bet · GR01FIU13 · 2004-02-12 00:00:00 — Det är detvå huvudbranscherna, som vi har tittat närmare på - dels bankerna, delsförsäkringsbolagen. När det gäller bankerna finns det inte så mycket atttillägga till det som var inne på. Vi har en positiv utveckling.Bankerna har god lönsamhet och god kapitaltäckning trots den ganska blekakonjunkturbild som vi har haft under de senaste åren.Utifrån de iakttagelser som vi kan göra när det gäller tillsyn ser viinte heller några tecken på en oroväckande riskuppbyggnad isystemstabilitetsmässigmening. Om vi till detta lägger den förbättrade konjunkturbild som vi harså blir vår huvudslutsats att läget är stabilt och förmodligen kommer attbli fortsatt stabilt. Dock finns det naturligtvis alltid brasklappar somman bör tillfoga i sådana här sammanhang. För det första kan denmakroekonomiska utvecklingen som alla vet ta en annan väg än den man tänkersig. Det har hänt förr, och det kan hända igen. Det vet man aldrig. Fördet andra finns operativa risker, som är ännu mer oförutsägbara. Det finnshändelser som kan inträffa utan någon som helst förvarning och varsomfattning är ännu mer omöjlig att känna till på förhand. Här krävs detockså en mental och även en praktisk beredskap.På lite sikt kan vi se att de svenska bankerna bland annat diversifierarsig ganska kraftigt geografiskt, framför allt i vårt närområde. Det gällerBaltikum, övriga , och . Detta är inte nödvändigtvisnågon negativ faktor ur stabilitetssynpunkt, men man kan ändå konstateraatt det komplicerar riskbilden. Det blir en mer komplex bild att hanteraoch det ställer större krav på samarbete mellan centralbanker,tillsynsmyndigheter och alla som är involverade i detta. Det är en notering somjag tycker är värd att göra.Utöver bilden på kreditförluster som visade tidigare kan jag visaden här bilden på kapitaltäckningsgraden som ytterligare en indikation.Jag har hämtat bilden från rapporten och fyllt i för hand vad som harhänt . Det är en fortsatt stabil och ganskabetryggande bild. Man ligger på gott avstånd från den 8-procentigaminiminivån. I de flesta fall har man också förbättrat kapitaltäckningsgraden.Detta styrker den bild av stabilitet som vi tycker oss se.På försäkringssidan ser det som bekant lite annorlunda ut. Det finns tvåseparata huvudproblemområden. Dels handlar det om solvensen i bolagen,dels handlar det om den så kallade kollektiva konsolideringen. När detgäller solvensen så handlar det om bolagens stabilitet och deras förmågaatt uppfylla sina garanterade åtaganden gentemot försäkringstagaren. Detfinns två olika omvärldsutvecklingar som bägge harvarit negativa sedda ur livbolagens synvinkel med tanke på deras solvens.Det gäller för det första, och uppenbart, börsutvecklingen. Den har juvarit negativ och den har sänkt värdet på de aktietillgångar som man har.För det andra har det varit en räntenedgång, där bilden är mer sammansatt.På tillgångssidan har man en positiv effekt, men på skuldsidan får mani slutändan en negativ effekt genom att den så kallade högsta räntan somdiskonterar de avsättningar som man måste göra för att trygga sina åtagandenmåste sänkas, givet det regelverk som vi har. Mekaniken i detta finnsbeskriven lite grann i rapporten. Det hela "kokar ned" till att nettoeffektenav en räntesänkning också blir en solvensförsämring. Summa summarum harlivbolagen klämts från två olika håll, med känt resultat.Om vi ser framåt så kan man säga att givet den konjunkturbild som vi harmed en successivt ökande tillväxt så framstår fortsatta sänkningar av denhögsta räntan som osannolika. Vi ser alltså inte att det är sannolikt attde påfrestningarna växer, utan snarare tvärtom. Detta är ett skäl tillatt vi bedömer att de garanterade åtagandena inte är hotade. Vi hardessutom, vilket kanske är bekant, en särskild grupp som följer de bolagsom ligger sämst till i solvensavseende.Den andra huvudfrågan gäller den kollektiva konsolideringen, som det heter.Till att börja med kan man säga att det kanske är ett lite missvisandebegrepp. Konsolidering