bet · GR01KU9 · 2004-02-19 00:00:00 — har ansvaret för penningpolitiken.Ingen myndighet får bestämma hur skall besluta i frågor somrör penningpolitik.Vidare sägs i andra stycket att har elva fullmäktige, som väljsav . leds av en direktion, som utses av fullmäktige.I tredje stycket föreskrivs att prövar om ledamöterna i fullmäktigeoch direktionen skall beviljas ansvarsfrihet. Om vägrar enfullmäktige ansvarsfrihet är han därmed skild från sitt uppdrag. Fullmäktigefår skilja en ledamot av direktionen från hans anställning endast om haninte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna utförasina uppgifter eller om han gjort sig skyldig till allvarlig försummelse.Enligt fjärde stycket meddelas bestämmelser om val av fullmäktige och omRiksbankens ledning och verksamhet i lag.Enligt 1 kap. 3 § lagen (1988:1385) om riksbank väljer fullmäktigeinom sig en ordförande samt en vice ordförande.Vidare sägs i 1 kap. 4 § att direktionen består av sex ledamöter som utsesför av . Fullmäktige utser ordförande i direktionen, somsamtidigt skall vara chef för , och minst en vice ordförande,som skall vara vice riksbankschef.I 1 kap. 5 § föreskrivs att ärenden som inte skall avgöras av fullmäktigeavgörs av direktionen. Direktionen kan besluta att ärenden får avgöras avriksbankschefen eller någon annan tjänsteman i Riksbanken.Enligt 2 kap. 3 § skall protokoll föras vid fullmäktiges sammanträden.Detsamma gäller vid direktionens sammanträden (3 kap. 3 §).Tidigare riksdagsbehandlingNu gällande regler om ställning och ledning trädde i kraftden (prop. 1997/98:40, bet. 1997/98:KU15, rskr. 1997/98:147,bet. 1998/99:KU2, rskr. 1998/99:6). Lagstiftningen hade bl.a. till syfteatt stärka ställning och att förändra ledningsstruktur.I lagstiftningsärendet hade motioner väckts med principiella invändningarmot förslagen. Bland annat anfördes i en motion (v) att behovet av attändra i organisation och ställning hade sin grund i ett behovav att EMU-anpassa Sverige.Konstitutionsutskottet hänvisade till regeringens redovisning att det ihuvudsak fanns två skäl för att ytterligare öka oberoende(bet. 1997/98:KU15 s. 11 f.). För det första kunde en delegering avansvaret för utformningen av penningpolitiken till en självständig riksbankmed ett klart angivet prisstabilitetsmål ge politiken det långsiktigaperspektiv som skapar förutsättningar för att målet skall vara trovärdigt.För det andra hade som en följd av EU-medlemskapet åtagit sigatt stärka självständighet.Med anledning av vad som anfördes i flera av motionerna villekonstitutionsutskottet något utveckla vad EU-medlemskapet innebär i dettahänseende.Sverige hade genom anslutningslagen, lagen (1994:1500) med anledning avSveriges anslutning till Europeiska unionen, införlivat de bestämmelserom EMU som finns i EG-fördraget och hade till EG överlåtit rätten attfatta beslut i den omfattning som följer av dessa bestämmelser. Utskottetframhöll att EG:s rättsakter därmed också inom detta område gäller föresvensk lagstiftning.Vidare påpekade utskottet att den andra etappen av EMU inleddes den 1januari 1994. Under denna etapp skulle bl.a. det europeiskacentralbankssystemet,ECBS, och den , , upprättas, dock senastomedelbart efter (artikel 109 l i EG-fördraget). ECBS skallbestå av ECB och de nationella centralbankerna (artikel 106.1 i EG-fördragetoch artikel 1.2 i ECBS-stadgan). Senast då ECBS upprättas skall varjemedlemsstat i EU enligt artikel 108 i EG-fördraget säkerställa att desslagstiftning är förenlig med EG-fördraget och ECBS-stadgan. Dennalagstiftning skall gälla för ett lands centralbank, oavsett om medlemsstatendeltar i valutaunionen eller inte (jfr prop. s. 43).Därutöver framhöll utskottet att EG-fördraget och ECBS-stadgan innehållerföljande krav på centralbankslagstiftningen, vilka alltså måsteuppfylla:förbud för och medlemmar i dess beslutande organ att begäraeller ta emot instruktioner från gemenskapsinstitutioner eller gemenskapsorgan,från