellertidinte. Utskottet föreslår att avslår motionerna Ju361, Ju435,Ju453, Ju478, Ju479, So496 och Ub271 i nu behandlade delar.Bemötande av brottsofferI motionerna Ju256 (m), Ju380 (mp) och Ju478 (mp) anförs att tjänstemäninom rättsväsendet som dömts för brott inte skall få handlägga ärenden avden brottstyp som domen avser.Utskottet behandlade liknande yrkanden . Utskottet föreslog dåett tillkännagivande rörande poliser som dömts för brott, som riksdagenbiföll (bet. 2002/03:JuU9 s. 15 f., rskr. Tillkännagivandet syftadetill att det skulle utarbetas riktlinjer i fråga om poliser som dömts förbrott, men där skäl för avskedande inte funnits föreligga, som innebäratt dessa poliser fortsättningsvis inte skall arbeta med sådana brottstypersom de dömts för.Regeringen anförde i budgetpropositionen för , rörande tillkännagivandet,att och polismyndigheterna kommer att beakta fråganså att detta problem inte uppstår (prop. 2003/04:1, utg.omr.4 s. 62).Motionärernas önskemål får enligt utskottets mening i stort ansestillgodosedda genom uttalandena i budgetpropositionen. Utskottet är inte berettatt förespråka något uttalande i denna fråga utan föreslår att riksdagenavslår motionerna Ju256, Ju380 och Ju478 i nu behandlade delar.I motionerna Ju208 (m), Ju444 (fp) och Ju453 (kd) påtalas behovet avförbättrat stöd, bemötande och information till brottsoffer underförundersökning och rättegång.Utskottet behandlade liknande yrkanden som de nu aktuella senast i mars2003 (bet. 2002/03:JuU11 s. 28 f.). Utskottet konstaterade att frågor ombemötande av brottsoffer på olika sätt har uppmärksammatsinom rättsväsendets myndigheter och att det pågick ett omfattande arbetemed fortbildning kring dessa frågor. De handlingsplaner som bl.a.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har antagit innehåller omfattande konkretaåtgärder som kommer att vidtas . För en närmareredogörelse för innehållet i dessa handlingsplaner hänvisas till fjolåretsbetänkande. Utskottet kunde inte se något behov av att uttaladesig i dessa frågor.Här kan också framhållas de förslag till stärkande av brottsoffrensställning som regeringen lade fram i propositionen Stöd tillbrottsoffer (2000/01:79). I propositionen presenterade regeringen bl.a.en övergripande strategi för hur det fortsatta stödet till brottsoffrenskall utvecklas. Regeringen aviserade också vissa förordningsändringarför att ge brottsoffer bättre information i samband med förundersökningar.Till exempel har 13 a § förundersökningskungörelsen (1974:948) ändrats.I såväl 2003 som regleringsbrev har fått iuppdrag att redovisa det brottsbekämpande arbete som har bedrivits närdet gäller våld mot kvinnor och mot barn. Av redovisningen skall bl.a.framgå vilka åtgärder som vidtagits för att vidareutveckla polisensbemötande och stöd till brottsoffer och vittnen.I årsredovisningen för har redovisat motsvarandetidigare uppdrag. Där anges att vidtagna åtgärder för att vidareutvecklapolisens bemötande och stöd till brottsoffer och vittnen främst har avsetttidiga kontakter med målsäganden och snabbare handläggning av ärenden ochbeslut, information om vem som är kontaktperson, handläggare ellerförundersökningsledare i ärendet samt förbättrad information i samband medkallelser till förhör. (s. 21 f.).Även Riksåklagaren har i regleringsbrevet fåttmotsvarande uppdrag som . Riksåklagaren har 2003 redovisat sina insatser under det året.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är viktigt att brottsofferbemöts väl samt får det stöd och den information som han eller hon är ibehov av. Utskottet konstaterar att det, i likhet med när utskottet senastbehandlade liknande motionsyrkanden, pågår ett omfattande arbete vad gällerbl.a. fortbildning kring dessa frågor. Utskottet kan inte se något behovav att uttalar sig i dessa frågor utan motionerna Ju208, Ju444och Ju453 i nu behandlade delar bör avslås av riksdagen.Information om permissioner m.m.I motionerna Ju370 (m), Ju444 (fp) och Ju479 (fp) begärs att större hänsynskall tas till brottsoffer vid beviljandet