bet · GR01FöU2 · 2004-01-01 00:00:00 — Kontroll kan dock enligt motionärerna utföras aven certifierad kontrollant och sotning t.o.m. av fastighetsägaren själveller en av denne vald sotare. Det väsentliga är att arbetet blir fullgottutfört samt att tillsyn och kontroll fungerar på ett tillfredsställandevis. Fastighetsägare ges ansvaret att t.ex. välja elektriker (med behörighet)trots att elfel orsakar fler bränder än felaktigt hanterade eldstäderoch rökgångar. Kommunerna bör ansvara för tillsyn och kontroll avverksamheten. Vidare bör det ankomma på att ansvara förutbildning och licensiering av professionella yrkesverksamma sotare ochkontrollanter. Motionärerna anser att sotningsmonopolet inte längre fyllernågon funktion utan omyndigförklarar fastighetsägare och leder tillutebliven valfrihet och priskonkurrens. Det bör enligt motionärerna omgåendeavskaffas och ersättas med ett system liknande det som gäller för elektrisktinstallationsarbete.Följande motioner rörande sotningsväsendet inkomunder den allmänna motionstiden /03.Anita m.fl. (s) yrkari motion 2002/03:Fö268 om ett avskaffande av den obligatoriska rensningenav imkanaler i bostäder. Ett bibehållet obligatorium orsakar enligtmotionärerna de boende såväl onödiga kostnader som praktiska besvär attbereda skorstensfejarna tillträde till lägenheterna. Därför är det angelägetatt regeringen vidtar åtgärder för att avskaffa kravet påimkanalsrensning i bostäder.I motion 2002/03:Fö213 av ochUlla () behandlas frågan om behovet av att reformerasotningsväsendet och avskaffa det s.k. sotningsmonopolet utan att inväntaytterligare utredningar.Kommuner, fastighetsägare och hyresgäster harunder framfört kritik mot den lagstiftning som gör det möjligtatt bedriva sotning med stöd av ett monopol. Det finns enligt motionärernaen bred samstämmighet i samhället om att sotningsmonopolet måste avskaffassnarast. Endast de yrkesverksamma skorstensfejarmästarna förefaller enligtmotionärerna vara emot ett avskaffande av monopolet.Utskottet anförföljande i frågan om sotningsväsendet. Sotningsverksamheten har varitföremål för statliga utredningar vid ett flertal tillfällen sedan börjanav och har behandlats av utskottet i stort sett vid varjeriksmöte /87.Förslaget i proposition 2002/03:119 innebär ettfortsatt kommunalt ansvar för verksamheten. Vidare innebär förslaget ökademöjligheter för kommunen att organisera verksamheten till följd av minskaddetaljreglering från statens sida. Möjligheten för en fastighetsägare attsjälv, eller genom annan än den som utför sotning för kommunens räkning,utföra sotningen inom den egna fastigheten ökar genom vidgade dispensgrunder.Ett sådant medgivande måste dock föregås av ett aktivt val från den somönskar utföra sotningen. Kommunens insatser för att informera fastighetsägarnaom möjligheterna till s.k. egensotning måste ytterst ankomma på denenskilda kommunen att bestämma.Förslaget medför även att kravet på rengöringoch kontroll av imkanaler i bostadshus kommer att tas bort. Förslaget imotion 2002/03:Fö268 är tillgodosett och behöver därför inte bifallas.Kommunernaskall i de kommunala handlingsprogrammen ange hur sotningsverksamhetenskall lösas. Sotningsverksamheten såsom den beskrivs i proposition2002/03:119, med ett fortsatt kommunalt ansvar för verksamheten, medför ingeninskränkning i kommunens möjligheter vad gäller distriktsindelningen,vilket innebär att glesbygdsaspekterna kan beaktas i samma omfattning somför närvarande. Beträffande uppföljning av taxenivå, servicegrad,konkurrensförhållanden etc. bör detta ske genom försorg.Förslaget i motion 2002/03:Fö7 yrkande 4 är tillgodosett och behöver därförinte bifallas.Enligt nuvarande räddningstjänstförordnings bestämmelserär det en skyldighet att föra en förteckning över de sotningsobjektsom finns i kommunen, s.k. kontrollbok. Frågan behandlas inte i proposition2002/03:119 men omnämns i den av Försvarsdepartementet den 21 februariupprättade promemorian med vissa förslag avseende bestämmelserna om sotningoch