bet · GR01LU24 · 2004-04-13 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet sju motionsyrkanden från allmännamotionstiden i olika skadeståndsrättsliga frågor. Motionsyrkandenagäller införande av en rätt till ersättning för sorg och saknad, detallmännas skadeståndsansvar, skadeståndsansvar för atomskador och oljeskadortill sjöss samt multinationella företags skadeståndsansvar.Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden, ihuvudsak med hänvisning till tidigare ställningstaganden från riksdagenssida samt pågående arbete på såväl nationell som internationell nivå.I betänkandet finns tre reservationer och ett särskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Ersättning för sorg och saknadRiksdagen avslår motion 2003/04:L318 yrkande 4.Reservation 1 (fp)2. Det allmännas skadeståndsansvarRiksdagen avslår motion 2003/04:L318 yrkande 8.Reservation 2 (fp)3. Skadeståndsansvar för atomskadorRiksdagen avslår motion 2003/04:N415 yrkande 4.4. Oljeskador till sjössRiksdagen avslår motion 2003/04:MJ434 yrkande 5.5. Skadeståndsansvar för multinationella företagRiksdagen avslår motion 2003/04:L268 yrkandena 1-3.Reservation 3 (v)den 13 april 2004På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (), (), (),(), (), Rezene Tesfazion (s), AnneliSärnblad Stoors (s), (), (), JohanLöfstrand (s), () och ().Utskottets övervägandenErsättning för sorg och saknadUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om införande av en rätt tillersättning för sorg och saknad vid en nära anhörigs död. Utskottet hänvisartill tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 1 (fp).BakgrundSedan den 1 januari 2002 gäller enligt 5 kap. 2 § första stycket 3skadeståndslagen (1972:207) att en nära anhörig till den som dödats genom enskadeståndsgrundande handling har rätt till ersättning för personskadasom åsamkats den anhörige till följd av dödsfallet (prop. 2000/01:68, bet.LU19, rskr. Bestämmelsen infördes bl.a. mot bakgrund av dendomstolspraxis som utvecklats enligt vilken ersättning i vissa fall tillerkäntsefterlevande för främst psykiska besvär när en nära anhörig dödats vid enskadeståndsgrundande händelse.Rätt till ersättning tillkommer den som har stått den avlidne särskiltnära, dvs. främst make, registrerad partner, sambo, barn och föräldrar.En anhörigs rätt till skadestånd är oberoende av grunden förskadeståndsskyldigheten. Således föreligger en lagreglerad rätt till skadeståndoavsett om dödandet har skett uppsåtligen, av grov oaktsamhet, av oaktsamhetsom inte är att betrakta som grov eller när den skadeståndsskyldige harett strikt skadeståndsansvar.Skadeståndet bestäms enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen. Därmed omfattasersättning för kostnader, inkomstförlust och ideella förluster till följdav skadan. De ideella förlusterna ersätts som fysiskt och psykiskt lidandeav övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte ellerannat stadigvarande men). I förekommande fall kan även ersättning försärskilda olägenheter betalas.Beträffande bevisfrågorna anförde regeringen i propositionen bl.a. följande.Personskadan består i detta fall regelmässigt av en psykisk chock ellerandra psykiska besvär. För att sådana besvär skall vara ersättningsgillasom personskada krävs att de är medicinskt påvisbara. När någon dödasgenom en skadeståndsgrundande handling kommer dödsfallet som regel plötsligtoch oväntat, inte sällan på ett våldsamt sätt. Det ligger i sakens naturatt de efterlevande då drabbas av psykiskt lidande utöver den allmännasorgen och saknaden efter den närstående. Man kan därför normalt utgåfrån att den närstående har åsamkats psykiska besvär. I sådana fall därdet inte är aktuellt att ersätta andra skadeföljder än sveda och värk ochsmärre belopp avseende kostnader eller inkomstförlust bör man utan närmareutredning kunna utgå från att dessa besvär är att hänföra till personskada.Då bör det sålunda inte vara nödvändigt att den närstående