av permissioner för gärningsmannen.Motionärerna anför bl.a. att det bör införas en skyldighet att informerabrottsoffret om beviljade permissioner.Av 32 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt följer att en förutsättningför att den intagne skall beviljas permission är att det inte föreliggernågon påtaglig fara för fortsatt brottslighet. För permissionen får ocksåställas de villkor som kan anses erforderliga.Av 35 § samma lag följer att om en intagen avtjänar straff för ett brottsom har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid skall målsägandentillfrågas om han eller hon vill bli underrättad bl.a. om den intagne fårpermission, uteblir efter permission eller annan vistelse utanför anstalten,rymmer eller när denne friges. En begärd underrättelse behöver inte lämnasangående en planerad vistelse utanför anstalten när en underrättelse pågrund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbartobehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra faraför den intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angåendefrigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fallså tidigt som möjligt. Underrättelsen skall utformas på ett sätt som ärlämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.Utskottet behandlade ett liknande yrkande senast (bet.2002/03:JuU11 s. 30 f.). Utskottet anförde därvid att det då aktuellamotionsyrkandet fick anses tillgodosett genom den gällande lagstiftningenrörande information vid permissioner.Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i denna fråga. Vidare anserutskottet att gällande regler ger kriminalvården goda möjligheter att tahänsyn till brottsoffer vid beviljande av permissioner. Utskottet föreslåratt avslår motionerna Ju370, Ju444 och Ju479 i nu behandladedelar.Kompetenshöjande åtgärderUtskottets förslag i korthetI detta avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsyrkanden som främströr utbildning och kompetensutveckling i olika frågor för personal inomrättsväsendet. Utskottet föreslår, bl.a. med hänsyn till vidtagna ochkontinuerliga utbildningsinsatser inom rättsväsendets myndigheter, attriksdagen avslår motionsyrkandena. Vidare behandlar utskottet yrkandenrörande forskning och utredning på brottsofferområdet. Utskottet föreslåratt även de motionsyrkandena avslås. Jämför reservationerna 12-16.Utbildning och kompetensutveckling inom rättsväsendetI motion Ju479 (fp) begärs att det inom rättsväsendet och andra myndighetergenomförs adekvata utbildningsinsatser gällande bl.a. våldsprocessen ochvåld mot kvinnor i nära relationer. I samma motion samt i motion Ub394 (coch fp) begärs utbildning om invandrande kvinnors särskilda behov samtanförs att dessa kvinnors utsatta situation särskilt bör beaktas i olikasammanhang. I motion Ju393 (s) anförs att kompetensen hos rättsväsendetspersonal när det gäller gärningsmän som diagnostiseras som psykopatermåste bli bättre.Utskottet har behandlat frågor som rörutbildning och kompetensutveckling i olika ämnen för rättsväsendets anställda,senast i samband med behandlingen av budgetpropositionenför (bet. 2003/04:1 s. 21 f.). Utskottet instämde i vad somanfördes i då aktuella motioner om betydelsen av att de anställda inomrättsväsendets olika myndigheter har hög kompetens. Utskottet såg det ocksåsom självklart att de som kommer i kontakt med myndigheterna, t.ex.brottsoffer, skall få ett korrekt och professionellt bemötande frånmyndighetsföreträdare. Utskottet kunde konstatera att det inom rättsväsendetsolika myndigheter kontinuerligt vidtogs omfattande åtgärder för att ökakompetensen hos all personal vad gäller t.ex. våld mot kvinnor ochsituationen för invandrarkvinnor. Myndigheterna uppmärksammar också betydelsenav goda rutiner och bra bemötande av dem som kommer i kontakt medrättsväsendets myndigheter. Även om mycket har gjorts och görs ute pårättsväsendets myndigheter för att tillgodose dessa behov var det enligtutskottet angeläget att ansträngningarna intensifieras de kommande åren.