medlemsstaternas regeringar eller från något annat organ samtåtaganden från gemenskapsinstitutionerna, gemenskapsorganen och medlemsstaternasregeringar att respektera denna princip och att inte söka påverka medlemmarnaav ECB:s eller de nationella centralbankernas beslutande organ när defullgör sina uppgifter (artikel 107 i EG-fördraget och artikel 7 iECBS-stadgan),krav på kriterier för avsättande av centralbankschefen, artikel 14.2 andrastycket i ECBS-stadgan.Att vår nationella lagstiftning skall vara förenlig med EG-rättens kravinnebar enligt utskottet inte att alla dessa krav måste återges i svenskarättsregler. EG-rättens direkta effekt och företräde framför svensk rättgör inte detta nödvändigt. Däremot måste svenska bestämmelser som stridermot EG-rätten ändras. De svenska bestämmelser som finns måste alltså varaså utformade att de gör det möjligt för de EG-regler som skall tillämpasdirekt att få fullt genomslag.Utskottet anförde att det enda uttryckliga kravet på visst innehåll isvensk rätt rörande som EG-rätten ställer är artikel 14.2 iECBS-stadgan, där det sägs att det i stadgarna för de nationellacentralbankerna särskilt skall föreskrivas att centralbankschefens ämbetstidskall vara minst fem år.Riksdagen får alltså inte stifta en riksbankslag vars innehåll stridermot EG-rätten. Om så skulle ske, blir de svenska bestämmelserna "ogiltiga"i den meningen att EG-rätten tar över de svenska bestämmelserna, oavsettderas konstitutionella valör.Sammanfattningsvis anförde utskottet att genom medlemskapet i EUhar åtagit sig att säkerställa självständighet. Även ekonomiskaskäl talade för ett ökat oberoende för . Konstitutionsutskottetdelade alltså regeringens uppfattning att oberoende bordestärkas och avstyrkte därför motionerna i vilka man motsatte sig deföreslagna förändringarna av ställning.Konstitutionsutskottet behandlade också motioner som rörde frågor omoffentliggörande av direktionens protokoll (a. bet. s. 26 f.). I dettasammanhang anförde utskottet bl.a. att protokoll enligttryckfrihetsförordningens regler är allmänna handlingar när de justerats.Att en handling är allmän är dock inte detsamma som att den är offentlig.Med att en handling är offentlig menas att ingen sekretess gäller förden. Därvid hänvisade utskottet till att uppgifter i protokollkan sekretessbeläggas både med stöd av 3 kap. 1 § och 2 kap. 1 § sekretesslagen(sekretess med hänsyn till rikets centrala finanspolitik, penningpolitikeller valutapolitik respektive utrikessekretess). Enligt dessa bestämmelsergäller sekretess om det kan antas att syftet med t.ex. ett penningpolitisktbeslut skulle motverkas om det blir offentligt eller om det skulle störaSveriges mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skada landet omuppgifterna röjs.Vidare anförde utskottet att det skulle välkomna att aktivtmedverkade till att göra protokollen tillgängliga för en bredare allmänhet.Utskottet delade motionärernas uppfattning att detta skulle öka dendemokratiska förankringen av penningpolitiken. Enligt utskottet var enform för publicering, som används av exempelvis iStorbritannien och i , att lägga ut protokollen påbankens hemsida på Internet.Utskottet ansåg emellertid att det måste ankomma på den blivande direktionenatt bestämma i vilken form protokollen skall göras tillgängliga. var också direktionen bäst lämpad att avgöra när en publiceringav protokollens offentliga delar är lämplig. Utskottet förutsatte vidareatt direktionen kontinuerligt omprövar vilka delar som måste omfattas avsekretess och offentliggör materialet så snart sekretessbestämmelsernamedger detta. Det var därför inte meningsfullt att, som motionärerna ville,på förhand bestämma en viss tidsgräns som alltid skulle gälla förpubliceringen.Någon författningsreglering av denna fråga var enligt utskottet intebehövlig. Motionerna avstyrktes därför.Finansutskottet har återkommande sedan den nya riksbankslagen trädde ikraft behandlat motioner