kontroll i räddningstjänstlagstiftningen. I promemorian nämns dennuvarande regleringen av den s.k. kontrollboken som ett exempel pådetaljreglering som inte bör återfinnas i den nya lagstiftningen. Det sägsvidare att det ligger i sakens natur att varje kommun måste ha möjlighetatt få utforma sin verksamhet på det för kommunen mest ändamålsenligasättet. Men eftersom kommunen även fortsättningsvis föreslås vara ansvarigför sotningsverksamheten, bör man kunna förutsätta att kommunen ävenframdeles kommer att ha en förteckning över de sotningspliktiga objekt somfinns i kommunen. Utan ett sådant register skulle en planering ochuppföljning av verksamheten avsevärt försvåras. Det bör ankomma påtillsynsmyndigheterna att följa upp frågan i samband med tillsynen.Utskottetanser liksom regeringen att det kommunala ansvaret för rengöring ochkontroll skall bestå. Detta tillsammans med statens normgivning på områdetsäkerställer en enhetlig och betryggande täckning över landet. Därmed äräven glesbygden garanterad att rengöring och kontroll utförs.Utskottetgör vidare bedömningen att den föreslagna reformeringen av sotningsväsendeti stort sett tillgodoser de krav som tidigare framförts om ökad valfrihetför den enskilde. Den utvärdering av den nya lagen som regeringen haraviserat bör utvisa om ytterligare förändringar på detta område ärmotiverade. Sammantaget anser utskottet att bör bifalla regeringensförslag och avstyrker motionerna 2002/03:Fö9 yrkande 1, 2002/03:Fö10yrkande 1, 2002/03:Fö6 yrkande 2, 2002/03:Fö7 yrkandena 4 och 5, 2002/03:Fö5yrkande 1, 2002/03:Fö8 yrkandena 1 och 2, 2002/03:Fö11, 2002/03:Fö268 och2002/03:Fö213.Geografisk avgränsning mellan statens och kommunernasskyldigheterRegeringens förslag innebär att de statligaräddningstjänstmyndigheternas ansvar även i fortsättningen skall omfatta olyckor tillhavs, i kustvattnen (utom hamnområden) och i de tre största sjöarna(, och ) vid räddningstjänst i samband med flyghaveriersamt vid sjöräddningstjänst och miljöräddningstjänst till sjöss. Kommunernasansvar skall (förutom landområden) omfatta räddningsinsatser i vattendrag,kanaler, hamnar samt i andra insjöar än de tre största.Den statligaflygräddningstjänsten skall även ansvara för de insatser mot skador sombehövs, när ett luftfartyg är nödställt eller när fara hotar lufttrafikensamt ansvara för efterforskning av luftfartyg som saknas. För dennaverksamhet finns ingen geografisk begränsning till vissa delar av landet.Imotion 2002/03:Fö9 av m.fl. (m) yrkande 2 anser motionärernaatt ansvaret för räddningsinsats till sjöss inte skall övertas av denkommunala räddningstjänsten när fartyg förs i hamn. Motionärerna anseratt det bör vara entydigt att den räddningsledare som påbörjat enräddningsinsats också är den som har bäst kunskap om räddningsobjektet och omvad som erfordras för att konsekvenserna av olyckan skall kunna minimeras.Därför anser motionärerna att ansvaret för en inledd räddningsinsats tillsjöss skall ligga kvar hos den räddningsledare som påbörjat insatsen tillsinsatsen förklaras för avslutad.Utskottet konstaterar att regeringeninte föreslagit någon förändring av de nu gällande reglerna på området.Den nuvarande geografiska gränsen för statens respektive kommunernasansvarsområden har bestämts med utgångspunkt från att kommunerna får ansesha de bästa förutsättningarna för att leda och utföra räddningsinsatserdå det gäller olyckor som inträffar i hamnar, mindre sjöar och vattendrag.Vid olyckor till havs, i kustvattnen och i de större sjöarna har kommunernaspraktiska möjligheter att ingripa ansetts mer begränsade, varför stateni stället fått ansvaret. Om ett fartyg i samband med en statlig räddningsinsatsförs in på en kommuns geografiskt avgränsade ansvarsområde skall ansvaretför räddningsinsatsen övergå från det ifrågavarande statligaräddningstjänstorganettill den kommunala räddningstjänsten.Kommunerna har i allmänhet braresurser för räddningsinsatser i hamnområden. Om ett fartyg ligger vidkaj eller i närheten