Åtgärder för att höja kompetensen och uppfylla skyldigheter i dettaavseende borde naturligtvis prioriteras inom ramen för respektive myndighetsanslag. Med hänvisning till vad som anförts fann utskottet inte anledningför att göra något tillkännagivande.Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i denna fråga, och utskottetföreslår att avslår motionerna Ju393, Ju479 och Ub394 i nubehandlade delar.I motion Ju478 (mp) anförs att utbildningen för läkare vad gäller utformningav rättsintyg måste stärkas.Genom rättsintyg får de rättsvårdande myndigheterna kunskap bl.a. omhuruvida de medicinska fynden talar för eller emot ett uppgivet händelseförloppoch om en skadas svårighetsgrad. Till ledning för läkare och tandläkarehar utfärdat allmänna råd (SOSFS 1997:5) för rättsintygvid vålds- och sexualbrott. Varken eller någon annanmyndighet eller organisation har emellertid något utpekat ansvar förverksamheten med utfärdande av rättsintyg. I en departementspromemoria omny ordning för utfärdande av rättsintyg (Ds 2003:3) föreslås vissa åtgärdersom syftar till att kunna upprätthålla en hög kvalitet på rättsintygenoch de undersökningar som dessa grundar sig på. I promemorian föreslås bl.a. att anförtros huvudmannaskapet för rättsintyg ochatt det i en förordning anges vilken läkare eller tandläkare som kan avgerättsintyg.Promemorian bereds inom Regeringskansliet.Utskottet anser att detta arbete inte bör föregripas och föreslår attriksdagen avslår motion Ju478 i nu behandlad del.Forskning och utredningI motion Ju276 (s) begärs ökad forskning om mäns våld mot kvinnor. I motionJu443 (m) begärs ökad forskning om behandling av män som misshandlarkvinnor samt om de fysiska, psykiska och ekonomiska effekterna av misshandelm.m. I motion So419 (v) anförs att en nationell kostnadsberäkning av mänsvåld mot kvinnor och barn bör göras. I motion Ju262 (v) anförs attsituationen för äldre och funktionshindrade brottsoffer bör utredas, och imotion Ju326 (c) begärs ett förbättrat rättsskydd för dementa och psykiskthandikappade.I budgetpropositionen för anförs att brottsofferforskningen, dens.k. viktimologiska forskningen, varit förhållandevis outveckladi . På regeringens uppdrag har tagit framett omfattande program för viktimologisk forskning. Genom myndighetensinsatser har flera forskningsprojekt inletts, som ökar den viktimologiskaforskningen i (prop. 2003/04:1 utg.omr. 4 s. 41).Utskottet behandlade ett motionsyrkande om forskning om behandling av mäni fjolårets betänkande rörande frågor om våldsbrott och brottsoffer (bet.2002/03:JuU11 s. 34). Utskottet instämde i vad motionärerna anfört ombetydelsen av att män som misshandlar kvinnor får adekvat och effektivbehandling. Utan sådana insatser är risken för återfall i liknandebrottslighet, ofta mot samma målsägande, stor. Det är angeläget attbehandlingsprogram på detta område är forskningsbaserade så att det kansäkerställas att metoderna för behandling är verkningsfulla. Som framgår avdet betänkandet pågår insatser inom kriminalvården för att förbättrabehandlingsinsatserna på detta område. Någon anledning till ett uttalandei denna fråga från utskottets sida förelåg inte.Utskottet har tidigare behandlat motsvarande yrkanden om äldre ochfunktionshindrades situation, senast i fjolårets betänkande (bet. 2002/03:JuU11s. 34 f.). Utskottet instämde i vad motionärerna anför om betydelsen avatt äldre och funktionshindrade uppmärksammas som en brottsoffergrupp medsärskilda och, i förhållande till andra brottsofferkategorier, delvisannorlunda behov. Motionärernas önskemål fick emellertid anses tillgodoseddagenom de studier som då relativt gjorts inom ramen för regeringensnationella råd för kvinnofrid. Om dessa studier kan sägas följande.Beträffande funktionshindrade kvinnor som utsätts för våld anför rådetatt situationen för denna grupp kan vara mycket svårtolkad, svårutreddoch komplex, eftersom flera parter kan vara inblandade, dels som förövare,dels som en del i omsorgen kring den funktionshindrade kvinnan. Kvinnormed funktionshinder anmäler t.ex. sällan övergrepp då