rörande offentliggörandet avRiksbankens protokoll. Detta skedde senast under föregående (bet.2002/03:FiU23 s. 31-33). Utskottet anförde att sedan den nyalagstiftningen trätt i kraft har valt att frivilligt med viss eftersläpningpublicera protokollen från direktionens sammanträden. harsystematiskt arbetat med att minska tiden mellan mötena och protokollensoffentliggörande. Sammantaget gjorde utskottet bedömningen att den nuvarandeordningen för protokollens offentliggörande fungerade tillfredsställande,både vad gäller kraven på demokratisk insyn och snabbheten i offentliggörandet.Därför fanns det enligt utskottets mening inga skäl för att nu reglerafrågan om direktionens protokoll i riksbankslagen. Utskottet anförde attdet dock var medvetet om att situationen kan förändras. Om utvecklingen,mot förmodan, går i negativ riktning, där t.ex. innehållet i protokollenurvattnas och det går allt mellan direktionens möten ochprotokollens publicering, var utskottet berett att ta ny ställning i fråganoch överväga en eventuell lagstiftning. Med det anförda avstyrkte utskottetmotionerna.Därutöver har finansutskottet återkommande behandlat motioner rörandefrågan om en lagreglering av de offentliga utfrågningarna om Riksbanken.Även detta skedde senast i det ovan nämna betänkandet under föregåenderiksmöte. Utskottet fann då inte skäl att ompröva sitt tidigareställningstagande enligt vilket utskottet hänvisat till att de offentligautfrågningarna med riksbankschefen, i likhet med andra offentligautskottssammanträden, regleras av föreskrifterna i 4 kap. 12 § RO medtillhörandetilläggsbestämmelser. Någon särskild reglering av utfrågningarna medriksbankschefen ansåg utskottet inte var nödvändig. Utskottet var dockberett att ta frågan under förnyad prövning om det, mot förmodan, skullevisa sig svårt att få riksbankschefen eller övrigadirektionsmedlemmar att delta i utskottets offentliga utfrågningar.Utskottets ställningstagandeUtskottet anser inte att det finns skäl att nu frångå de bedömningar somgjordes i samband med att nu gällande regler om ställning ochledningsorganisation infördes . Vidare har finansutskottet återkommandebehandlat frågor om offentliggörande av protokoll och enlagreglering av de offentliga utfrågningarna med . Som redovisatshar finansutskottet inte funnit skäl för någon ytterligare lagregleringi dessa frågor. finner inte skäl att göra någonannan bedömning. Någon sådan utredning som efterfrågas i motion 2003/04:K381yrkande 3 behövs enligt utskottets mening därför inte. Motionen bör avslåsi denna del.Riksdagens formella ställning i EU-arbetetUtskottets förslag i korthetMed hänvisning till vad den kommande författningsöversynen ger möjlighettill i fråga om överväganden och det arbete som pågår inomRiksdagskommittén avstyrker utskottet en motion om en parlamentariskutredning för att se över regeringsformen i syfte att stärka riksdagensformella ställning i EU-arbetet.MotionenI motion 2003/04:K389 av m.fl. (mp) yrkas att riksdagenbegär att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning för att seöver regeringsformen i syfte att stärka formella ställning iEU-arbetet (yrkande 2). Av EU-medlemskapet följer enligt motionärernainte i formell mening något krav på medlemsstaterna att förändramaktfördelningen mellan regeringen och parlamentet eller valet av"arbetsformer".Motionärerna framhåller att regeringsformens portalparagrafer inte harändrats i och med medlemskapet, varför man kan ges intrycket attmaktfördelningen alltjämt är intakt. Enligt motionärerna har förutsättningarnadock väsentligen förändrats och vissa deländringar i regeringsformenförstärker förskjutningen från de folkvalda till regeringen, t.ex. införandetav förhandsgodkännande i 10 kap. 2 § RF. Motionärerna anser att regeringsformenoch riksdagsordningen bör ses över för att svara mot den förändradeverkligheten i syfte att stärka ställning i EU-arbetet.BakgrundGällande reglerEnligt 10 kap. 1 § RF ingås överenskommelse med annan stat eller medmellanfolklig organisation av regeringen.I 10 kap. 2 § första stycket RF föreskrivs att regeringen inte får ingåbindande internationell överenskommelse utan att har godkäntdenna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs elleratt ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket riksdagenskall besluta.Vidare sägs i andra stycket att är i fall som avses i första stycketsärskild ordning föreskriven för det riksdagsbeslut om förutsätts, skallsamma ordning iakttas vid godkännandet av överenskommelsen.Enligt tredje stycket får regeringen inte heller i annat fall än som avsesi första stycket ingå för riket bindande internationell överenskommelseutan att har godkänt denna, om överenskommelsen är av störrevikt. Regeringen kan dock underlåta att inhämta godkännande avöverenskommelsen, om intresse kräver det. I sådant fall skallregeringen i stället överlägga med innan överenskommelseningås.Därutöver gäller enligt fjärde stycket att kan godkänna sådanöverenskommelse som avses i första och tredje styckena och som ingås inomramen för samarbetet i Europeiska unionen, även om överenskommelsen inteföreligger i slutligt skick.Enligt 10 kap. 5 § första stycket RF kan inom ramen för samarbetei EU överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket.Sådan överlåtelse förutsätter att fri- och rättighetsskyddet inom detsamarbetsområde till vilket överlåtelsen sker motsvarar det som ges idenna regeringsform och i den europeiska konventionen angående skydd förde mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Riksdagenbeslutar om sådan överlåtelse genom beslut, varom minst tre fjärdedelarav de röstande förenar sig. beslut kan också fattas i denordning som gäller för stiftande av grundlag. Överlåtelse kan beslutasförst efter godkännande av överenskommelse enligt 2 §.Vidare föreskrivs i 10 kap. 6 § första stycket RF att regeringen fortlöpandeskall informera och samråda med organ som utses av omvad som sker inom ramen för samarbetet i EU. Närmare bestämmelser ominformations- och samrådsskyldigheten meddelas i riksdagsordningen.Tidigare riksdagsbehandlingI grundlagsärendet om ändringar i regeringsformen - samarbetet i EU m.m.(prop. 2001/02:72, bet. 2001/02:KU18, prot. 2001/02:124, bet. 2002/03:KU6,rskr. 2002/03:15) infördes det ovan redovisade fjärde stycket i 10 kap.2 § RF. Vidare fick 10 kap. 5 § första stycket RF sin nuvarande lydelse.Det infördes också ett nytt första stycke i 10 kap. 6 § RF. Det sistnämndainnebar att regeringens skyldighet att informera och samråda med riksdageni EU-frågor grundlagsfästes. Bakgrunden till denna ändring var följande.I december 1998 beslutade talmanskonferensen att tillkalla en kommittémed parlamentarisk sammansättning med uppdrag att se över och utvärderavissa frågor som rör arbetsformer. Kommittén utsåg en referensgrupprörande hantering av EU-frågor vari samtliga partier varrepresenterade.Referensgruppen lämnade en slutrapport till kommittén. I dennarapport anförde gruppen att bestämmelserna om samverkan mellan riksdagoch regering är av mycket stor betydelse för möjligheter attpåverka utvecklingen inom de områden som samarbetet i EU avser. Vidareanförde gruppen att eftersom de EU-frågor som leder fram till bindandenormgivning inte är rent utrikespolitiska utan ofta rör inrikespolitiskaförhållanden motiverar detta att ges ett ännu starkare inflytandeöver EU-frågorna än över den traditionella utrikespolitiken. Enligtreferensgruppen var ett sätt att markera den starka ställning som riksdagenbör ha i dessa frågor att roll regleras i regeringsformen. Motdenna bakgrund föreslog referensgruppen att regeringens skyldighet attinformera och samråda med i EU-frågor skulle regleras i ensärskild bestämmelse i 10 kap. RF. Referensgruppen framhöll att förslageti sig inte innebar någon ändring av gällande regler utan var ett sätt attmarkera frågans vikt. Förslaget syftade inte