bet · GR01JUU14 · 2004-03-09 00:00:00 — 18 § samma balk att rätten kan förordna att enpart eller en åhörare inte skall närvara vidförhöret, s.k. medhörning. Otillbörliga frågor skallavvisas av rätten (36 kap. 17 § femte stycket sammabalk). Bestämmelserna i hindrarinte att det i kallelser informeras om möjlighetentill s.k. medhörning.Personsäkerhetsutredningen har föreslagitatt det skall införas ett nationellt lagregleratprogram om personsäkerhet (SOU 2004:1). Det är iförsta hand tänkt att tillämpas beträffandebevispersoner som medverkar i en förundersökningeller rättegång rörande grov eller organiseradbrottslighet och deras närstående. Härutöver skallprogrammet bl.a. kunna tillämpas på anställda inomrättsväsendet. I syfte att förhindra att enbevisperson, på grund av rädsla, vidhuvudförhandling ändrar en tidigare lämnad uppgifteller avstår från att lämna en sådan föreslårutredningen att och Riksåklagarenfår i uppdrag att utforma riktlinjer förvideoinspelning av förhör med bevispersoner somriskerar att utsättas för brottslighet som riktarsig mot liv, hälsa, frihet eller frid.När frågan om att ge målsägande en rätt att yttrasig oavsett om han eller hon är part i rättegångeneller inte senast (se bet. 2002/03:JuU7 s. 17)behandlades vidhöll utskottet ett tidigare uttalandesom gjordes vid riksdagsbehandlingen av den ovannämnda propositionen rörande brottsoffer. Utskottetanförde då bl.a. att rättegången syftar till attpröva den talan som ligger på rättens bord. Ommålsäganden vill agera som part i rättegången krävsinte mer av honom eller henne än att han biträderåtalet. Detta sker genom att målsäganden underrättardomstolen om det. En målsägande som är part har rättatt till slutförande av sin talan anföra det haneller hon finner nödvändigt. Mot denna bakgrundansåg utskottet att gällande regler tillgodosåg deanspråk på möjligheter att yttra sig som kan varabefogade i samband med rättegången (bet.2000/01:JuU20 s. 24-25).I praxis förekommer att målsäganden beredstillfälle att yttra sig även i frågor som inte hardirekt betydelse för bedömningen av åtalet.Utskottet vill när det gällervittnesstödsverksamheten återigen framhålla attutskottet ser positivt på det arbete som läggs nedför att förbättra situationen för vittnen. anfört tidigare bör verksamheten bedrivaspå ideell basis för att underlätta framväxten avlokalt anpassade arbetsformer. Här vore det - somutskottet ser det - ett steg i fel riktning attkräva att de anställda vid domstolarna skall ta överuppgiften.Som framgått uppmärksammas lokalernasutformning, och utbildning ges dem som fungerar somvittnesstödjare.Vad gäller finansieringsfrågan konstaterarutskottet att den kommer att tas upp i den slutligaredovisning som skall lämnas i år.När det sedan gäller de motionsönskemål som tarsikte på förhörssituationen delar utskottetmotionärernas uppfattning att rättsväsendetsfunktion kräver att vittnen fritt vågar berätta vadde iakttagit. konstaterar utskottet attdet redan finns vissa regler som kan användas föratt underlätta för dem som skall höras. Som framgåttovan har därtill ytterligare förslag lagtsfram såväl i syfte att skydda dem som vittnat somatt säkra värdet av förhörsutsagor som lämnas i etttidigt skede av en förundersökning.Vad slutligen gäller förslaget om en generell rättför målsägande att yttra sig vidhåller utskottet attmöjligheten att biträda åtalet fyller de anspråk somi detta avseende bör ställas på regelverket.