bet · GR01SFU15 · 2004-04-20 00:00:00 — Domstolen harkonstaterat att det inte är nödvändigt att en personkan försörja sig helt på arbetet för att hon ellerhan ska betraktas som arbetstagare, och ersättningenkan exempelvis också utgå i form av kost och logi.Anslutningsfördraget för de nya medlemsstaternamedger att man inför särskilda regler förarbetstagare från åtta av de nya medlemsstaternaunder en övergångsperiod. Dessa regler får alltsågälla alla nya medlemsländer utom och Malta.Det handlar om att man gör undantag från artiklarna1-6 i förordning 1612, det vill säga i stort settliknande övergångsregler som dem som tillämpades vidde tidigare utvidgningarna när det gällde ,och Portugal.Jag ska tala lite kort om bakgrunden. Som ni vettillsatte regeringen en utredning för att se överutvidgningens konsekvenser när det gäller den friarörligheten. Utredningens betänkande fick en hel delkritik när det remitterades. Därefter fortsatte ettinternt analys- och beredningsarbete inomRegeringskansliet. Ambitionen var att försöka hittalösningar på de problem som visar sig utan attbehöva införa övergångsregler. Bland annat togs enrad förslag om kontroll- och uppföljningsåtgärderfram. När detta sedan sammantaget skulle bedömas komregeringen fram till slutsatsen att det här interäcker. De problem som vi kunde se kan inte lösas såsnabbt. Problemen handlar både om och omvåra egna nationella system. Det handlar också omdessa regler i kombination med de stora skillnadersom finns när det gäller levnadsnivå mellan de nyamedlemsländerna och de gamla medlemsländerna inomEU.Vi såg också att vi har en rad problempå arbetsmarknaden som kunde riskera att förstärkasi och med utvidgningen.Jag vill särskilt nämna några viktigafrågeställningar även om de också finns redovisade iskrivelsen.Den första handlar om vistelsebegreppet i vårnationella socialtjänstlag, det vill säga attkommunen ansvarar för dem som vistas i en kommun närdet gäller insatser enligt socialtjänstlagen. Vibehöver alltså vidta åtgärder för att ändra vårnationella lagstiftning så att det klart framgår inte kan resa in i och direkt sökasocialbidrag. I beredningsarbetet har det framkommitatt en vanlig bedömning är att enarbetssökande person som kommer utifrån förmodligenskulle få hjälp med hemresan om man söker socialtbistånd, men det är osäkert om det håller i endomstolsprövning, varför en lagändring behövs.Direktiv till en sådan utredning bereds iRegeringskansliet.Den andra handlar om sociala rättigheter somtillkommer arbetstagare från andra medlemsstater iunionen. Dessa har ju rätt till detsocialförsäkringsskydd som finns i arbetslandet, ochportalbestämmelsen om den rätt till likabehandlingsom övriga medborgare i landet har gäller även dessaarbetstagare.Det har i debatten framförts att det kan varasvårt att förstå att det finns regler som innebäratt om en person i en familj från en annanmedlemsstat arbetar i kan resten av familjenomfattas av våra trygghetssystem trots att de intebor här. Men bakgrunden till den här bestämmelsen ärinte så konstig. Det var naturligt för de länder somdå ingick i EU att trygghetssystemen var koppladetill arbetet och inte till bosättningen. Då var detockså väldigt vanligt att det endast fanns enyrkesarbetande, en familjeförsörjare, mannen, och enhemarbetande, kvinnan, i familjen. Det är för attfamiljen inte ska förlora all trygghet bara för attden person i familjen som yrkesarbetar väljer attarbeta i en annan medlemsstat som systemetkonstruerades så som det nu är.En annan sak är att man måste ha lagvalsregler iett system av fri rörlighet. Utan sådana reglerskulle flera olyckliga konsekvenser lätt kunnauppstå, både för enskilda individer och förmedlemsstaterna. Personer som har arbetat i fleraländer skulle kunna falla mellan olikasocialförsäkringssystem och därmed stå utan ettsocialförsäkringsskydd. Sådana personer skulle ocksåibland kunna omfattas av flera system och därmed bliöverkompenserade. I så fall måste alltsåmedlemsstaterna betala ut förmåner "i onödan".Men