styrker depsykiska besvären genom läkarintyg eller liknande utredning (jfr rättsfalletNJA 2000 s. 521). Självklart behövs över huvud taget ingen bevisning ombesvären vitsordas av motparten i en process. Men även om kravet bestridsbör det normalt räcka - på samma sätt som om bestämmelsen skall tillämpasvid anspråk på brottsskadeersättning - att de besvär som den närståendesjälv beskriver är av sådan art att de får anses medicinskt påvisbara ochsålunda är att anse som en personskada. Enbart ett påstående om enpersonskada är dock inte tillräckligt.Regeringen anförde vidare att bevislättnaden är av betydelse när denanhörige yrkar ersättning för psykiska besvär eller avsådan omfattning i övrigt som normalt sett uppkommer i dessa typer avfall, dvs. vid ersättning i enlighet med gällande praxis. Yrkas ersättningmed högre belopp på den grunden att de psykiska besvären varit särskiltlångvariga eller ovanligt omfattande i övrigt, kan särskild bevisningbehövas. I undantagsfall kan de psykiska besvären leda tillpersonlighetsförändringar eller på annat sätt bli bestående. Då kan ersättninggesför bestående men efter den invaliditetsgrad som kan åsättas dessa besvär.Det kan även förekomma att den skadelidande även har rätttill skadestånd för särskilda olägenheter som besvären medför. I dessabåda fall bör dock särskild utredning om skadan krävas.Någon särskild ersättningspost för sorg och saknad finns inte iskadeståndslagen.MotionenI motion L318 begär m.fl. (fp) ett tillkännagivande om attdet i skadeståndslagen bör införas en särskild rätt till ersättning försorg och saknad efter en nära anhörigs död (yrkande 4). Motionärerna anföratt det i rättstillämpningen ställs krav på att de psykiska besvären skallbevisas, vilket ofta kan vara svårt och omständligt och dessutom av denanhörige kan upplevas som kränkande. Skadestånd vid en nära anhörigs dödbör därför kunna betalas ut med ett standardiserat belopp. Genom enschabloniserad rätt till ersättning för sorg och saknad skulle den som intevill underkasta sig en undersökning av de egna psykiska besvären ändå fåersättning för de starka känslor och de mer eller mindre definierbarapsykiska påfrestningar som typiskt sett uppkommer vid en nära anhörigsdöd. Enligt motionärerna skulle en särskild rätt till ersättning för sorgoch saknad innebära en skarp markering från samhällets sida och att svenskrätt ytterligare harmoniseras med stora delar av övriga europeiska ländersskadeståndsrätt.Utskottets ställningstagandeI den ovan nämnda propositionen 2000/01:68 om ersättning för ideell skadagjorde regeringen bedömningen att någon särskild ersättningspost för sorgoch saknad då en nära anhörig avlidit genom en skadeståndsgrundandehandling inte borde införas. I lagstiftningsärendet väcktes motionsyrkandenom att en sådan särskild rätt borde införas. Dessa motionsyrkanden avstyrktes,och följde utskottet (bet. 2000/01:LU19, rskr. 216).Utskottet ansåg att det fanns flera omständigheter som talade emot ensärskild rätt till ersättning för sorg och saknad. En sådan rätt skullevara en principiell nyhet i svensk skadeståndsrätt, och en seriös bedömningav frågan borde därmed åtföljas av överväganden om en motsvarande ellerliknande rätt bör finnas i andra sammanhang, t.ex. en rätt till ersättningför de känslor av ledsnad och bedrövelse som normalt följer med att ettbarn skadas eller förlusten av ägodelar i samband med en brand. Utskottetifrågasatte också om skadeståndsrätten över huvud taget är ett ändamålsenligtinstrument för att ge ersättning för känslor som sorg och saknad. När detgäller bevisproblemen erinrade utskottet om att genom endom (NJA 2000 s. 521) kan sägas ha infört en bevislättnad förpsykiska besvär som tillfogats på grund av att en nära anhörig dödatsgenom en uppsåtlig eller därmed jämförlig handling. Utskottet anförde attdet vid en lagstadgad rätt till ersättning är naturligt att i dettaavseende utgå från en sådan bevislättnad oavsett om skadan