är ju ett ord som man normalt associerar med enbalansräkningsvärld, och med stabilitet och kapitalstyrka. Det handlardet dock inte om här. Detta är egentligen ingen stabilitetsfråga alls,utan en ren konsumentfråga. Det handlar om att anpassa de utbetalningarsom man ska göra till de faktiska tillgångsvärden som man har. Det gälleratt hitta en i någon mening rättvis och rimlig fördelning mellan olikakategorier av försäkringstagare - mellan dem som fortfarande sparar ochdem som är under utbetalning. Framför allt är det i praktiken eninformationsfråga. Det handlar om att kunna kommunicera med dem som sparar närdet gäller hur det här fungerar. Det är kanske framför allt här som manganska grundligt har misslyckats.Man kan naturligtvis avvika från önskad nivå på kollektiv konsolideringfrån tid till annan beroende på hur tillgångsvärden och så vidare utvecklas.Poängen är att detta normalt ska återanpassa sig självt inom inte alltförvida tidsramar. Men om man kommer mer fundamentalt snett så måste mangöra någonting annorlunda. Med den utveckling som har varit är det dettasom man nu har ställts inför. Inspektionen har ett allmänt råd som bolagenhar att följa om en avvikelse från den målsatta nivån som man har förkonsolidering. Man får avvika högst 36 månader. Givet de omvärldsförutsättningarsom vi bedömer som någorlunda realistiska har vi dragit slutsatsen inte kommer att komma i mål från den nivå som man befinnersig på i flera fall. Som vi bedömer det måste ett antal bolag vidta vadman kallar för en momentan reallokering för att kunna hantera detta.Detta summerar huvuddragen i vår rapport. Du får väl fylla på, !Ingrid : Om jag ska försöka summera och knyta an till det som LarsNyberg sade så kan man säga att den stora frågan för oss alla just nu är:Hur kommer den förtroendedebatt som pågår att påverka det finansiellasystemet? Jag håller med om att vi ännu inte har sett enekonomisk konsekvens av diskussionen. Folk fortsätter att spara. De spararmåhända i andra produkter, och det är måhända marknadsandelar som förändrasmellan bolagen för olika produkter. Men man fortsätter att spara. Vi haralltså ännu inte sett något stabilitetseffekt av det hela.Det som är nytt i tillsynsaspekt och som gör att vi från inspektioneninte kan lägga detta åt sidan är att det under de senaste tre fyra årenhar skett ett paradigmskifte i tillsynen av de krafter som har varit irörelse i det finansiella systemet. Det handlar om att konsumenterna isin kollektiva kraft faktiskt har lyckats påverka systemet under de senasteåren. Det har vi sett i finansiella kriser. hardet alltid varit de professionella aktörerna som på ett eller annat sätthar slagits mot varandra, men vi har sett att konsumenterna i kraft avsin mängd - av att de är så många - faktiskt reagerar och flyttar på sig.Även om vi ännu inte har sett en effekt för svensk del på det långsiktigasparandet så är detta en tillsynsfråga att följa nogsamt: Kommer dennaförtroendedimension att påverka konsumenterna ytterligare? Hur kommer deatt agera, och hur ser det ut runt hörnet? Jag tror inte att vi har settkonsekvenserna av det här . Det är svårt att säga, men vi kan baraprecis som vara glada att det inte har påverkat det långsiktigasparandet i . Det är viktigt för oss att i ett tillsynsperspektivnogsamt följa detta för att se vad det måhända får för ytterligarekonsekvenser. Detta är en ny tillsynsfråga, och den har gjort att vi i vårtarbete har breddat vår tillsyn från att ha tittat på aktörerna själva ochhur de ser ut och fungerar till att även se på hur konsumenten rör sig.Detta är en viktig konklusion, som påverkar vårt arbete.Den andra konklusionen var också inne på. Det är korrekt attbanksystemet är stabilt. Den kris som vi ser på livbolagen är intetillnärmelsevis lik den kris som vi såg i banksystemet ,utan detta är en annan typ av diskussion. finns det något somjag tycker är bra med den situation som har uppstått - det som vi påinspektionen brukar kalla för ett ansträngt läge. Det har nämligen