de ofta befinnersig i ett beroendeförhållande till förövaren, antingen denne är näraanhörig eller personal. Rådet ville i första hand uppmärksamma de specifikarättssäkerhetsaspekter som kan komplicera utredningar gällande övergrepppå funktionshindrade kvinnor. Rådet gav också ut skriftenNär man slår mot det som gör ont - våld mot kvinnor med funktionshinder.Beträffande våld mot äldre kvinnor anför rådet att kunskaperna om sådantvåld är mycket bristfälliga. Få äldre kvinnor anmäler detvåld som de utsätts för i hemmet, och bara en bråkdel av det våld somförekommer mot äldre kvinnor kommer till allmän kännedom. Många äldrekvinnor har levt i förhållanden där våldet har förekommit som ett''''''''''''''''''''''''''''''''naturligt'''''''''''''''''''''''''''''''' mönster i familjen. Äldre kvinnor som utsätts för våld ber därförofta inte om hjälp. Rådet gav ut skriften Han var väl intealltid så snäll - våld mot äldre kvinnor.Rådet för nationell kvinnofrid har också i sin slutrapport uppmärksammatde speciella problem som är förbundna med våld mot äldre och funktionshindrade.Utskottet har inte ändrat sin tidigare inställning i de frågor som berörsi de nu aktuella motionsyrkandena. Utskottet kan således till stor delinstämma i vad motionärerna anför bl.a. om vikten av ökade kunskaper ommäns våld mot kvinnor och om situationen för äldre och funktionshindradebrottsoffer. Det har också, som framgått ovan, vidtagits åtgärder för attöka kunskapen om brottsoffer, både i allmänhet och beträffande vissasärskilt utsatta grupper, samt för att utreda effekterna av mäns våld motkvinnor. Någon anledning till ett uttalande i dessa frågor från utskottetssida föreligger inte. Utskottet föreslår att avslår motionernaJu262, Ju276, Ju326, Ju443 och So419 i nu behandlade delar.Målsägandebiträde och stödpersonUtskottets förslag i korthetI detta avsnitt behandlas yrkanden om rättsligt biträde för anhöriga tillnågon som dödats genom brott samt om rätt till stödperson för kvinnor somutsatts för våld. Utskottet föreslår att motionsyrkandena avslås. Jämförreservation 17.I motion Ju207 (m) begärs en möjlighet att förordna målsägandebiträde förefterlevande till någon som dödats genom brott.För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs först och främstatt den som skall ha biträdet kan betraktas som målsägande. Av 20 kap. 8§ fjärde stycket följer att målsägande är den mot vilkenbrott har blivit begånget eller som därav blivit förnärmad eller liditskada. För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs vidare, såvittnu är i fråga, att det med hänsyn till målsägandens personliga relationtill den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsägandenhar behov av sådant biträde.Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkanden om målsägandebiträdeför efterlevande, bl.a. i samband med behandlingen av den ovannämnda brottsofferpropositionen (bet. 2000/01:JuU20 s. 13). Utskottetanförde då att det höll med motionären om att efterlevande kan ha behovav stöd i samband med rättegången, och utskottet påpekade att det i denpraktiska rättstillämpningen förekommer att efterlevande fått ettmålsägandebiträde förordnat. Att införa en möjlighet att förordnamålsägandebiträdeför den som inte kan betraktas som målsägande framstod emellertid somprincipiellt tveksamt, en inställning som också regeringen intagit.Utskottet noterade att regeringen i den aktuella propositionen aviserade enöversyn av målsägandebiträdesinstitutet och ansåg att denna borde avvaktas.Därefter föreslog i sitt betänkande -utredning om en utredning (SOU 2002:37) en utvidgning av möjligheternaatt förordna målsägandebiträde för efterlevande. I betänkandet föreslåsen rätt till målsägandebiträde för efterlevande till någon som avliditantingen under vistelse i polisarrest eller genom något som en anställdinom polisen gjort i tjänsten. Motsvarande föreslås gälla om någon skadatsallvarligt (s. 153 f.).Utskottet behandlade senast frågan om målsägande för efterlevande i ettbetänkande om processrättsliga frågor (bet.