framkallatsuppsåtligen eller inte, vilket innebär att det normalt inte bör krävasläkarintyg eller liknande utredning för att styrka att de psykiska besvärenär att hänföra till personskada. När det inte är aktuellt att ersättaandra skadeföljder än sveda och värk borde man utan närmare utredningkunna utgå från att dessa besvär innebär en personskada. Enligt utskottethade därmed det viktigaste skälet för en rätt till ersättning för sorgoch saknad förlorat sin tyngd.Vidare pekade utskottet på att det i praktiken inte är någon störreskillnad mellan en rätt till ersättning för psykiska besvär som normaltinte behöver styrkas med läkarintyg eller liknande utredning och en rätttill ersättning för sorg och saknad. Utskottet menade att de praktiskakonsekvenserna av att ersättningen avser psykiska besvär, och inte sorgoch saknad, framför allt torde visa sig däri att en rätt i enskilda falltill ersättning utöver ett schablonbelopp fordrar en särskild utredningsom påvisar ovanligt omfattande psykiska besvär.Utskottet har härefter, i det avriksdagen godkända betänkandet 2002/03:LU12, avstyrkt motionsyrkanden omatt särskild ersättning för sorg och saknad skall införas. I dessa sammanhanghar utskottet hänvisat till de ställningstaganden som gjordes i ovan nämndalagstiftningsärende.Enligt utskottets mening har inte framkommit några skäl för att riksdagennu skall frångå sina tidigare ställningstaganden i frågan om det börinföras en särskild rätt till ersättning för sorg och saknad i skadeståndslagen.Riksdagen bör därför avslå motion L318 yrkande 4.Det allmännas skadeståndsansvarUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om det allmännas skadeståndsansvar.Utskottet anser att det inte är påkallat med någon åtgärd från riksdagenssida. Jämför reservation 2 (fp).BakgrundSärskilda bestämmelser om skadeståndsansvar för arbetsgivare, s.k.principalansvar, och det allmänna finns i 3 kap. skadeståndslagen (1972:207).En arbetsgivare är ansvarig för personskada eller sakskada som arbetstagarenhar vållat genom fel eller försummelse i tjänsten (1 §). Arbetsgivarensvarar också för ren förmögenhetsskada, om arbetstagaren i tjänsten harvållat skadan genom brott. Med ren förmögenhetsskada avses sådan ekonomiskskada som uppkommer utan samband med att någon lider personskada ellersakskada. Enligt samma paragraf svarar arbetsgivaren också förkränkningsersättning om arbetstagaren genom fel eller försummelse i tjänsten harkränkt någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person,frihet, frid eller ära.Arbetsgivares principalansvar omfattar även offentliga arbetsgivare. Omen skada inträffat vid myndighetsutövning sträcker sig dock statens ochkommunernas ansvar längre än andra arbetsgivares. När fel eller försummelsehar begåtts vid myndighetsutövning svarar det allmänna inte bara förpersonskada och sakskada utan också för ren förmögenhetsskada (2 §). Stateneller en kommun skall också ersätta ren förmögenhetsskada som har orsakatsav att en myndighet genom fel eller försummelse lämnat felaktiga upplysningareller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl(3 §). Vid bedömningen av om det i det enskilda fallet finns sådana skälskall särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras sambandmed myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när upplysningarnaeller råden lämnades. Bestämmelsen förutsätter inte att informationen harlämnats vid myndighetsutövning.Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen krävs alltså vållande - fel ellerförsummelse - för att det allmänna skall bli skadeståndsskyldigt. I vissafall svarar emellertid staten oberoende av vållande. Lagen (1998:714) omersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder föreskriver ettstrikt ansvar bl.a. när någon häktats eller varit anhållen i minst 24timmar men frihetsberövandet visar sig obefogat. Detsamma gäller när någonoriktigt dömts till fängelse eller annan frihetsberövande påföljd. Ersättningges enligt denna lag inte bara för ekonomisk skada utan också för lidande.MotionenMia m.fl. (fp) anför i motion L318 att den enskildes möjlighetatt hävda sina rättigheter och sin integritet gentemot myndigheter måsteöka. Som exempel anges en mobbningssituation i skolan där kommunen enligtlag har en skyldighet att agera. Enligt motionärerna måste rätten tillskadestånd vid myndigheters misstag, övergrepp eller oförmåga att uppfyllasina skyldigheter förbättras. I motionen begärs ett tillkännagivande ienlighet härmed (yrkande 8).Utskottets ställningstagandeMotionsyrkanden om skärpningar av det allmännas skadeståndsansvar hartidigare avstyrkts av utskottet, i det av riksdagengodkända betänkandet 2001/02:LU10. Utskottet har inte heller nu någonannan uppfattning än motionärerna om betydelsen av det allmännasskadeståndsansvar och vikten av effektiva och ändamålsenliga regler på det härområdet. När det gäller kommuners ansvar för skadeståndsgrundande handlingarinom skolans område kan utskottet konstatera att regeringen i september2003 tillkallade en särskild utredare med uppdrag att bl.a. lämna förslagtill åtgärder för att motverka kränkande behandling i skolan. Detta uppdragskall redovisas i ett delbetänkande (dir. 2003:114).Enligt utskottets mening har det i motionen inte anförts något som nupåkallar någon åtgärd från sida såvitt gäller bestämmelsernaom skadeståndsansvar för det allmänna. bör därför avslå motionL318 yrkande 8.Skadeståndsansvar för atomskadorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om skadeståndsansvar för atomskador.Utskottet hänvisar till pågående arbete inom . Jämförsärskilt yttrande (v).BakgrundRegler om ansvar för skador som uppkommer i samband med verksamhet inomatomanläggningar finns i atomansvarighetslagen (1968:45). Denna lag byggerpå två internationella konventioner. Den ena konventionen är 1960 årsPariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område, som föreskriveratt innehavaren av en atomanläggning är ansvarig för atomskador oberoendeav vållande, dvs. innehavarens ansvar är strikt. Den andra konventionenär en i avslutad tilläggskonvention till ,som innehåller regler om kompletterande ersättning av statsmedel vidatomskador. Både och Brysselkonventionen har tillkommitinom ramen för verksamheten inom utveckling () och syftar till en enhetlig regional reglering avatomansvarsfrågan i . har tillträtt båda konventionerna.Enligt atomansvarighetslagen är en innehavare av en atomanläggningersättningsansvarig upp till ett bestämt belopp för varje olycka (17 §).Ansvarsbeloppet skall som huvudregel vara täckt av en försäkring (22 §).Om det belopp för vilket anläggningsinnehavaren är ansvarig inte räckertill för att täcka de uppkomna skadorna betalas kompletterande ersättningav statsmedel (28 §).MotionenI motion N415 av () begärs ett tillkännagivande omatt kärnkraftverkens skadeståndsansvar skall vara obegränsat och att kravetpå betalningskapacitet kraftigt skall höjas (yrkande 4).Utskottets ställningstagandeUtskottet erinrar om att regeringen i proposition 2000/01:43 om ändringari atomansvarighetslagen anförde att atomansvarighetspolitikens främstamål är att tillgodose de skadelidandes berättigade krav på ersättning föratomskador och att ersättningsansvaret för dessa skador i första hand börbäras av kärnkraftsindustrin. Innehavare av atomanläggningar borde därför,enligt regeringens mening, åläggas ett obegränsat ansvar. I propositionenanfördes dock att det inte var förenligt med , i dessdåvarande lydelse, att införa ett obegränsat ansvar. Regeringen hänvisadetill en pågående revidering av och att inomramen för det arbetet skulle verka för ett obegränsat ansvar. I syfte attförbereda övergången till ett obegränsat ansvar avsåg regeringen att geen särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till hur ett sådant ansvarbör genomföras i atomansvarighetslagen. Regeringen framhöll vidare attdet är nödvändigt