letttill en hälsosam utveckling. Trots allt är det när det har varit krisereller ansträngda lägen som det sker utveckling. Det kan vara utvecklingav regler, utveckling av tillsyn, utveckling av aktörer och utveckling avprodukter. Jag vågar påstå att skälet till att vi har ett solittbanksystem är att det kom mycket gott ut ur den kris som bankerna gickigenom . Det lärde aktörerna, bolagen själva, myndigheteroch regelmakare att parera och hantera det hela så att sådana situationerinte uppstår igen.Den situationen har vi inte haft på livbolagssidan. Vi har ett ganskauråldrigt regelverk, vi har olika former av gammal lagstiftning som krockarmed varandra eftersom man inte har tänkt på den situation som haruppstått. Därför vågar jag påstå att på sitt sätt så kommer det nu enpositiv utveckling av det som vi ser . Vi får nu en utredning där manser över hela lagstiftningen för försäkringsbolagen. Kan vi ha det på dethär sättet? Är associationsformerna faktiskt riktigt bra? Vi har fåttanledning att titta på intressekonflikterna när vi har ömsesidiga bolag.Är det här riggat på ett tillförlitligt sätt, eller behöver man görafler saker?Vi kan konstatera att man behöver göra fler saker. Det kommer ett batteriav åtgärder för att parera detta. Vi ser också att aktörerna tittarpå kostnadsbilden på ett annat sätt än vad man har gjort tidigare. Detkommer nya produkter och det kommer sannolikt strukturförändringar, vilketär positivt.Min poäng är att ett ansträngt läge i en kris leder till en utvecklingsom är ganska sund. Det kommer säkert att finns ytterligare frågor somhamnar i blixtbelysning av ett system som inte har ändrats. servi också en skattelagstiftning som inte har hängt med försäkringslagstiftningen.Flera frågor kommer i belysning, och det gör att jag tror att det blirnågot positivt av det här i förlängningen.Lars var inne på att detta nog är gott, men att vi ändå ska beaktaoch vara vaksamma på att de krafter som är i rörelse både i ,i och på global basis vad gäller en ökad reglering inte tar alltförstora dimensioner i de kompromisser som uppstår mellan olika ländersom har olika traditioner på området. Här sker nu något som jag brukarkalla för en bombmatta av nya regler. De kommer både i , inom EUoch i den globala delen - både på bankområdet och på värdepappersområdet.Än så länge har det inte gällt försäkringsområdet så mycket, för därligger de olika nationerna före EU.Det är klart att det finns en stor risk - precis som lyftefram - för att detta ska leda till en detaljreglering, som naturligtvishar sina problem. Å andra sidan kan man säga att vi i vår nuvarandesituation - och då tänker jag till exempel på och på värdepappersområdethär - inte har haft tillräckliga krafter och motkrafter. Regleringentvingar fram en motkraft mot det finansiella systemet och aktörerna somockså den är ganska sund. Sedan gäller det att hålla detta på en rimlignivå och i en rimlig balans och att inte göra det till något konkurrenshämmande.Jag delar syn på de riskerna, men vi har ännu inte settkonsekvenserna av det här. Vi har inte heller sett hur väljer attimplementera detta i svensk lagstiftning och svensk tillsyn. Men jag troratt det nu finns en bättre balans mellan krafter och motkrafter - checksand balances - som är viktig i alla finansiella system. Jag tror att detegentligen är ganska bra.Detta var mina huvudsakliga reflexioner på det som framfördeoch på vår egen rapport och vårt eget arbete.Ordföranden:Jag tackar er så mycket. Vi tar en kort ajournering för kaffe och återsamlasinom fem tio minuter.Ordföranden:Då börjar vi frågerundan.Bo Bernhardsson (): Herr ordförande! Min fråga rör inte livbolagen. Detkommer säkert sådana frågor, men min fråga rör i stället banksystemetsfunktioner och riskexponeringen. Jag har min utgångspunkt i någonting somLars sade, nämligen att fungerande finansiella marknader är enförutsättning för god tillväxt. Det är viktigt.I den förra rapporten från om stabilitet skrev man attkreditriskerna i bankernas företagsutlåning hade