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu218, Ju271, Ju332, Ju363, Ju394, Ju444 och Ju453 ihär aktuella delar.NämndemänI ett antal motioner tas frågor om nämndemän upp. Imotionerna Ju203 (m), Ju300 (m), Ju325 (c), Ju412(kd) och Ju420 (m) begärs höjda ersättningar. Imotion Ju288 (s) efterfrågas mer representativanämndemän. Kvotering av nämndemän med utländskbakgrund förordas i motion Ju330 (s). I motion A371(kd) anförs att nämndemän av båda könen bör medverkai prövningen av vårdnadstvister. I motion Ju422 (fp)efterfrågas en modernare och tydligare utformning avden ed som lagfarna domare och nämndemän avläggerinnan de påbörjar sitt uppdrag.Nämndemän medverkar i handläggningen av olikamåltyper i såväl allmänna domstolar som allmännaförvaltningsdomstolar. I tingsrätt och hovrättdeltar sålunda nämndemän i avgörandet av flertaletbrottmål, se 1 kap. 3 b § och 2 kap. 4 §rättegångsbalken. Vidare ingår nämndemän i rättennär sådana domstolar avgör familjerättsligatvistemål med fullsutten rätt, se 14 kap. 17 och18 §§ samt 20 kap. 1 §föräldrabalken. För de allmännaförvaltningsdomstolarnas del gäller att nämndemänsom huvudregel deltar när länsrätt företar mål tillavgörande, se 17 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar. I kammarrätt däremotmedverkar nämndemän endast om det är särskiltföreskrivet, se 12 § nämnda lag.Bestämmelser om ersättning till nämndemän harmeddelats i förordningen (1982:814) om ersättningtill nämndemän och vissa andra uppdragstagare inomdomstolsväsendet m.m. Av 2 § i förordningen framgåratt nämndemän i tingsrätter, länsrätter, hovrätteroch kammarrätter samt jurymän i tryckfrihetsmålerhåller ett arvode för sammanträde om perdag. Härutöver gäller enligt 2 a § i förordningenatt en nämndeman eller juryman, som förlorar inkomstpå grund av sitt uppdrag, för som han harrätt till arvode för sammanträde också har rätt tillersättning för inkomstförlusten till den del dennainte täcks av arvodet.Arvodena beräknas sålunda utan hänsyn tillsammanträdestidens längd, och någon ersättning förbarnomsorgskostnader betalas inte. Inte hellergottgörs nämndemannens arbete med annat änersättning för förlorad inkomst i den mån denna gårutöver arvodets belopp.Vad härefter gäller frågan om rekryteringantecknar utskottet att nämndemän i allmän domstolutses genom val (4 kap. 5 § ). Valav nämndeman i tingsrätt förrättas avkommunfullmäktige. Nämndeman i hovrätt väljs avlandstingsfullmäktige utom i där valetförrättas av kommunfullmäktige. Valet skall varaproportionellt, och det skall eftersträvas attnämndemannakåren får en allsidig sammansättning medhänsyn till ålder, kön och yrke (4 kap. 7 §rättegångsbalken). Likartade bestämmelser gäller förnämndemän i de allmänna förvaltningsdomstolarnaenligt 19 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar.Enligt 11 kap. 9 § tredje stycket regeringsformenfår endast den som är svensk medborgare inneha ellerutöva domartjänst. Kravet på svenskt medborgarskapär lagfäst beträffande nämndemän i allmän domstol i4 kap. 6 § och beträffandenämndemän i allmän förvaltningsdomstol i 20 § lagenom allmänna förvaltningsdomstolar.Såvitt gäller domareden anges i 4 kap. 11 §rättegångsbalken att domare skall avlägga följandeed: "Jag N.N. lovar och försäkrar på heder ochsamvete, att jag vill och skall efter mitt bästaförstånd och samvete i alla domar rätt göra, ejmindre den fattige än den rike, och döma efterSveriges lag och laga stadgar; aldrig lag vrängaeller orätt främja för släktskap, svågerskap,vänskap, avund, illvilja eller räddhåga, ej hellerför mutor och gåvor eller annan orsak, under vadsken det vara må; ej den saker göra som saklös är,eller den saklös, som saker är. Jag skall varkenförr, än domen avsäges, eller sedan uppenbara dem,som till rätta gå, eller andra de rådslag rätteninom stängda dörrar håller. Detta allt vill ochskall jag som en ärlig och uppriktig domare trogethålla. "Den domare inför vilken eden avläggs informerar ominnehållet i eden, även om det inte finns någonförfattningsenlig skyldighet att göra detta.Frågor om rekrytering av nämndemän och de därmedsammanhängande frågorna om ersättning m.m. harnyligen varit föremål för utredning.Nämndemannakommittén har i betänkande Framtidensnämndemän (SOU 2002:61) bl.a. föreslagit att enfemtedel av de nämndemän som skall väljas skall tasur en kvot där allmänheten kan lämna förslag påtänkbara kandidater. Kommittén har vidare lämnatförslag rörande nämndemännens ersättningar. Sålundahar föreslagits att kopplingen mellan arvode ochtilläggsbelopp tas bort, att regler införs omersättning för förlust av pensionsrätt