av en sådan kan t.ex. brandbekämpning ofta ske frånland. Av vikt i sammanhanget måste vidare vara vem som bäst kan bedömalämpligheten av att ett skadat eller nödställt fartyg förs in i en visshamn. Utskottet delar regeringens uppfattning att kommunerna måste ansesvara de som är bäst skickade att göra bedömningar i dessa fall. Denkommunala räddningstjänstpersonalen har kännedom om de risker som finns ien viss hamn och om den verksamhet som bedrivs där. Den statligaräddningstjänstmyndigheten är dessutom ofta hänvisad till att använda sig avandra myndigheters resurser, och inte minst kommunala sådana förräddningsinsatser. Utskottet delar regeringens uppfattning att det inte finnsanledning att ändra reglerna på området. Motion 2002/03:Fö9 yrkande 2avstyrks av utskottet.I motion 2002/03:Fö5 av de () yrkande 2 anförs att en utredning av möjligheterna att vidga möjligheternaför fler operatörer och aktörer att verka inom den kommunalaräddningstjänstorganisationen bör komma till stånd. Motionären skulle välkomnanyaaktörer som kan utveckla och förnya räddningsverksamheten. Mot den bakgrundenbör möjligheten utvidgas för den kommunala räddningstjänsten, vars lokalaansvar för räddningstjänsten inte ifrågasätts, att anlita andra operatöreroch aktörer. Det bör bli möjligt att ingå i en kommunsräddningstjänstorganisationutan att vara anställd av kommun eller kommunförbund.Utskottet delarregeringens uppfattning att den personal som ingår i kommunens organisationför räddningstjänst liksom tidigare skall vara anställd i egen, ellerannan kommun eller i ett kommunalförbund. Detta framgår av förslaget till3 kap. 15 § i lagförslaget, vilket delvis motsvaras av regleringen inuvarande 14 § räddningstjänstlagen. Det är dock möjligt för en kommun attöverlåta åt någon annan att göra räddningsinsatser som kräver särskildkompetens som t.ex. bekämpning av olja eller andra skadliga ämnen. Det ärdock inte tillåtet för en kommun att överlåta hela ansvaret förräddningstjänsten på ett enskilt organ, utan kommunen har ansvaret för etträddningsingripande även om det utförs av någon annan på grund avavtal.Förslaget att privatisera räddningstjänstverksamheten eller att få enräddningstjänst på entreprenad avvisas av utskottet. ochsärskilt den ledningsfunktion som utövas i samband med tjänsten innefattarmyndighetsutövning. Med hänsyn till det ovan anförda avstyrker utskottetmotion /03:Fö5 yrkande 2.SekretessRegeringen föreslår att det föratt skydda uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållandeninförs en ny bestämmelse i 9 kap. sekretesslagen (1980:100). Enligtbestämmelsen skall sekretess gälla hos kommuner och statliga myndigheter iverksamhet enligt lagen om skydd mot olyckor som avser utförande avräddningsinsatser, undersökningar av olyckor eller tillsyn, för uppgift omenskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas attden enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada ellermen om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gällersekretessen i högst . Meddelarfriheten begränsas dock inte.I motion2002/03:Fö9 av m.fl. (m) yrkande 3 behandlas frågan om sekretessvid s.k. IVPA-verksamhet (i väntan på ambulans) som utförs av kommunalthel- eller deltidsanställda brandmän. Motionärerna anser att de kommunaltanställda brandmännen - vid uppdrag åt landstingen - bör omfattas avsekretesslagen.I motion 2002/03:Fö7 av m.fl. (v) yrkande6 behandlas också frågan om sekretess då räddningstjänst larmas tillolyckor som inte är räddningstjänst. Regeringen föreslår att sekretessskall gälla hos kommuner och statliga myndigheter i utövandet avräddningsinsatser, undersökningar av olyckor eller tillsyn, för uppgifter omenskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas attden enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men omuppgifter röjs. Motionärerna menar dock att det kommer att finnas situationersom inte omfattas av denna sekretess. En sådan situation är "i väntan påambulans" (IVPA).Utskottet delar