heller till att ändra denpraxis som utvecklats i förhållandet mellan riksdag och regering i , som enhälligt ställde sig bakom referensgruppensförslag, överlämnade genom talmannen frågan till regeringen.För att samordna referensgruppens förslag med Författningsutredningensarbete gav regeringen i uppdrag att lämna förslagtill en ny bestämmelse i regeringsformen som skulle reglera regeringensskyldighet att informera och samråda med i föreslog därefter att en bestämmelse borde införas somett nytt första stycke i 10 kap. 6 § RF i vilken föreskrevs att regeringenfortlöpande skall informera och samråda med organ som utses avriksdagen om vad som sker inom ramen för samarbetet i EU (SOU 2001:19 s.265 f.).Regeringen följde förslag i proposition 2001/02:72.Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag. Konstitutionsutskottetframhöll härvid att ändringen av 10 kap. 6 § RF inte var avsedd attinnebära någon ändring i den skyldighet för regeringen att informera ochsamråda med som redan gällde, utan syftet var att markera frågansvikt genom att regeringens skyldighet gentemot grundlagsfästes(bet. 2001/02:KU18 s. 49).Pågående arbete i RiksdagskommitténRiksdagsstyrelsen beslutade att ge Riksdagskommitténi uppdrag att kartlägga och analysera konsekvenserna för av ettnytt vad gäller formella regler och sakligt innehåll. Kommitténskall också utvärdera beslut med anledning av kommitténsförslag om EU-frågornas hantering (2000/01:RS1, 2000/01:KU23). Enutgångspunkt för kommitténs arbete skall vara att EU-frågorna så långt ärmöjligt skall integreras i det sedvanliga riksdagsarbetet och att allaledamöter skall ha möjlighet att sätta sig in i och följa EU-frågorna. Enannan utgångspunkt är att tydliggöra roll och stärka riksdagensinflytande i EU-samarbetet. EU-arbetet i skall också präglas avöppenhet med goda möjligheter till insyn för medborgarna.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill framhålla att vilken roll respektive regeringenhar när det gäller förhållande till EU och det samarbete somsker inom unionen följer av de regler i grundlagen som generellt styrdenna rollfördelning när det gäller förhållande till andra stateroch mellanfolkliga organisationer. Av dessa regler följer att regeringeninte utan godkännande kan ingå en folkrättsligt bindandeöverenskommelse för räkning, om överenskommelsen rör ämne i vilketriksdagen skall besluta eller annars är av större vikt. Om en överenskommelseinte enbart är folkrättsligt bindande utan kräver att beslutanderättöverlåts till ett icke svenskt organ, följer av reglerna att det är riksdagensom beslutar om sådan överlåtelse. Sådan kompetens kan rikdagen dock inteöverlåta utan att det finns stöd för det i grundlagen. Vilka möjligheterriksdagen har att överlåta beslutanderätt inom ramen för samarbete i EUhar, som redovisats ovan, reglerats särskilt. Vidare framgår av redovisningenovan att regeringens skyldighet att informera och samråda med riksdageni EU-frågor grundlagsfästes . Syftet med att låta denna skyldighetframgå av grundlagen var att markera frågans vikt. Skyldigheten omfattarfrågor inom alla EU:s tre pelare (jfr bet. 2001/02:KU20 s. 65).Som framgått har regeringen vidtagit åtgärder för att en samlad översynav regeringsformen skall kunna inledas. Utskottet ser som en möjlighetatt den kommande översynen, med sitt samlande perspektiv, kan komma attrymma frågor rörande hur det svenska EU-medlemskapet och ochregeringens roll i detta sammanhang återspeglas i regeringsformen. Därutövervill utskottet framhålla det arbete som bedrivs inomRiksdagskommittén med utgångspunkt att ytterligare tydliggöra riksdagensroll och stärka inflytande i EU-arbetet. Mot bakgrund av vadsom nu anförts anser utskottet att det inte är påkallat att begära ensådan utredning som efterfrågas i motion 2003/04:K389 yrkande 2. Motionenbör därför avslås i denna del.