ökat. Det berodde bland annatpå fler konkurser och en svagare konjunktur. I den rapport som vi harfått nu beskrivs situationen i lite ljusare termer. Företagens upplåninghar slutat falla, skriver man, och ökningstakten i konkurserna har minskat.Det kan vara en utgångspunkt för den fråga som jag ska komma fram till.Jag tänkte vända på myntet och titta på den andra sidan av det. konstaterar man när det gäller risker attkreditförlusterna hos bankerna ligger på en mycket låg nivå. Man säger attdet är så både i ett europeiskt perspektiv och i ett historiskt perspektiv.Till undantagen hör att en av bankerna har drabbats av förluster vidnorska fiskeodlingar, och det finns väl fler undantag.Min fråga är egentligen: Är detta av godo? Är det bra att man har så småkreditförluster när det gäller företagsutlåning? Den andra sidan av sakenkan ju då vara att det är svårt för inte minst nya företag och småföretagatt faktiskt få krediter.I så fall kan det leda till att man hämmar tillväxten. Ännu värre kan detvara i ett läge som vi har , så att det blir ett procykliskt beteendenär det gäller konjunkturen. När man har svårt att tjäna pengar påprovisioner till exempel i banksektorn får man i stället strama åt ännu mernär det gäller utlåningen till just företagande.Det här tycker jag är viktiga frågor, och jag skulle vilja få litefunderingar kring detta, eller om möjligt svar på det. Vad kan man göra åtden här situationen? Är det så att vi egentligen ser vad man skulle kunnakalla en felaktig riskexponering, det vill säga att man borde vara bereddatt ta större risker på vissa områden? I så fall: Vad kan man göra åtdet?Ingrid : Jag tycker att det är en relevant reflexion. Jag ser tvådimensioner i det här. Den ena är konkurrensaspekten, i det här falletinte mot konsumenten, spararen, utan mot företagssektorn. Är konkurrenseni banksektorn så stor att den leder till att jag får de bästa villkorensom låntagare? Har jag möjlighet att få den typen av villkor, eller ärbankerna så starka att de kontrollerar marknaden på ett sätt som gör attjag inte får optimala villkor? Det ser jag som en del av din fråga.Den andra frågan är sedan: Givet att bankernas finansiella ställning ärså god: Vad ger det för risker sedan i sin tur?Jag börjar med den första frågan. Konkurrensen i banksektorn i ärändå hyggligt god. Det finns flera aktörer som är aktiva inom deolika sektorerna och inom de olika länderna. I ett europeiskt perspektivär också konkurrensen hyggligt god. Men vi ser framför oss en konsolideringinom banksystemet. Den konsolideringen kan ju leda till en begränsadkonkurrens, och en begränsad konkurrens leder ju till större svårigheterför mig som kund att så att säga få gehör för mina krav. Jag tycker alltsåatt det är en rimlig reflexion. Jag tycker väl inte riktigt att konkurrenseni dag är så dålig, men det är klart, fortsätter den här konsolideringeni så finns det naturligtvis sådana risker.Det jag filosofiskt själv har reflekterat över lite vad gäller den stabilastyrkan i banksystemet är frågan: Börjar de få för mycket pengar? När detgår väldigt bra för någon så brukar det ju alltid filosofiskt finnas enrisk för att pengarna bränner i fickorna. Finansiella kriser har alltidvarit en funktion av att någon har haft det lite för bra och blivit liteför riskbenägen och vårdslös. Finns det sådana signaler i skyn? Det ärsådana saker som jag, som är i misstänksamhetsbranschen, tenderar attfundera på. Vi har inte sett det ännu, men det är sådant som det finnsanledning att bevaka nogsamt.Lars : Det är roligt att höra dig ställa den här frågan. Jag minnsnär jag satt i en bankledning och när finansministerndå med kraft sade till oss: Ni kan inte ha så låga kreditförluster som nihar i bankerna. Det är inte samhällsekonomiskt rimligt.Det här var , och då hade bankerna nästan ingaförluster alls. De skulle inte ha synts på det här diagrammet. Då troddebankerna att de var starkt konkurrensutsatta, men det var ju inte så. Iefterskott vet vi att det då var ett oligopol, stött