ochsemesterförmån, om ersättning för barnomsorg, omskälig ersättning för merkostnader som drabbarnäringsidkare, om särskild ersättning till den somhar lång resväg samt att ett förtydligande görs såatt ersättning kan lämnas till den som kallas tillsåväl information som introduktionsutbildning.Betänkandet, som remissbehandlats, bereds iRegeringskansliet. Regeringen planerar att lämna enproposition till under året.När utskottet senast hade att ta ställning tillmotsvarande yrkanden rörande ersättning ochrekrytering av nämndemän hänvisade utskottet tilldet nämnda beredningsarbetet (bet. 2002/03:JuU1s. 79 f.). Utskottet noterade att syftet medförslagen är att åstadkomma en bredare rekrytering,något som också bidrar till att ökaförutsättningarna att hålla en jämn könsfördelningvad gäller nämndemän i vårdnadstvister. Utskottetvar emellertid inte berett att förorda en regleringav hur nämndemän skall fördelas på olika typer avmål.Utskottet konstaterar att frågorna omnämndemännens ersättning och om rekrytering av nyanämndemän väckt ett stort intresse i underen följd av år. Det är mot den bakgrunden glädjandeatt det aviserats en proposition till medanledning av det av utskottet initieradeutredningsförslaget. Det behövs alltså ingetuttalande med anledning av de här aktuellamotionerna rörande ersättning och rekrytering avnämndemän. Utskottet vidhåller också att det intebör införas någon reglering av hur nämndemän skallfördelas på olika mål. Vad gäller frågan omdomareden ser utskottet inget behov av en översyn isyfte att modernisera den. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motionerna Ju203, Ju288, Ju300,Ju325, Ju330, Ju412, Ju420, Ju422 och A371 i häraktuella delar.Specialdomstolar och hyresnämndernaI motion Ju460 (m) yrkas att special- ochpartssammansatta domstolar skall avvecklas och attderas uppgifter skall övertas av de allmännadomstolarna. I motion Bo257 (m) begärs att ävenhyresnämnderna skall avskaffas. I motionerna Ju291(kd) och L319 (mp) föreslås att det inrättas enbarndomstol respektive familjedomstolar.De helt fristående specialdomstolarna som finns är Patentbesvärsrätten, ochArbetsdomstolen. Under början av 1990-taletavvecklades flera specialdomstolar, nämligenförsäkringsrätterna, Försäkringsöverdomstolen ochBostadsdomstolen. Frågan om att föra överPatentbesvärsrättens verksamhet till hovrättkommer att övervägas i en departementspromemoriaunder år 2004.Regeringen gjorde i sin skrivelse Reformeringen avdomstolsväsendet - en handlingsplan (1999/2000:106)bedömningen att den dömande verksamheten i landet sålångt som möjligt bör ske i de allmänna domstolarnaeller de allmänna förvaltningsdomstolarna.Regeringen anförde bl.a. att en allomfattad principunder det varit attspecialdomstolar utanför de bägge domstolsslagen börundvikas. Regeringen uttalade bl.a. attpersonalförsörjning, ökad flexibilitet, minskadsårbarhet och högre effektivitet talade för enlösning med en sammanhållen organisation (s. 58 f.).I sin till överlämnadeskrivelse om information och uppföljning avhandlingsplanen vidhöll regeringen denna inställning(skr. 2000/01:112 s. 54).Även utskottet har intagit en restriktiv hållningtill specialdomstolar. uttalade sålundautskottets dåvarande majoritet att specialdomstolari möjligaste mån borde avskaffas (bet. 1993/94:JuU31s. I en reservation anförde dock densocialdemokratiska minoriteten att varjespecialdomstols fortsatta verksamhet borde bedömasefter dess egna meriter och inte utifrånprincipiella ståndpunkter.Våren 1998 behandlade utskottet en motion liknandeden nu aktuella om avveckling av specialdomstolarna(bet. 1997/98:JuU24 s. 12 f.). Utskottet ansåg dåatt det fanns anledning att se mera nyanserat påfrågan om specialdomstolar. Dessa fick nämligenanses besitta en särskild kompetens som leder tillatt målen behandlas skickligt, snabbt och ekonomiskteffektivt. De återstående specialdomstolarnasfortsatta verksamhet borde bedömas efter sina egnameriter och inte endast utifrån principiellautgångspunkter. Vad gällde Patentbesvärsrätten ansågutskottet att det då pågående beredningsarbetet iJustitiedepartementet borde avvaktas. Några skäl attförorda ett avskaffande av ellerArbetsdomstolen kunde utskottet inte finna.Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen. Dettauttalande har utskottet senare hänvisat till (sesenast bet. 2002/03:JuU1 s. 76 f.).Hyresnämnderna har bl.a. till uppgift att medlaoch avgöra vissa hyrestvister. Hyresnämnderna hargemensamt kansli med arrendenämnderna på tolv orteri landet.I betänkandet Nytt system för prövning av hyres-och arrendemål (SOU 1999:15) föreslog 1997 årshyreslagstiftningsutredning att merparten av hyres-och arrendenämndernas verksamhet skulle föras övertill domstol.Domstolsverket har på regeringens uppdrag utrettoch lämnat förslag på en administrativ ochorganisatorisk samordning som knyter nämnderna tilltingsrätten på orten. Förslaget går bl.a. ut på attde mindre nämnderna ombildas till särskildadomstolar inom tingsrätten på respektive ort.I budgetpropositionen för anförderegeringen att avsikten är att kunnapresentera ett förslag som bl.a. omfattarhyresnämndernas organisation (utg.omr. 4 s. 32).När frågan om hyresnämndernas avskaffandebehandlades hänvisade utskottet till attfrågan bereddes i (bet.2002/03:JuU1 s. 76 f.).Såvitt gäller yrkandet om barndomstol ochfamiljedomstolar kan nämnas att 2002 årsvårdnadskommitté (dir. 2002:89) bl.a. skallundersöka och beskriva vilken kompetens ivårdnadsfrågor som finns hos domarna och vilkenkompetensutveckling som pågår. attdet finns brister, skall det övervägas hur domarnaskompetens kan stärkas ytterligare. Uppdraget skallredovisas senast den 1 november 2004.Också frågan om en särskild barndomstol harbehandlats tidigare i utskottet. anfördeutskottet att detta skulle innebära att det skapadesytterligare en specialdomstol, något som endast börtillåtas om den kan anses besitta en särskildkompetens som leder till att målen behandlasskickligt, snabbt och ekonomiskt effektivt.Utskottet kunde inte se några sådana fördelar med enbarndomstol (se bet. 2002/03:JuU1 s. 81 f.).Utskottet har inte ändrat uppfattning i de frågorsom är aktuella här. Således anser utskottetalltjämt att det pågående arbetet i fråga omPatentbesvärsrätten bör avvaktas och att det intefinns skäl att förorda ett avskaffande avMarknadsdomstolen eller Arbetsdomstolen. När detgäller hyresnämnderna anser utskottet att detaviserade förslaget bör avvaktas.Vad härefter gäller förslagen om en barndomstoleller familjedomstolar anser utskottet alltjämt attdet inte finns något behov av några sådana nyaspecialdomstolar. I stället bör intresset av enkompetent handläggning av dessa mål kunnatillgodoses på annat sätt. Här tänker utskottetbl.a. på den specialisering som det pågåendereformarbetet inom domstolsväsendet kan förväntasleda fram till. Till detta kommer attkompetensutvecklingen hos domarna ses över av 2002års vårdnadskommitté.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu291, Ju460, L319 och Bo257 i här aktuella delar.RättshjälpUpphävande och utvärdering av den nyarättshjälpslagen m.m.Rättshjälpslagen (1996:1619) har till grundläggandesyfte att ge rättsskydd åt dem som inte kan fårättsligt bistånd på annat sätt.Enligt lagen är rättshjälpen subsidiär tillrättsskyddet, dvs. den som har enrättsskyddsförsäkring eller liknande rättsskydd somomfattar den aktuella rättsliga angelägenheten fårinte beviljas rättshjälp. Vidare innebär lagen attden som inte har rättsskydd av ifrågavarande slag,men som borde ha haft det med hänsyn till sittförsäkringsskydd i övrigt eller till sina personligaoch ekonomiska förhållanden, får beviljas rättshjälpendast om det finns särskilda skäl (9 §). Som enallmän förutsättning för att rättshjälp skallbeviljas gäller att det, med hänsyn tillangelägenhetens art och betydelse, tvisteföremåletsvärde samt omständigheterna i övrigt, är rimligt attstaten bidrar till kostnaderna (8 §).Enligt rättshjälpslagen är inkomstgränsen förrättshjälp i årsinkomst (6 § förstastycket). Lagen föreskriver också