bet · GR01FiU20 · 2004-01-01 00:00:00 — Ska rehabiliteringen bli verkningsfull måste den dessutom sättas in på ett tidigt stadium, enligt vissa bedömningar senast den åttonde veckan efter insjuknandet. Dessa och andra liknande omständigheter talar för att det inte är självklart att varje rehabiliteringsinsats leder till ett positivt utbyte. Tvärtom kan utbytet bli mer begränsat, i synnerhet inledningsvis. Det finns helt enkelt inga storskaliga försök som ger stöd för den ena eller den andra uppfattningen. Om motionärerna själva bedömer att en satsad krona på rehabilitering kan ge tillbaka kan man även fråga sig varför motionärerna inte föreslår betydligt större satsningar på rehabilitering. Enligt utskottets mening är det knappast rimligt att förvänta sig så stora möjliga besparingar genom en omfattande satsning på rehabilitering. Uteblir de positiva effekterna skulle det kunna påverka stabiliteten i statsfinanserna negativt. Av de skäl som här redovisats avvisar utskottet förslag till inriktning av budgetpolitiken. har långtgående förslag till skattesänkningar. Statsbudgeteffekten beräknas uppgå till ca 2005. Tyngdpunkten i skatteförslagen ligger helt på inkomstbeskattningen, där nuvarande grundavdrag ska ersättas av en skatterabatt på . Den motsvarar ett grundavdrag på ca . För förvärvsarbetande vill man dessutom införa en särskild skatterabatt. Den ska utgå på förvärvsinkomster upp till 96 000. I högre inkomstskick trappas skatterabatten ned. ersätts alla avdrag, t.ex. reseavdrag, avdrag för a-kasseavgifter m.m. med en skatterabatt motsvarande för alla. Skattesänkningarna finansieras till största delen genom besparingar på tre utgiftsområden. Det gäller först och främst utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner där nivån sänks med , främst till följd av regleringen med anledning av det slopade grundavdraget. På utgiftsområde 13 Arbetsmarknad sänks nivån med , och på utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp är nivåsänk Tillsammans minskar de takbegränsade utgifterna på dessa tre utgiftsområden med 2005. På utgiftsområde 13 Arbetsmarknad räknar alltså med att kunna minska utgifterna med . Det motsvarar av den ram som regeringen nu beräknar . Utskottet har varit starkt kritiskt till motsvarande nedskärningar som förespråkat. ser ingen anledning att vara mindre kritiskt. Motionärerna hävdar t.ex. att en nettolönemodell ska leda till att 100 000 personer som står utanför arbetsmarknaden i stället sysselsätts, vilket sparar samhället kostnader på . drar godtyckligt ned AMS verksamhet med . Att som gör på ett bräde kraftigt minska anslagen till och till förmån för ett mer decentraliserat arbetsmarknadspolitiskt system torde inte vara förenligt med ett rimligt arbetsgivaransvar, än mindre med en ansvarsfull arbetsmarknadspolitik. Vagt tal om en samordning av socialförsäkringssystem med sikte på en samordnad arbetslivsförsäkring med gemensam myndighetsstruktur ger på kort sikt inga omedelbara besparingar. vidlyftigt värderade besparingar på detta utgiftsområde är en viktig beståndsdel i finansieringen av de skattesänkningar partiet vill genomföra . I teorin går det kanske att minska medelstilldelningen i den drastiska omfattning som föreslår. Men skattesänkningarna skulle i så fall ske till priset av en kraftigt försvagad arbetsmarknadspolitik, vilket utskottet finner oacceptabelt. Utan besparingar kommer förslag att leda till att statsfinanserna undermineras, vilket utskottet anser vara lika oacceptabelt. föreslår differentierade ersättningsnivåer i sjukförsäkringen och i arbetslöshetsförsäkringen. Den som har försörjningsansvar för barn under 18 ska enligt förslaget ha en ersättningsnivå på , och den som inte har sådant ansvar ska få . Förslaget innebär inget annat än en kraftig försämring för stora grupper sjuka och arbetslösa. Utskottet avvisar förslaget. I vårpropositionen aviserar regeringen en sjuklönemodell som innebär att arbetsgivaren har ansvar för sjukpenningkostnaderna vid varje sjuktillfälle och sedan ansvar för av sjukpenningkostnaderna fr.o.m. dag 15. Motionärerna föreslår i stället en sjuklönemodell som uppges vara anpassad till mindre företag, där antalet sjukdagar är detsamma som antalet anställda, dock inte mer än 30. Förslaget innebär enligt motionärerna att små företag får betydligt lägre kostnader. Det uppges också leda till att småföretag som anställer en extra medarbetare tar mindre risker. Arbetsgivare skulle därför i högre utsträckning våga anställa personer som varit sjuka. Det är svårt att göra exakta jämförelser mellan regeringens och sjuklönemodeller eftersom kostnaderna för det enskilda företaget påverkas av sjukskrivningarnas sammansättning och längd. Utskottet anser ändå att förslag till sjuklönemodell har stora och uppenbara brister. företag med upp till 13 anställda blir arbetsgivarnas samlade