att ansvaret är garanterat av betryggande ekonomiskasäkerheter och att det är otillfredsställande att låta försäkringskapacitetenvara avgörande för ansvarsnivån. Enligt regeringens mening bör därförinriktningen vara att finna en lösning där andra ekonomiska säkerheterutnyttjas som komplement till ansvarsförsäkring, vilket bör skapaförutsättningar för högre ersättningsnivåer. Regeringen avsåg att även ge densärskilde utredaren i uppdrag att kartlägga såväl vilka försäkringslösningarsom vilka säkerheter eller garantier som finns att tillgå.Vid behandlingen av propositionen avstyrkte utskottet motionsyrkandenmotsvarande det nu aktuella (bet. 2002/01:LU7). följde utskottet.Utskottet anförde bl.a. att utformningen av anläggningsinnehavarnasersättningsansvar måste vara förenlig med åtaganden enligtPariskonventionen. När det gäller den framtida utformningen aversättningssystemetvid atomskada hänvisade utskottet till att det av propositionen framgickatt regeringen, i syfte att förbereda övergången till ett obegränsat ansvar,avsåg att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur ett sådantansvar bör genomföras i atomansvarighetslagen. Utskottet ansåg att någrauttalanden från sida som skulle föregripa utredningsarbetetinte borde komma i fråga.Enligt uppgift har en revidering av , som ger möjlighetatt införa ett obegränsat ansvar, avslutats. Såvitt utskotteterfarit är regeringens avsikt nu att, i enlighet med vad som aviseradesi den ovan nämnda propositionen, tillkalla en särskild utredare. Fråganbereds inom Regeringskansliet.Utskottet kan således konstatera att det pågår arbete i linje medmotionsönskemålet. Enligt utskottets mening finns det mot den bakgrunden intenu anledning till några uttalanden från sida med anledning avmotion N415 yrkande 4, och motionsyrkandet bör därför avslås.Oljeskador till sjössUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om skadeståndsansvar vid oljeskadortill sjöss. Utskottet hänvisar främst till pågående internationellt arbete.BakgrundAnsvar för oljeskada regleras i 10 kap. sjölagen (1994:1009). Bestämmelsernabygger på två internationella konventioner som har tillträtts av Sverige- ändringsprotokoll till internationella konvention omansvarighet för skada orsakad av förorening genom olja(ansvarighetskonventionen)och ändringsprotokoll till internationella konventionom upprättandet av en internationell fond för ersättning av skada orsakadav förorening genom olja (fondkonventionen). Dessa två konventioner skaparett internationellt ansvars- och ersättningssystem för oljeskador.Skadeståndsansvaret för oljeskador ligger enligt ansvarighetskonventionenhos fartygsägaren och är strikt, dvs. ägaren är ansvarig även om dennevarken förfarit uppsåtligt eller varit vårdslös (jfr 10 kap. 3 § sjölagen).Fartygsägaren har dock vissa möjligheter att begränsa sin ansvarighettill ett visst belopp. Ersättningsanspråk får i viss utsträckning riktasmot annan än fartygsägaren (10 kap. 4 § andra stycket sjölagen). Det gällerdock bara om en i nämnda bestämmelse angiven person, t.ex. en redare sominte är ägare eller en lastägare, har orsakat skadan uppsåtligen ellergenom viss särskilt kvalificerad vårdslöshet.Fondkonventionen utgör ett komplement till ansvarighetskonventionen. Genomfondkonventionen har en internationell fond upprättats, den internationellaoljeskadefonden, som ger de skadelidande ytterligare ersättning föroljeskador, om den ersättning som erhålls enligt ansvarighetskonventionenär otillräcklig. Även fondens ansvarighet för skador är dock begränsad.Den internationella oljeskadefonden finansieras genom avgifter som läggspå sjötransporterad olja av vissa slag (s.k. avgiftspliktig olja).MotionenI motion MJ434 anför m.fl. (mp) att det vid oljetransportertill sjöss alltid bör framgå vem som äger oljan och vem som äger fartyget.Därutöver bör alla aktörer i transportkedjan - inklusive bl.a. den somägde oljan när den lastades på