att rådgivning iminst som huvudregel är en förutsättningför att rättshjälp skall beviljas (2 § andrastycket). Vidare innebär lagen bl.a. attbiträdesbehovet är avgörande för om rättshjälp skallbeviljas och att biträde enligt rättshjälpslagennormalt skall få ersättning för högst 100 timmarsarbete (15 §).Den mest betydelsefulla skillnaden mellan den nugällande rättshjälpslagen och den tidigare är atträttshjälpen tidigare inte var subsidiär iförhållande till rättsskyddet. Rättshjälp kundealltså i princip beviljas oberoende av om denrättssökande hade eller borde ha haft enrättsskyddsförsäkring.I motion L318 (fp) begärs att den allmännarättshjälpen skall återställas till den nivå somgällde innan den nya rättshjälpslagen trädde ikraft. I motion Ju421 (s) kritiseras den nya lagenmer allmänt. I motion Ju341 (v) efterfrågas enutvärdering av den nya rättshjälpslagen. I sammamotion föreslås också en utvärdering av deförändringar som genomfördes i fråga omrätten till offentlig försvarare samt en översyn avreglerna om tolk vid rättegång.Utskottet har tidigare i budgetsammanhang avstyrktförslag om att återställa rättshjälpen till det lägesom rådde före den nuvarande lagen (se senast bet.2002/03:JuU1 s. 18 f.).Domstolsverket avlämnade i slutet av september2001 rapporten av rättshjälpslagen(1996:1619) - redovisning av ett regeringsuppdrag(2001:6, del A och del B). Verket anfördei rapporten att rättshjälpsreformen i alltväsentligt fallit väl ut. Verket fann inte skäl attföreslå några ändringar i rättshjälpslagen tillföljd av att rättsskyddet numera är primärt.Rapporten har remissbehandlats.I promemorian Rättshjälp och ersättning tillrättsliga biträden (Ds 2003:55) tas bl.a. upp denutvärdering som tidigare gjorts av . Ipromemorian görs bedömningen att det bör göras en nyutvärdering av rättshjälpslagen i syfte att bl.a.skapa ett fylligare underlag för att ge svar påvilka effekter lagen haft för enskilda.Utvärderingen bör göras . Promemorianremissbehandlas , och remisstiden gickut den 9 februari 2004.Önskemålet rörande rätten till offentligförsvarare tar sikte på den lagändring varigenom 21kap. 3 a § infördes. Ändringeninnebar att det i lagtexten på ett mer preciseratsätt än tidigare angavs i vilka fall sådanförsvarare skall förordnas. Syftet var att återförapraxis till den nivå som avsågs med den tidigareregleringen (prop. 1983/84:23).I rapporten till offentlig försvarare - enutvärdering av tillämpningen av reglerna omoffentlig försvarare (1996:1) harDomstolsverket redovisat ett regeringsuppdrag somgick ut på att undersöka hur reglerna om förordnandeoch byte av offentlig försvarare tillämpades.Sammanfattningsvis visade resultaten avundersökningen att varannan tilltalad hade offentligförsvarare, vilket var fler än , dvs. åretföre skärpningen.Riksrevisionsverket () har på regeringensuppdrag granskat utgiftsutvecklingen för bl.a.offentliga försvarare. Uppdraget har redovisats irapporten blev det dyrare?Kostnadsutvecklingen för offentlig försvarare,målsägandebiträde och offentligt biträde (RRV2001:30). Granskningen, som omfattar perioden1996-2000, visar bl.a. att kostnaderna föroffentliga försvarare ökat från ca 380 miljonerkronor till år2000, att antalet förordnanden ökatmed , att timkostnaden ökat med ochatt den genomsnittligt debiterade tiden ökat meddrygt . Orsaken till det ökade antaletförordnanden är enligt RRV i huvudsak att det blivitvanligare att offentlig försvarare förordnas i målsom gäller grovt rattfylleri. Ett skäl till detanges vara att det i sådana mål framstår somtveksamt vilken påföljd som skall väljas (jfr 21kap. 3 a § andra stycket 2 ).Av 5 kap. 6 § framgår att tolkfår förordnas att biträda rätten om part, vittneeller annan som skall höras inför rätten intebehärskar svenska språket.Också frågan om en utvärdering av den nyarättshjälpslagen har behandlats tidigare (se senastbet. 