det här hindrar inte att vi bör se över om vihar tillräckligt robusta och hållbara system för enökad rörlighet och vilka förmåner som ska ingå i dethär systemet.En person som är arbetstagare i har alltsårätt att få de svenska arbetsbaserade ochbosättningsbaserade förmånerna utbetalda ibosättningslandet inom EU och EES-området.Den rätten kvarstår så länge personen anses varaarbetstagare i . Det är när vi sätter våragenerösa välfärdssystem i relation till vad somkrävs för att de ska börja utgå och också för när deska sluta utgå som vi kan se problem.Den första frågan, när bidragen ska börja utgå,gäller egentligen definitionen av arbetstagare.Frågan har ställts varför regeringen inte har verkatför att ändra den så kallade tiotimmarsregeln.Problemet är just att begreppet arbetstagare inte ärklart definierat i unionens lagstiftning utan frånfall till fall blivit resultatet av EG-domstolenspraxis. Det avgörande för om en person ska betraktassom arbetstagare är, som jag nämnde tidigare, attden personen utför ett faktiskt och verkligt arbetesom inte är av helt marginell betydelse. I någotfall ansågs en musiklärare som arbetade tolv timmari veckan vara arbetstagare. I ett annat fall ansågslokalvårdare som arbetat femdagar kunna vara arbetstagare. Ni kommeratt få en mer detaljerad redovisning senare av vissaav de här domstolsutslagen som är relevanta.Den andra frågan, när bidragen upphör, är ocksåett problem eftersom rättsläget inte alltid är klartom när ett arbete i ska anses ha upphört.Riksförsäkringsverket håller på att kartlägga ochklarlägga de situationer då tvetydigheter kanuppkomma, men många olösta frågor kvarstår.Det tredje gäller nivån. Problemet är inte attbarnbidrag utgår utan att tre svenska barnbidragmotsvarar en normallön i många av de nyamedlemsländerna. Detta leder i sin tur till att enarbetstagare från de nya medlemsländerna har enoerhört svag förhandlingssituation gentemot enoseriös arbetsgivare. Det kan vara mycket lätt attacceptera en låg lön, dåliga arbetsvillkor ochfarlig arbetsmiljö om detta trots allt innebär får tillgång till en rad sociala förmåner somför en arbetstagare och dess familj innebär en långtbättre situation än den man hade tidigare. Det kanleda till lönedumpning på arbetsmarknaden men ocksåtill en snedvriden konkurrens mellan seriösa ochoseriösa företag på marknaden.I slutskedet av beredningsarbetet framstod detockså klart att i stort sett alla andra EU-länderkommer att ha någon form av övergångsregler. Motbakgrund av alla de här problemen ser regeringen attvi utan några övergångsbestämmelser riskerar attskapa en oordning på arbetsmarknaden, att de nyaarbetstagarna utnyttjas, att välfärdssystemetansträngs och att vi skapar en snedvridenkonkurrens. Regeringen föreslår därför särskildabestämmelser i enlighet medanslutningsfördraget.Regeringen vill att arbetstagare från de här åttanya medlemsstaterna före inresan till ska haett arbetstillstånd. Arbetstillståndet ska sökas viden svensk ambassad eller ett svenskt konsulat i densökandes hemland eller i det land där sökanden ärbosatt. Regeringen vill införa fyra kriterier föratt arbetstillstånd ska beviljas, nämligen etterbjudande om en anställning, en anställning av vissvaraktighet, kollektivavtalsenlig lön och ettheltidsarbete, eller i vart fall ett arbete somsökanden kan försörja sig på.De här förslagen till regler innebär att vimöjliggör för arbetstagare från de nyamedlemsstaterna att på lika villkor som andraunionsmedborgare konkurrera om arbeten medkollektivavtalsenliga löner. På så sätt öppnar vivår arbetsmarknad i förhållande till vad som gälleri dag. Men vi begränsar risken för att arbetstagarefrån dessa länder lockas att ta arbeten som det integår att försörja sig på. Det gör vi för att undvikaatt arbetstagare från de nya medlemsstaternautnyttjas av oseriösa företagare och får arbeta medså låga löner att man kan tala om lönedumpning. Ensådan situation skulle ha en mycket negativ inverkanpå arbetsmarknaden.Jag ska också säga något kort om