av regleringssamhället,som verkligen såg till att konkurrensen inte fungerade. fungerarkonkurrensen mycket bättre, som säger.En sak som är intressant i svenskt banksystem är denna: Det har alltidvarit så att antingen har man fått kredit eller också har man inte fåttdet. Det har inte varit fråga om att räntan skulle variera med risken.Det är klart att man kan tänka sig att om man lånar och risken är litehögre så ska man också betala lite mer ränta, och har man väldigt godasäkerheter så ska man ha en lite lägre ränta. Så har det inte varit. Härtror jag en utveckling mot större differentiering i utlåningsräntornavore bra.Totalt sett har vi inget intryck av att utbudet av bankkrediterhålls tillbaka, det vill säga att det finns en större efterfrågan frånsmåföretag till exempel än vad bankerna kan tillfredsställa. Tvärtom harju bankerna känt att efterfrågan har vikt eller i alla fall planat utunder senare år.Bo Bernhardsson (): Jag måste tolka svaret så att trots den indikationsom finns när man gör en internationell jämförelse så menar ni attkonkurrenssituationen är god och att det inte behöver vidtas några åtgärder.Mikael (): har ju givit en väldigt positiv och ljusbild av läget, såvitt jag förstår huvudsakligen grundad i en ljuskonjunkturbedömning där hushållens konsumtion fortsätter att driva konjunkturen.Någon sorts huvudfråga blir ju då förstås om verkligheten är riktigt såljus som riksbanksrapporten ger vid handen. Vi har vidden av den förtroendekrissom kan följa i spåren av livbolagen och gårdagens ganska dystrasysselsättningsprognos, särskilt för de traditionella tillväxtområdena i landet.På ett helt annat plan, mer globalt, ser vi hur terrordåden runtom ivärlden fortsätter. Vi har problemen med stabilitetspakten och vad detmöjligen kan leda till vad gäller oro kring eurokurs och europeisk ränta.Vad kan man då säga om riksbanksrap-porten? Vad kan man säga om gradenav säkerhet i den här ljusa bilden? Vad skulle kunna vara den enskiltviktigaste faktorn som skulle kunna förhindra att det blir så som Riksbankentror?Min andra fråga har att göra med hushållssektorn, där det också ges enganska ljus bild. Hushållens skuldsättningsgrad är väldigt hög - den ärlika hög som före krisen - men detta är inget problemdärför att räntekvoten inte ökar. är det så att hushållen nu iallt större utsträckning väljer rörliga räntor, och bostadskapitalet vägerallt tyngre i hushållens förmögenheter eftersom man har förlorat mycketpå sina aktieinnehav. Då är frågan: Finns det ändå inte vissa riskerlångsiktigt här?Man kan inte, åtminstone inte i teorin, utesluta att regeringen skullekunna göra någonting åt bostadsbyggandet. Vi har en känslighet i värderingenav stora delar av bostadskapitalet i tillväxtregionerna som hänger sammanmed hyreslagstiftningen och förändringar i hur prissättningen sker inomhela hyressektorn. Vi har återigen problemen med arbetsmarknadens utveckling,som ju är särskilt påtagliga just i tillväxtregionerna.Jag skulle gärna vilja att ni kunde kommentera något mer kring de riskersom kan finnas kring hushållssektorns inverkan på den finansiellastabiliteten.Lars : Det är väl riktigt att vår bild av stabiliteten är mer positivän den var . Men vi försöker nyansera den på ett par punkter, ochdet är precis de punkter du tar upp. Vi säger: Är det någonting som skullekunna bryta den positiva trenden och göra bankerna mer sårbara igen så ärdet just om konjunkturutvecklingen viker. Här lägger vi inte till någontingextra i stabilitetsrapporten som vi inte sagt i inflationsrapporten.Särskilt hushållen är viktiga. Om hushållens inkomster skulle falla ellerom räntan stiga, vad händer då?Nu tror vi inte att det här sker . Stiger räntorna så beror detpå att konjunkturen håller på att förbättras, och då får i allmänhet ocksåhushållen bättre ekonomi och klarar situationen. När vi räknar påränteeffekten är det faktiskt så att ett par procentenheter upp på räntanklarar hushållen utan att det blir några större effekter på konsumtionen,och framför allt