2002/03:JuU1 s. 126 f.). Utskottet konstateradedå att den nya rättshjälpslagen varitföremål för utvärdering och att utvärderingen intebara berört frågan om huruvida besparingsmålet medrättshjälpsreformen uppfyllts. När det sedan gälldeönskemålet om en utvärdering av ändringarrörande rätten till offentlig försvararekonstaterade utskottet att närmare tjugo årförflutit sedan den nämnda förändringen trädde ikraft och att RRV - om än med andra utgångspunkterän dem som motionärerna efterfrågar - hadegranskat en del av den perioden. Härtill kom attreformen hade utvärderats av Domstolsverket.Utskottet såg inte då något behov av ytterligareöversyn av reglerna om rätt till offentligförvarare. Detsamma gällde reglerna om tolk vidrättegångar.Utskottet noterar att önskemålet om en bredareutvärdering av den nya rättshjälpslagen ärtillgodosett med den utvärdering som aviserats. Iavvaktan på resultatet av den utvärderingen börriksdagen inte heller göra några uttalanden medanledning av de motioner som går ut på att upphävarättshjälpsreformen.När det sedan gäller utvärderingen av 1983 årsändringar av reglerna rörande offentliga försvarareanser inte utskottet att frågan har kommit i någotannat läge jämfört med . Detsamma gällerfrågan om tolk vid rättegångar.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu341, Ju421 och L318 i här aktuella delar.Rättshjälp vid pisksnärtsskadorI motion T471 (mp) efterfrågas större möjlighetertill rättshjälp vid s.k. pisksnärtsskador.Med pisksnärtsskada förstås en skada inackregionen som kan uppkomma i samband medpåkörningar bakifrån och vissa andra slag avtrafikolyckor.Av trafikskadelagen (1975:1410) följer attpersonskada till följd av trafik med motordrivetfordon i princip ger rätt tilltrafikskadeersättning, som utgår urtrafikförsäkringen för fordonet.Trafikskadeersättning beräknas på motsvarande sättsom skadestånd enligt skadeståndslagens (1972:207)bestämmelser.När det gäller ersättning ur trafikförsäkringriktas anspråken normalt mot försäkringsgivaren,dvs. den som försäkrat fordonet. Den skadelidandehar i och för sig rätt att i stället begäraskadestånd enligt skadeståndslagens bestämmelser ochtalan riktas då mot skadevållaren. Sådana processertorde dock i praktiken vara sällsynta.Av 10 § första stycket 10 rättshjälpslagen framgåratt rättshjälp inte får beviljas i en angelägenhetsom rör trafikskadeersättning enligttrafikskadelagen. Rättshjälp får dock beviljas i ensådan angelägenhet om ett mål eller ärende harinletts vid domstol eller enbart rör annan skada änpersonskada.Enligt lagmotiven (prop. 1987/88:73 s. 28 f.) varett huvudsakligt skäl för denna bestämmelse, sominfördes , att det allmänna inte skullebehöva betala kostnader för sådant rättsligt biståndsom slutligen kom försäkringsbolagen till godo. Detrör sig här om tvister där det egentligen ärförsäkringsbolagen som berörs och inte de formellaparterna. Regleringen innebär således att någonrättshjälp inte får beviljas så länge tvisten omtrafikskadeersättning är utomprocessuell. Underdetta skede förutsätts försäkringsbolagen bäraparternas kostnader för rättsligt biträde.I motiven framhålls dock att i de fall denskadelidande och försäkringsgivaren inte kan kommaöverens om skadeståndsskyldigheten eller omskadeersättningens storlek, återstår för denskadelidande att väcka talan vid domstol. När ettskadeståndsärende gått så långt brukarförsäkringsbolagen i allmänhet upphöra att taansvaret för den skadelidandes kostnader förförfarandet. Är saken anhängig vid domstol, bördärför den skadelidande ha möjligheter tillrättshjälp.Väljer den som drabbats av en trafikskada attväcka talan mot skadevållaren i stället för attbegära trafikskadeersättning, torde bestämmelseninte hindra att rättshjälp beviljas.Hösten 2002 behandlade utskottet ettmotionsyrkande motsvarande det nu aktuella (bet.2002/03:JuU1 s. 128 f.). Utskottet vidhöll då sinuppfattning att det inte kunde anses föreligga någotbehov av att utöka möjligheterna att erhållarättshjälp i fråga om trafikskador. En annan sak varatt det kunde upplevas som besvärande för en enskildperson att begära att få ta rättsskyddet ihemförsäkringen i anspråk när motparten ärförsäkringsbolaget.