övrigamedlemsländer. De arbetar vidare i enlighet med vadsom redovisas i skrivelsen. Den formellabeslutsgången är helt slutförd i , ,, , , ,och . Flertalet länder som beslutateller förbereder nationella övergångsregler kommeratt tillämpa arbetsmarknadsprövning. Det gällerFrankrike, , , , ,, och troligen . Tysklandkommer i stället att tilldela arbetstillstånd inomramen för nationella kvoter. Varje medlemsstat måstei utformandet utgå ifrån befintligt regelverk ochdess koppling till EU-lagstiftningen. Således är ennärmare jämförelse på juridisk-teknisk nivå avövriga medlemsländers åtgärder svår att göra ochmycket resurskrävande.Utvidgningen innebär stora möjligheter förvälstånd och tillväxt för de nya medlemsstaterna ochdess medborgare men även för och iövrigt. Den välkomnar den ökaderörligheten av arbetskraft som utvidgningenmöjliggör. Människor ska kunna söka jobb, ochföretag ska kunna rekrytera över gränserna. Det ärviktigt att utvidgningen fungerar, att den inteskapar sociala spänningar eller oreda och oro påarbetsmarknaden.Regeringens bedömning är att vi behöver föratt se över våra system, skapa ordning och reda påarbetsmarknaden och få en rad uppföljningsmekanismerpå plats. En rad åtgärder redovisas i skrivelsen,och arbetet med dem pågår. De övergångsbestämmelsersom föreslås innebär att vi öppnar upp för en seriösarbetskraftsinvandring men kan stänga dörren förlönedumpning, utnyttjande och ett gästarbetarsystem.EG-rättsliga aspekterAnders : Jag är chef för för EU-frågor. Jag brukar också vara regeringens ombud iEG-domstolen. Jag vill redan från början göra klartatt mina kunskaper om den svenskautlänningslagstiftningen är ganska begränsade, såjag ska mest tala om EG-rätten. Mitt uppdrag i dagär att tala om rättspraxis omarbetstagarbegreppet och den fria rörligheten.Eftersom tiden är kort blir jag tvungen att förenklaganska mycket.Arbetstagarbegreppet har använts på många sättunder årens lopp och i den allmänna debatten nu utanatt man riktigt har gjort klart för sig vilka olikakategorier av personer som man talar om. Man harofta inte heller gjort klart vilka rättigheter somföljer med deras status. I anslutning till vadstatssekreterare sade vill jag skiljamellan arbetssökande, människor som söker arbete iett annat medlemsland, och arbetstagare, människorsom har fått ett arbete och tillträtt en anställningi ett annat medlemsland. Vi har också en tredjekategori, arbetstagare som jag vill kalla förförsäkrade. Det är de som omfattas av förordning1408/71. från Socialdepartementetkommer att utveckla deras ställning närmare.De arbetssökandes rättigheter regleras framförallt i fördraget artikel 39 och i första delen avförordning 1612 som ju syftar till att genomföraartikel 39 i fördraget. Arbetstagarnas rättigheterregleras också i fördraget, mer i andra delen avförordning 1612/68.Arbetssökande har betydligt mer begränsaderättigheter än arbetstagare. För en arbetssökandesom byter status och blir arbetstagare utvidgasställningen ganska avsevärt när det gällerrättigheterna enligt EG-rätten. Jag kommer tillbakatill det.Situationen för en arbetssökande, en person somförsta gången söker arbete i en annan medlemsstat,regleras främst i artikel 39 i fördraget och i del Ii förordningen 1612. Det handlar om rätten att resaut från sitt eget land för att söka arbete, att resain i ett annat land för att söka arbete, att utbytaansökningar om arbete och ta del avanställningserbjudanden från arbetsgivare och attbli likabehandlad av arbetsförmedlingarna.En arbetssökande har inte rätt att bosätta sig idet land där han eller hon söker arbete, men man haren rätt att uppehålla sig i landet medan manverkligen söker arbete och har en verklig chans attfå arbete. Visserligen kan rätten att uppehålla sigi landet begränsas av medlemsstaterna. Idomstolspraxis har domstolen accepterat ,men det utesluter inte att det kan vara kortare tid.Den arbetssökande får å andra sidan stanna kvarlängre om hon eller han kan visa att man har enverklig chans att få ett arbete och aktivt