motionärernas uppfattning attsekretessfrågorna i sammanhanget är komplicerade. De uppdrag som utförs avräddningstjänstpersonal på uppdrag av landstingen är inte att betraktasom räddningstjänst och inte heller som hälso- och sjukvård. Det synesäven oklart vilka uppgifter som räddningstjänstpersonalen får del av viddessa uppdrag. Det finns emellertid inte nu något tillräckligt berettunderlag för utskottets ställningstagande. Utskottet är därför inte nuberett att ha en uppfattning om hur sekretessfrågorna bör lösas isammanhanget. Utskottet vill därför inte nu tillstyrka motionerna menförutsätteratt regeringen återkommer till i denna fråga om det visar sigatt problem uppstår. Utskottet avstyrker motionerna 2002/03:Fö9 yrkande3 och 2002/03:Fö7 yrkande 6.Ekonomiska konsekvenserRegeringen görbedömningen att den reformering av räddningstjänstlagstiftningen somföreslås inte leder till några väsentliga förändringar i de ekonomiskaåtagandena för stat respektive kommun inom räddningstjänstområdet. Det ärför närvarande inte möjligt att närmare precisera det samlade kostnadsutfallet.Regeringen avser att genomföra en uppföljning av reformen 2007.I motion2002/03:Fö10 av m.fl. (fp) yrkande 3 behandlas frågan om denföreslagna skyldigheten för kommuner att utreda olyckstillbud för attfastställa orsakerna till olyckan, olycksförloppet samt hur räddningsinsatsengenomförts. Det nya ansvaret kommer enligt motionärerna sannolikt attinnebära ökade utgifter för kommunerna. Det är därför betydelsefullt attdet inte sker någon kostnadsövervältring på kommunerna. Med utgångspunkti detta anser motionärerna att regeringen skall utvärdera den nya lagenpå denna punkt senast inom två år.I motion 2002/03:Fö6 av . (kd) yrkande 4 påtalas behovet av mer preciserade kostnadsberäkningaroch att kommunerna bör kompenseras för eventuella ökade kostnader tillföljd av den nya lagen.Utskottet gör liksom regeringen bedömningen attden målstyrda lagstiftningen bör skapa utrymme för en omfördelning avbefintliga resurser. Regeringen har i sin proposition betonat att denreformerade räddningstjänstlagstiftningen inte leder till några väsentligaförändringar i de ekonomiska åtagandena för stat respektive kommun inomräddningstjänstområdet men regeringen påtalar även att det för närvarandeinte är möjligt att närmare precisera det samlade kostnadsutfallet utanavser att genomföra en uppföljning av reformen 2007.När det gäller fråganom skyldigheten att utreda olyckstillbud m.m. anser regeringen att deresurser som avsätts för att genomföra de aktuella undersökningarna skallvara rimliga, vilket innebär att insatsen skall dokumenteras och analyserasutifrån hur komplex den har varit.Utskottet bedömer att uppföljningenav reformen bör kunna avvaktas. Utskottet avstyrker motionerna 2002/03:Fö10yrkande 3 och 2002/03:Fö6 yrkande 4.I motion 2002/03:Fö7 av BeritJóhannesson m.fl. (v) yrkande 2 framhålls att kommunernas kostnader förbrandsyn täcks genom särskilda avgifter. Motionärernas uppfattning är atttillsynsverksamheten och granskningen av brandskyddsdokumentationen måstefå finansieras via avgifter på samma sätt som . Kommunerna bör intefå ekonomiskt försämrade möjligheter att arbeta med brandskyddet.Tillsynsverksamhetens volym och kvalitet måste utgå från riskerna och intefrån den kommunala ekonomin. Därför föreslår motionärerna att den föreslagnatillsynsverksamheten och granskningen får finansieras med avgifter.Utskottetbiträder regeringens förslag att en avgift får tas ut för tillsynsbesökhos de objekt som av olika anledningar påkallar behov av tillsynsbesök.Granskningen av redogörelserna som lämnas in till kommunen bör emellertidinte finansieras genom avgifter. Det som skall visas i redogörelsen äratt skyldigheterna enligt 2 kap. 2 § är uppfyllda. Då tillsynsverksamhetenskall utgå från riskerna bör behovet av tillsyn också planeras och beskrivasi det kommunala handlingsprogrammet för förebyggande verksamhet enligt 3kap. Med hänsyn till det ovanstående avstyrker utskottet