sjukpenningansvar lägre med motionärernas modell än med regeringens. För företag med mer än 14 anställda blir kostnaderna i stället sannolikt högre. Dessa företag får med förslag ansvar i stället för 14, vilket för många företag skulle betyda en väsentligt ökad börda. förslag gynnar alltså företag med upp till 13 anställda men missgynnar företag med mer än 14 anställda. Vidare innebär den föreslagna modellen, tvärt emot vad motionärerna hävdar, att det uppstår höga marginalkostnader för att anställa. Om ett företag med t.ex. 10 medarbetare anställer ytterligare en, så får företaget sjukpenningansvar, dels för den sist anställda, dels för den elfte dagen för övriga 10 anställda. Sjukpenningansvaret ökar alltså med sammanlagt i detta exempel. För ett företag med 29 anställda som anställer en till, ökar sjuklöneansvaret med hela . förslag sänker således sjukpenningkostnaderna för företag med max 13 anställda men riskerar att höja dem i stället för företag med mer än 14 anställda. Förslaget innebär också att marginalkostnaden för att anställa riskerar att bli hög och att den dessutom stiger för varje nyanställning upp till 30 personer. Utskottet har för sin del svårt att se det rimliga i att företag med t.ex. 10 anställda ska gynnas på bekostnad av dem med t.ex. 20. Utskottet avvisar med det anförda förslag till inriktning av budgetpolitiken. Utskottet avvisar partiets förslag till skattepolitiska riktlinjer. Den socialdemokratiska regeringens budgetpolitik har resulterat i att de offentliga finanserna snabbt förbättrats. På mindre än har väldiga underskott vänts i stora överskott som snabbt minskat de skulder som det offentliga tidigare dragit på sig. genomförde regeringen ett omfattande konsolideringsprogram med vars hjälp balansen i den offentliga sektorn kunde återställas på ett fördelningspolitiskt godtagbart sätt. Balansen var återställd , och den gynnsamma utvecklingen har därefter fortsatt. Fastlagda utgiftstak har hållits, och uppställda saldomål har fram till konjunkturavmattningen 2002 överträffats med bred marginal. Den förda budgetpolitiken har resulterat i att har starka offentliga finanser. har också klarat den internationella konjunkturnedgången utan att dra på sig underskottsproblem. Vi skiljer oss i det avseendet från flertalet andra EU-länder för vilka de offentliga finanserna i några fall utvecklas på ett oroväckande sätt. Trots detta måste man enligt utskottets mening beakta att våra offentliga finanser är mycket konjunkturkänsliga. Ska man kunna bedriva en aktiv stabiliseringspolitik utan att underskotten blir för stora behövs säkerhetsmarginaler, dels gentemot överskottsmålet, dels mot utgiftstaket. Det är därför nödvändigt att budgetpolitiken utformas på ett sådant sätt att långsiktigt stabila offentliga finanser vidmakthålls. Utskottet anser att regeringens förslag till riktlinjer för budgetpolitiken innebär en fortsättning på den ansvarsfulla budgetpolitik som bedrivits sedan regeringsskiftet . Denna inriktning har enligt utskottets mening goda förutsättningar att främja fortsatt stabila offentliga finanser och utgöra en grund för hög tillväxt och full sysselsättning. Utskottet anser sammanfattningsvis att de förslag till alternativ inriktning av budgetpolitiken som redovisas av Moderata samlingspartiet, liberalerna, och bör avstyrkas. Dessa partier har långtgående krav på skattesänkningar, vilka i betydande utsträckning finansieras genom försämringar i grundläggande trygghetssystem och i flera fall med oprecist beräknade besparingar. Med oppositionspartiernas förslag riskerar välfärden att urholkas och statsfinanserna att åter snabbt försvagas. De gångna årens mödosamma arbete med att återskapa sunda statsfinanser skulle därmed riskera att gå om intet. Med hänvisning till vad utskottet framhållit tillstyrker utskottet regeringens och de båda samarbetspartiernas förslag till inriktning av budgetpolitiken som den kommer till uttryck i yrkande 2 i vårpropositionen. avstyrker utskottet motionerna Fi22 (m) yrkande 2 i denna del, Fi23 (fp) yrkandena 2 och 4, Fi24 (kd) yrkandena 5 och 7 samt Fi25 (c) yrkandena 2 och 4. Utskottets förslag i korthet Det pågår ett arbete inom med att utveckla principerna för statsbudgetens utformning. Utskottet anser inte att bör göra några uttalanden i frågan och avvisar motionärernas förslag att budgetprocessen och budgetlagen behöver reformeras och förtydligas. Därmed avstyrker utskottet motion Fi23 (fp) yrkande 5. Jämför reservationerna 8 (m) och 9 (fp, kd, c). liberalerna föreslår i sin partimotion Fi23 (fp) att bör göra ett tillkännagivande om en reformering av budgetprocessen och budgetlagen (yrkande 5). Motionärerna anser att det är bra att ha tydligt uppställda mål, som överskottsmålet och utgiftstaket. Men det räcker inte att sätta upp mål. För att den ekonomiska politiken ska vara trovärdig krävs också att målen