sökerarbete. Längre än så här sträcker sig intearbetssökandes rättigheter, även om en alldelesfärsk dom, den så kallade Collinsdomen, utökarrättigheterna även för arbetssökande lite grann. Jagkommer tillbaka till det . Alla dessaprinciper följer av domstolens rättspraxis.När en arbetssökande har fått ett arbete ändrashans eller hennes EG-rättsliga status. Han eller honfår enligt EG-rätten ytterligare rättigheter. Manfår rätt till likabehandling med arbetslandets egnaarbetstagare, rätt att bosätta sig i arbetslandetmed familjen och rätt till ett uppehållstillstånd -eller ett registreringsbevis som det kommer attkallas i den nya förordningen - som ett bevis påbosättningsrätten. Arbetstagaren får också enligtdel II i förordning 1612/68 samma rätt till socialaoch skattemässiga förmåner som landets egnamedborgare, rätt till skola för barnen,likabehandling när det gäller lön,anställningsvillkor, medlemskap i fackföreningar,rätt till bostad och rätt att ta sin familj med sig.Han eller hon omfattas också av arbetslandetssocialförsäkringsförmåner enligt förordning 1408,det som ska beskriva strax.En person som har fått status som arbetstagare harockså vissa kvardröjande rättigheter, även om honeller han blir ofrivilligt arbetslös eller går ipension. Det gäller framför allt rätten att bo kvaroch rätten till vissa socialförsäkringsförmåner. Detär mot den bakgrunden som det blir viktigt att klaraut vem som är arbetstagare i motsats tillarbetssökande eller andra kategorier. Det blir ocksåviktigt att klara ut i olika sammanhang vilkarättigheter man talar om. Domstolen har i ett målkonstaterat att arbetstagarbegreppet inte alls ärentydigt. Det varierar beroende påtillämpningsområdet. Arbetstagarbegreppet i artikel39 i fördraget om den fria rörligheten och iförordning 1612 sammanfaller inte alltidnödvändigtvis med samma begrepp i artikel 42 somgäller den sociala tryggheten för att genomföra frirörlighet och i förordning 1408. Även inomförordning 1612 har begreppet arbetstagare kunnat fåolika innebörd beroende på vilken avdelning mantalar om. Jag har redan pekat på skillnaderna mellanarbetssökande och arbetstagare och att man intealltid har gjort åtskillnad mellan de båda.Det kan vara lämpligt att påminna om att det ärlikadant i svensk rätt. Arbetstagarbegreppet är intealltid entydigt. Det kan variera beroende på om mantalar om lagen om anställningsskydd, lagen omarbetsskadeförsäkring eller skattelagstiftningen.Även här har arbetstagarbegreppet utvecklats ganskaavsevärt genom Arbetsdomstolens och andra domstolarspraxis.Statssekreterare har redogjort för vaddomstolen nu allra senast har karakteriserat som enarbetstagare, en person som utför ett faktiskt ochverkligt arbete. Arbete som utförs i så litenomfattning att det är ett marginellt komplementräknas inte. Den här definitionen av domstolen harmånga gånger utmanats av medlemsstaterna, framförallt eftersom medlemsstaterna inte har velat räknamed dem som har lågt avlönat arbete, deltidsarbeteeller korttidsarbete. De har inte velat räkna demsom arbetstagare eftersom man har velat kunnautesluta dem från sociala trygghetsförmåner somföljer med EG-rätten. Domstolen har alltid avvisatalla sådana försök att definieraarbetstagarbegreppet för migrerande arbetstagare medledning av nationell rätt. Då skulle defördragsfästa rättigheterna bli olika.Domstolen har konstaterat att en praktikant i enskola under ett begränsat antal timmar somfick ersättning betraktades som anställd med derättigheter som följde som arbetstagare. Det ärfallet Lawrie-Blum. Att någon har arbetat sommusiklärare på deltid med lönunder existensminimum hindrade inte att vederbörandekunde betraktas som arbetstagare. Det är måletKempf. Detsamma gällde till och med en person somvar medlem i ett religiöst samfund med rätt tillkost och logi och lite fickpengar mot att han bidrogmed olika arbetsinsatser i samfundet. Det är måletSteymann.Dock har domstolens generaladvokat i ett alldelesnyligen publicerat yttrande i målet Trojani dragitslutsatsen