motion2002/03:Fö7 yrkande 2.Samhällets räddningstjänstUtskottets förslag ikorthetRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Fö234, 2002/03:Fö236,2002/03:Fö245, 2002/03:Fö256 och 2002/03:Fö265 yrkandena 1 och 2.I motion2002/03:Fö256 av och () behandlas fråganom ersättning för inkomstbortfall för deltagande i räddningstjänst.Motionärerna redogör i motionen för en undersökning om medianinkomster förheltidsanställda i . Undersökningen visar att den ersättning somi dag betalas ut i många fall inte täcker inkomstbortfallet. I motionenpåtalas att det nuvarande ersättningssystemet för hemvärnsmän är detsammasom för deltidsbrandkåren. Enligt motionärerna är det rimligt att ocksådeltidsbrandmän får ersättning för inkomstbortfall när de deltar iräddningstjänst.Utskottet erfar att det i 2a § förordningen (1997:147) omförmåner till hemvärnsmän regleras att när en hemvärnsman tjänstgör ihemvärnet under tid då hemvärnsberedskap inte råder, får han eller honersättning för arbete och tidsspillan om tjänstgöringen avser räddningstjänst.Ersättning lämnas enligt de grunder som senast har avtalats i fråga ommotsvarande ersättning till deltidsanställda brandmän. Ersättning tilldeltidsbrandmän som deltar i räddningstjänst är i sin tur reglerat ikollektivavtal. Detta innebär att det är en fråga för arbetsmarknadensparter, varför utskottet avstyrker motion 2002/03:Fö256.I motion2002/03:Fö234 av () anförs följande om behovet av modernskyddsutrustning. Inom totalförsvaret har man ansvaret för att skaffaskyddsutrustning för medborgarna i händelse av krig. Skyddsmasker är en sådanutrustning som kan behövas när det finns hot om utsläpp av radiologiska,biologiska eller kemiska ämnen. Samhället behöver också beredskap i formav skyddsutrustning för att kunna hantera infektionssjukdomar ochdjursjukdomar. Det är därför enligt motionären angeläget att arbetet med attse över skyddsutrustning och skyddsmasker nu påbörjats. Den forskning somfinns, och som bör vara underlag för bedömning av vilken slags utrustningsom skall inköpas, måste vara utformad så att den tar hänsyn till attkvinnor, män och barn är olika och har olika behov av skyddsutrustning.Utskottethar inhämtat att det finns 7,6 miljoner andningsskydd. Dessa är iförsta hand dimensionerade för att kunna ge skydd mot kemiska stridsmedeli gas och vätskeform samt mot radioaktivt stoft, men erbjuder även ettvisst skydd mot giftiga gaser som klor, ammoniak och svaveldioxid. Skyddenfinns lagrade ute i kommunerna som ansvarar för förvaring, underhåll ochredovisning. För att säkerställa skyddens funktion görs regelbundnakvalitetskontroller av ()har fått i uppdrag att i samverkan med berörda myndigheter utreda ochlämna förslag på hur befolkningsskyddet bör utvecklas och förändras settutifrån det helhetsperspektiv samt möjlighet till anpassning som regeringenuttalade i proposition 2001/02:10 Fortsatt förnyelse av totalförsvaretoch i proposition 2001/02:158 Samhällets säkerhet och beredskap. Uppdragetskall slutredovisas den 16 januari 2004.Frågan om skyddsutrustning ärsåledes uppmärksammad och arbete pågår, varför utskottet i avvaktan pådenna redovisning avstyrker motion 20002/03:Fö234.I motion 2002/03:Fö236av m.fl. (s) anförs följande om förebyggande insatsermot olyckor i hemmet. omkommer ca 2 500 människor i olycksfalli . De allra flesta av dessa olyckor sker i våra hem. Förra åretomkom 1 800 personer i olyckor i sina bostäder. Den absolut vanligastedödsorsaken är fallolyckor. Andra orsaker kan vara kvävning ellerförgiftning. är det fler förskolebarn som dör i hemmet än i trafiken.Boendemiljön är därför vår farligaste miljö. I trafiken dödades 565människor och 126 omkom i drunkningsolyckor.Vägverket tar ettstort ansvar för det olycksförebyggande arbetet i trafiken, och gör en stor insats för att få ned antaletdrunkningsolyckor. Vad som enligt motionärerna skulle behövas är en motsvarandeorganisation som har till uppgift att förhindra olyckor i hemmet.Imotionen ges ett förslag till lösning som