fartyget, lastägaren, flaggstaten, fartygetsslutliga ägare och klassningssällskapen - dela det ekonomiskaskadeståndsansvareti händelse av en olycka. I motionen begärs ett tillkännagivande om attregeringen skall verka för en sådan ordning (yrkande 5).Utskottets ställningstagandeMot bakgrund av det internationella regelsystem som finns på sjöfartensområde är det ofrånkomligt att tyngdpunkten i de svenska aktiviteternafokuseras på och är beroende av det internationella arbetet.Såvitt utskottet erfarit pågår arbete inom Regeringskanslietmed en departementspromemoria om förstärkt ersättningsrättsligt skydd vidoljeskador till sjöss. I promemorian behandlas frågan om tillträde tillett internationellt protokoll om inrättande av en internationell fond somskall komplettera den nuvarande internationella oljeskadefonden. Promemoriankommer att bli föremål för remissbehandling under våren 2004.I en arbetsgrupp, som inrättades , inom den internationellaoljeskadefonden pågår ett arbete med en översyn av hela det internationellaregelsystemet för ansvar och ersättning för oljeskador. I arbetsgruppenbehandlas enligt uppgift bl.a. de frågor som tas upp i motionen.Utskottet anser att resultatet av pågående arbete bör avvaktas och serinte anledning att föreslå något initiativ från sida. Riksdagenbör därför avslå motion MJ434 yrkande 5.Skadeståndsansvar för multinationella företagUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden om skadeståndsansvar för multinationellaföretag. Utskottet hänvisar till pågående arbete på såväl nationell sominternationell nivå. Jämför reservation 3 (v).MotionenBirgitta () anför i motion L268 att aktivt skall stödjade länder som behöver hjälp med att bygga upp fungerande marknader. Föratt en marknadsekonomi skall fungera smidigt i en värld där länder befinnersig på olika nivåer i fråga om välstånd, demokrati och utveckling krävsenligt motionären tydliga regler så att inte den svagare parten blirutnyttjad. Detta som ett led i att främja bl.a. miljöhänsyn, respekt förmänskliga rättigheter och social rättvisa. Motionären menar att bestämmelserom skadeståndsansvar har stor betydelse i det här sammanhanget. I motionenbegärs ett tillkännagivande om att multinationella företag som orsakarstora skador i ett annat land än det land där moderbolaget har sitt säteinte skall kunna undgå skadeståndsansvar genom att föra över tillgångartill moderbolaget och låta det utländska dotterbolaget försättas i konkurs(yrkande 1). Det bör därutöver, enligt motionärens mening, vara möjligtatt rikta ett skadeståndskrav direkt mot moderbolaget av skadelidande iett annat land (yrkande 2). Vidare begärs ett tillkännagivande om att densvenska regeringen skall stödja FN i arbetet för att skapa ett internationelltregelverk för transnationella företag (yrkande 3).Pågående arbeteÅr 1976 förhandlade medlemsländerna inom fram riktlinjer förmultinationella företag som innehåller gemensamma rekommendationer tillföretagen från medlemsländernas regeringar. Riktlinjerna har därefteromförhandlats , . Genom den senasterevideringen breddades riktlinjerna till att gälla företagens verksamhet ialla länder och att även omfatta företagens arbete med miljö och motkorruption. Riktlinjerna, som är frivilliga, innehåller bl.a. en övergripandepolicy om att företagen bör bidra till ekonomisk, social och miljömässigutveckling i syfte att uppnå en hållbar utveckling, respektera de mänskligarättigheterna för de individer som påverkas av deras verksamhet i linjemed värdregeringens internationella skyldigheter och åtaganden samtstimulera uppbyggnad av lokal kapacitet. medlemsländer har åtagitsig att främja riktlinjerna bl.a. genom s.k. nationella kontaktpunkter.PåWorld Economic Forum i uppmanade FN:s generalsekreterare näringslivet att ta globalt ansvar. Hans initiativ ledde tillbildandet av The Global Compact som innefattar principer kring mänskligarättigheter, arbetsrättsliga frågor och miljö riktade till företag.