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlettföljande reservationer. I rubriken anges inom parentes vilken punkt iutskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet.1. Antalet riksdagsledamöter, punkt 3 (m)av (), (m) och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 1. Därmed bifaller motionerna 2002/03:K203,2002/03:K379 yrkande 22, 2003/04:K213 och 2003/04:K271 yrkande 24.StällningstagandeVi vill framhålla att har en i förhållande till landets folkmängdexceptionellt stor folkrepresentation i jämförelse med andra demokratiskaländer. Det har hävdats att det krävs relativt många riksdagsledamöterför att alla delar av landet skall tillförsäkras en god representation iriksdagen. Enligt vår mening måste man dock ta i beaktande det faktum attbl.a. tillgången till Internet innebär nya möjligheter till interaktivkontakt oberoende av geografiska avstånd.En minskning av antalet ledamöter skulle kunna medverka såväl till att defolkvalda blev mer kända ute i landet som till att förbättra den enskildeledamotens arbetssituation och möjlighet att prioritera de centralapolitiska frågorna. Detta skulle i sin tur leda till en mer arbetsdugligriksdag. Vad som anförts bör med bifall till motionerna 2002/03:K203,2002/03:K379 yrkande 22, 2003/04:K213 och 2003/04:K271 yrkande 24 gesregeringen till känna.2. Monarkins avskaffande, punkt 5 (v, mp)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 2. Därmed bifaller motionerna 2002/03:K286yrkandena 1 och 2, 2002/03:K315 yrkandena 1 och 2, 2002/03:K397, 2002/03:K425,2003/04:K317, 2003/04:K437 yrkande 1 och 2003/04:K438 yrkande 1.StällningstagandeVi vill framhålla att det finns principiellt stötande rester avkungamakten kvar som kungens ordförandeskap i , hans rollvid öppnande, konseljen inför statschefen vid regeringsskifteoch kungens personliga immunitet mot åtal. Oavsett statschefens formellaeller reella maktbefogenheter är ett offentligt ämbetes ärftlighet någotsom är oförenligt med ett demokratiskt synsätt. På samma sätt som vi haravvecklat andra fördemokratiska funktioner, traditioner och regelverk,vilka inte ansetts förenliga med grundläggande demokratiska principer,bör därför den ärftliga monarkin avvecklas. I detta perspektiv motsättervi oss också att barn från födseln skall utses till uppdrag och att helauppväxten därefter präglas av detta. Varje människa måste ges rätten attväxa och utvecklas så fritt som möjligt. Att monarkin fortfarande har enideologisk funktion framgår vidare av såväl oräkneliga som pinsamma exempeli vecko- och kvällspress.Som argument för monarki brukar framföras att ett fritt demokratiskt valav statschef kan "splittra folket". Ett sådant synsätt bottnar i någonsorts förakt för demokrati och folkstyre. Ett annat argument som framförsär att kungaparet bidrar till att öka intresset för svenskt näringslivgenom att monarken fungerar som ett varumärke för . Vi vill starktifrågasätta det rimliga i att en ätt, tillsatt , pådetta sätt skall hjälpa till att sälja svenska produkter.Mot bakgrund av vad som anförts bör enligt vår uppfattning regeringen,i enlighet med vad som anförs i motionerna 2002/03:K286 yrkandena 1 och2, 2002/03:K315 yrkandena 1 och 2, 2002/03:K397, 2002/03:K425, 2003/04:K317,2003/04:K437 yrkande 1 och 2003/04:K438 yrkande 1, låta utreda frågan omstatsskickets framtida utformning med inriktning på att monarkin skallavskaffas. De nämnda motionerna bör därför bifallas.3. Bekännelsekravet i successionsordningen, punkt 6 (fp, v, mp)av (), (), () ochLiselott ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad somanförs i reservation 3. Därmed bifaller motionerna 2002/03:K282yrkande 8, 2003/04:K290 yrkande 12, 2003/04:K330 yrkande 2 i denna deloch 2003/04:K363 yrkande 8 och bifaller delvis motion 2003/04:K240.StällningstagandeVi vill framhålla att bestämmelsen i successionsordningen som innebär attstatschefen alltid skall vara av "den rena evangeliska läran" och attprinsar och prinsessor av det kungliga huset skall uppfödas i samma läraär otidsenlig.