att en person som bodde påFrälsningsarmén med frivilliga arbetsinsatser ochfickpengar inte borde betraktas som arbetstagare.Det här visar att man måste granska varje individssituation mycket noga och analysera den mot bakgrundav EG-rätten för att kunna avgöra om vederbörande ärarbetstagare eller inte.Som jag har sagt gäller det också enligt svenskrätt.Domstolen har vidare konstaterat att en städerskasom arbetar kan anses somarbetstagare. Det är målet Rinner-Kuhn. Jag vet attdet finns de som anser att det målet inte gälldearbetstagarbegreppet utan bara handlade omjämställdhet mellan kvinnor och män. Det är i ochför sig sant att målet framför allt rördejämställdhet, men avgörandet förutsatte attstäderskan var en arbetstagare. Det bekräftadesockså i ett senare mål av domstolen. Det gälldelokalvårdaren med två timmars arbetsdag iveckan. Där hänvisade domstolen uttryckligen tillavgörandet i fallet Rinner-Kuhn som ett allmäntavgörande i frågan om likabehandling avarbetstagare, oavsett som det berör fri rörlighet,socialförsäkring eller jämställdhet.Det betyder inte att domstolen har sagt att tiotimmar är ett kriterium för att varaarbetstagare. Domstolen har alltid påmint om att detmåste vara fråga om ett verkligt arbete och inte ettmarginellt komplement. Men det spelar alltså ingenroll att man inte helt kan försörja sig på arbetetutan behöver tillskott av allmänna medel, frånanhöriga eller från andra ställen, eftersom dethandlar om fri rörlighet, rätt till bosättning ochtillgång till sociala trygghetsförmåner.Avslutningsvis leder det här mig in på måletCollins, som avgjordes ochsom har debatterats i medier. Målet handlarinte om en arbetstagare utan om en arbetssökande.Collins försökte visserligen få status somarbetstagare, men det ogillade domstolen eftersomhans anknytning till arbetsmarknaden genom tidigareströjobb i tidigarevar alltför svag. Men domen handlade alltså inte omatt domstolen har begränsat en arbetstagaresrättigheter, som det har framförts i debatten. Dethandlade snarare som det motsatta, nämligen attdomstolen mycket försiktigt har utvidgat enarbetssökandes rättigheter.Som jag sade har enligt tidigare praxisarbetssökande i princip inte rätt till socialatrygghetsförmåner utan bara rätt att söka och taarbete. Men i Collinsdomen går domstolenuttryckligen ifrån sin tidigare praxis på grund avbestämmelsen om unionsmedborgarskapet, som infördesgenom unionsfördraget. Man kan inte längre bortsefrån att unionsmedborgarskapet har fått rättsligakonsekvenser i andra sammanhang. Därför sägerdomstolen i att i ljuset avunionsmedborgarskapet och en annan tidigare dom somgällde det belgiska bidraget för existensminimum,minimex, skulle också en arbetssökande nu kunna fårätt till vissa sociala förmåner enligt avdelning 2i förordning 1612/68. Men domstolen medger att det iCollins fall kunde vara rätt att begränsa den rättentills han hade en mera tydlig koppling tillarbetsmarknaden. Han sökte sitt bidrag nio dagarefter ankomsten till , och detvar nog en alltför för att han skulle kunnavisa att han var en seriös arbetssökande.Collinsdomen är betydelsefull framför allt därföratt den är ett led i den utveckling som har skett påsenare år när det har gällt unionsmedborgarskapetoch dess ställning i EG-rätten. Men det kan inte tastill intäkt för att medlemsstaterna kan begränsaarbetstagares rättigheter i förhållande till deuttryckliga bestämmelserna om arbetstagare i EG-rätten och i rättspraxis.Lena : Jag arbetar huvudsakligen medsamordningen av de sociala trygghetssystemen inomEU. Konkret handlar det väldigt mycket omförordningen 1408/71. Denna förordning, 1408, harsina rötter i fördraget, speciellt i artikel 42. Detär en artikel som handlar om de socialatrygghetssystemen.Man kan undra vad det är som förordning 1408egentligen bestämmer. Det är att man ska samordna deolika sociala trygghetssystemen. Som redan nämntshär behövs det för en gemensam arbetsmarknadoch en fri rörlighet, det vill säga att man inte skatappa sina sociala rättigheter, och