inte på stabiliteten i banksystemet.Men som jag sade: Hushållssektorn följer vi noga, för situationen är ny.Det är nytt i och det är nytt i världen i övrigt att vi har enså pass hög skuldsättning i hushållen och en så låg räntekvot. Så vi vetinte vad som händer och hur hushållen uppför sig om osäkerheten skulleöka och räntorna skulle gå upp. Det är av stor betydelse, både när detgäller penningpolitiken och när det gäller den finansiella stabiliteten.Ingrid : Jag håller med . Det var lite grann det jag försöktesäga tidigare: Konsumentdimensionen är relativt ny. Det är ett paradigmskiftesom har skett. Vi vet inte vilka effekterna är. Det är inte heller säkertatt de blir direkta. Det vi ser nu är till exempel att man kanske inte ärlika aktiv nysparare i vissa försäkringsprodukter, men tjänstepensionernatuggar ju på. Vi ser, som du var inne på, kanske andra aspekter avförtroendedebatten. Påverkan på lönerörelsen till exempel: Hur påverkar dentypen av spänningar i samhället sedan i sin tur tillväxten och i sin turdet finansiella systemet? Jag får nog sälla mig till och säga att viinte vet, men nog är det någonting som det finns all anledning att bevakaytterst nogsamt, för det är nytt, och kommer effekterna avdet att utkristallisera sig.Den andra reflexionen jag gör utifrån din kommentar är att det finns enannan omvärldsfaktor som man inte får glömma: Det går ju så oerhört fortnumera i det finansiella systemet. Det har alltid gått ganska fort, mennu går det med en enorm fart. Det gör att även om vi inte ser någradramatiska situationer vid horisonten, så vet vi om, om vi går tillbakabara , den enorma kraft som plötsligt gjorde att stora svenskaföretag som ABB och helt plötsligt - jag ska inte säga ,men det gick banne mig väldigt fort! - gick från att vara oerhört starkatill att vara så svaga att till och med en av deras ordförande sade: Detvar nära!Den här snabbheten i utvecklingen är ju någonting som man måste bevaka.Man kan väl säga att det är den analysen man kan göra i det svenskabanksystemet. Den största risken de själva ser är ju att det plötsligt händernågonting väldigt stort väldigt fort. Så takten i förändringen är någontingatt tänka på.Christer (): Den finansiella marknaden är ju till väldigt stordel en förtroendebransch, som vi har hört, och just nu är vi inne i entid av förtroendetörn eller förtroendekris, beroende på hur man definierardet. Ni har båda varit inne på att detta kan ge effekter för hushållenssparandemönster. Jag tror att det var som sade att vi måstebli bättre på att titta runt hörnet och se vad som är på gång. Jag skullevilja be er fundera lite på hur ni tror att det ser ut runt hörnet. Dettaär ju rätt så avgörande för den finansiella marknadens effektivitet ochdärmed också för den potentiella tillväxten i . Jag skulle viljahöra några funderingar kring detta. Kan möjligen utvecklingen i varavägledande? har ju kommit något längre, om man pratar om förtroendekriser.Min andra fråga handlar mer direkt om livbolag. Också där finns en avvägningmellan konsumentintresse och effektivitet. Någon sade att en bombmatta avregleringar var på väg i samband med att man öppnar den europeiska marknaden.Kan det tänkas att en följd av den förtroendekris vi är inne i nu är attvi på det nationella planet får nya krav på regler, till exempel när detgäller Allanregeln, nivån på den kollektiva konsolideringen i livbolagen,flytträtt och liknande frågor, eller är detta sådana områden som bolagenoch marknaden måste klara själva?Lars : Allanregeln må jag låta kommentera. När det gällerlivförsäkringslagen tror jag personligen att roten till det onda finns iden ömsesidiga konstruktionen, som länge omhuldats därför att den inneburitjust att alla vinster förts tillbaka till försäkringstagarna. Men vi vetju att de här bolagen i stor utsträckning har varit knutna tillsakförsäkringsbolag eller banker, och därför har det legat nära till hands fördessa bolag att ta bra betalt för olika tjänster, till exempel försäljningoch kapitalförvaltning.