innebär att samhällets resurserför exempelvis sjukvård, räddningstjänst och socialtjänst samlas för attkunna skapa en organisation som har kunskap om hur riskbilden ser ut ochutifrån det kan lämna förslag på åtgärder.Utskottet betonar att motionenbehandlar ett viktigt område, nämligen olycksförebyggande insatser ihemmet.För att bl.a. kunna belysa problemen med olyckor bl.a. i hemmetetablerades , genom , ett nationellt centrumför erfarenhetsåterföring från olyckor (NCO) i . NCO har bl.a.till uppgift att ge en samlad bild över olycksutvecklingen och säkerhetsarbeteti . I NCO:s nästa upplaga (2003) av "Olyckor i siffror" kommerolyckor i hem- och fritidsmiljön att ges ett särskilt utrymme.I förslagettill ny lag om skydd mot olyckor betonas kommunernas förebyggande verksamhettydligare . Vidare innehåller lagen bestämmelser om deolycksförebyggande åtgärder som enskilda skall vidta. Kommunerna får en ökadmöjlighet till lokal anpassning av organisation och dimensionering avverksamheten. Varje kommun skall anta ett handlingsprogram för skydd motolyckor.Räddningsverket har ansvar för utveckling av detnationella skadeförebyggande programmet. Programmet arbetar på såvälnationell som regional och lokal nivå. Det övergripande syftet med programmetär att bidra till samhällets arbete med att förebygga skador. Programmetbygger på samverkan med myndigheter, vetenskapliga institutioner samt medlandsting och kommuner. Utskottet anser att motionens yrkande bör ansestillgodosett genom det arbete som pågår. Utskottet avstyrker motion2002/03:Fö236.I motion 2002/03:Fö245 av m.fl. (s) anförsföljande om behovet av att samordna räddningsinsatser i Sverige.Storaöversvämningar har blivit ett nästan årligt inslag i storadelar av . Erfarenheterna från dessa visar enligt motionärerna påett stort behov av att samordna räddningsinsatser. Regeringen bör därförta initiativ för att få en beslutad samordning på nationell nivå och attdet totala ansvaret läggs på en myndighet. Ansvaret bör enligt motionengälla insatser dels i , dels i andra länder. Möjligheten att användaöverskottsmateriel från det militära försvaret i sammanhanget bör ocksåinventeras. Det är angeläget att en sådan inventering görs skyndsamt innanmateriel försäljs på den privata marknaden.Utskottet anför följande ifrågan om samordning av räddningsinsatser. När det gäller insatser somkan definieras som räddningstjänst enligt räddningstjänstlagen harRäddningsverket enligt gällande instruktion ansvar för att samordna samhälletsräddningstjänst. har dessutom föreskriftsrätt avseendesamordning av den statliga räddningstjänsten.När det gäller överskottsmaterielfrån det militära försvaret har det förekommit att militäraresurser, även personella, nyttjats vid större olyckor och bränder.Exempelvis har bandvagnar ställts till de kommunala räddningstjänsternasförfogande, vilket nyttjats i hög grad. Inom pågår ävenuppbyggnad av en s.k. riksdepå med materiel, huvudsakligen bestående avbarriärer, att användas vid översvämningar.På det internationella planetär aktivt, dels genom ett flertal räddningstjänstavtalmed de nordiska och baltiska länderna, dels med ett utvecklat samarbeteinom EU, Nato samt FN. Utskottet gör bedömningen att yrkandet i motionenär tillgodosett, varför utskottet avstyrker motion 2002/03:Fö245.I motion2002/03:Fö265 av och () yrkande 1 påtalasbehovet av en översyn av säkerheten vid allmänna badanläggningar och attdet är angeläget att vi i får en lag som gör det till ettobligatorium att det skall finnas badvakter vid alla badanläggningar därallmänheten har tillträde.Kent och () yrkar imotion 2002/03:Fö265 yrkande 2 att regeringen bör återkomma till riksdagenmed förslag på lämpliga åtgärder.Utskottet erfar att det inte finnsnågra föreskrifter som reglerar skyldigheten att ha badvakter vidbadanläggningar. Av förarbetena till räddningstjänstlagen framgår bl.a. attäven livbojar, kastlinor, livbåtar och annan utrustning för räddning avdrunknande räknas som utrustning för livräddning.