man ska inteheller få dubbla sådana eller bli utan några. Därförfinns det ett gemensamt regelsystem som samordnarreglerna för dem som rör sig mellan de olikamedlemsstaterna på grund av arbete.Vilka personer är det som omfattas av det härsystemet? Ja, det är arbetstagare och egenföretagareoch deras familjemedlemmar. Det är också medborgarei de olika europeiska länderna men ocksåtredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta ocharbetar och är försäkrade i något avmedlemsstaterna. Sedan finns det speciella grupper,till exempel pensionärer och studerande. De omfattasockså av den här förordningen och avsamordningsreglerna. Pensionärerna gör det i sinegenskap av att de har förvärvsarbetat och tjänat inrättigheter. Studerande har givits en väldigtspeciell rättighet. De är visserligen intearbetstagare, men man har tyckt att de ska ha rätttill sjukvårdsförmåner när de rör sig inom unionen.Därför har man givit dem den rättigheten, som ocksåingår i de sociala trygghetsförmånerna.Vad gäller omfattningen framgår det att dethuvudsakligen är arbetstagare, förvärvsarbetandepersoner, som omfattas. Vad är det för förmåner somomfattas? I förordningen finns uppräknade deklassiska riskmoment som socialförsäkringarna ärbyggda kring. Det handlar om ett antal olikaförmåner. Om man grupperar dem i risker kan man sägaatt det handlar om förmåner vid sjukdom ochmoderskap. Det handlar om invaliditet, ålderdom,förmåner för efterlevande, arbetsskador ocharbetsolyckor. Det handlar om dödsfall i anledningav arbete, arbetslöshetsförmåner ochfamiljeförmåner.Det säger sig självt att det kanske inte alltid ärså lätt då det finns 15 länders olika nationellalagstiftningar som har olika nationella regler omvad som är arbetslöshetsförmån, vad som ärsjukförsäkringsförmåner och vad som ärfamiljeförmåner. Därför finns det också regler somtalar om att länderna måste tala om vad det är förförmåner och lagstiftning som omfattas avsamordningssystemen. Där är kanske just gruppenfamiljeförmåner intressant. Dessa definieras iförordningen som ersättningar och bidrag som utgestill en familj för barns uppfostran. Det finns ettantal olika typer av familjeförmåner i de olikamedlemsländerna. Den grundläggande och mest kända ärdet som vi kallar för allmänna barnbidrag. Ifamiljeförmåner för svensk del ingår vårt allmännabarnbidrag, det förlängda barnbidraget, studiebidragoch bostadstillägg till barnfamiljer. Det är dengrupp av familjeförmåner som man kan få ta del av omman arbetar här i landet.Samordningsreglerna vilar på ett antalgrundläggande principer i artikel 42 i fördraget.Den absolut viktigaste och mest grundläggande är denom likabehandling, och det är ett lands lagstiftningsom ska gälla, och det är det land i vilket manarbetar.Det handlar också om rätten att lägga sammanförsäkringsperioder för att kunna uppfyllakarensvillkoren i ett nytt land dit man flyttar. Dethandlar om rätten att exportera och ta med sig enförmån som man har tjänat in i något avmedlemsländerna när man flyttar till ett annatmedlemsland.Det finns slutligen också en princip som handlar omhur man beräknar pensioner och intjänadepensionsrättigheter, som kallas för pro rata-beräkningar. Det handlar om att andelsberäknapensionen i förhållande till det antal år man hararbetat i ett land och det totala antal arbetade årsom man har inom unionen.Hur blir man omfattad av den svenskalagstiftningen när man kommer till och skaarbeta? För svensk del har vi sagt att i det härsammanhanget är det arbetsskadeförsäkringen som ärden grundläggande försäkringstillhörigheten för attöppna rätten för de övriga försäkringsförmånerna.I stort och mycket har det tidigare nämnts här -nämnde det också - attarbetstagarbegreppet regleras i princip avhuvudregeln i artikel 39 i fördraget. Men det ärockså en princip som ligger till grund när mankommer in på artikel 42 i förordningen 1408. Det äringa enhetliga regler som talar om precis vad somgäller generellt, utan här är det ofta bedömningarsom man får göra från fall till fall.