efterlevs. Det är dock bara tack vare allehanda manipulationer och trolleritrick som regeringen undgått att överskrida taket. Förskjutningar av betalningar över årsskiften, tvärbromsningar på vissa områden, utgifter som gjorts om till inkomstminskningar och tvivelaktiga tekniska justeringar är några exempel. I praktiken, anser motionärerna, har utgiftstaken spruckit. Det är mycket möjligt att regeringen genom liknande operationer även framöver kan undvika att utgiftstaket i formell mening överskrids, men en sådan politik innebär att man inte uppnår den begränsning av utgiftsökningar som taken är till för att åstadkomma. Motionärerna vill behålla metoden att använda ett utgiftstak för staten, men anser att det måste återställas till vad som ursprungligen avsågs. Budgeteringsmarginalen måste återfå sin funktion att vara en reserv för oförutsedda förändringar som kan bero på t.ex. konjunkturen. Marginalen får inte tas i anspråk för reformer som ökar de offentliga utgifterna, så att det sedan saknas en marginal mot osäkerhet, anser motionärerna. Statens in- och utbetalningar säger inte allt om hur framtida välfärd och skattebördor påverkas. Det är också viktigt att se vilka åtaganden som lämnas till framtida skattebetalare. När t.ex. en sjukskriven slås ut från arbetsmarknaden får statskassan en skuld för förtidspension tills ålderspensionen tar över. Denna typ av skulduppbyggnad summerar över tiden till enorma belopp. Det behöver utvecklas metoder för att bedöma den framtida balansen i statsfinanserna och kostnaderna för olika långsiktiga åtaganden som staten tar på sig. Statsbudgeten bör dessutom upprättas efter när kostnader uppstår och inte när betalningarna genomförs. Motionärerna anser mot denna bakgrund att budgetlagen och budgetprocessen bör reformeras och förtydligas. Utskottet behandlade motionsförslag av snarlik innebörd (bet. 2003/04:FiU1). Utskottet vidhåller den uppfattning som man då framförde. Utskottet delar inte motionärernas uppfattning att budgetlagen behöver ses över avseende bruttoredovisning, tekniska justeringar och krediteringar av skattekontot. Budgetlagen har enligt utskottets uppfattning fungerat mycket väl sedan den trädde i kraft . Lagens tillämpning är något som formas successivt genom de beslut om budgeten som fattar. Regeringen har vid ett antal tillfällen använt sig av kreditering av skattekontot men varje gång tydligt redovisat detta för , som godkänt varje enskilt fall. Vid utfrågningen om budgetlagen och dess tillämpning framkom enligt utskottets uppfattning inte något som stöder motionärernas krav på att budgetlagen bör ses över. Vid samma tillfälle uttalade sig utskottet också om redovisningen till och medborgarna om statens ekonomiska ställning. Vad gäller förbättringar av redovisning till riksdag och medborgare om statens ekonomiska ställning vill utskottet framhålla att det löpande pågår arbete inom staten med att förbättra och förtydliga redovisningen. Regeringen lämnar skrivelsen Årsredovisning för staten till . Skrivelsen innehåller bl.a. en resultaträkning, en balansräkning och finansieringsanalys. Redovisningen utgår från vedertagna redovisnings- och värderingsprinciper och bygger i så hög grad som möjligt på bokföringsmässiga grunder. Redovisningsmetoderna har utvecklats successivt skrivelsen funnits, och denna utveckling fortgår. Regeringen arbetar även med förändringar av statsbudgetens redovisning i riktning mot ökade inslag av kostnadsmässighet. Regeringen avser att lämna en skrivelse till och rapportera om detta arbete. Det arbete som utskottet skrev om fortskrider. Regeringen kommer visserligen inte att lämna någon skrivelse till i frågan , men färdigställde en promemoria i departementsserien titulerad Nya principer för utformningen av statsbudgeten (Ds 2003:49). I promemorian föreslås att statsbudgeten i huvudsak ska baseras på bokföringsmässiga grunder och, med vissa undantag, omfatta all verksamhet vid myndigheter under regeringen och oavsett hur den är finansierad. Förslagen i promemorian är i linje med den inriktning av utvecklingsarbetet som regeringen tidigare beskrivit och som ställt sig bakom. Utskottet avstyrkte ett motionsyrkande om långsiktiga analyser av ekonomiska åtaganden inom främst socialförsäkringssystemen (2003/04: FiU28), med hänvisning till att sådana analyser redan görs. Huvudtemat i den senaste långtidsutredningen (SOU 2004:19) är just de offentliga välfärdssystemens långsiktiga finansiering. Det finns mot ovanstående bakgrund enligt utskottets mening inte någon anledning för att göra något uttalande i frågan. Beträffande budgeteringsmarginalen vill utskottet erinra om sina uttalanden (bet. 2003/04:FiU1). Utskottet skrev då att man ansåg att frågan om hur budgeteringsmarginalen bör utformas och hur stora marginaler som behövs för att möta olika typer av osäkerheter är ett område där nuvarande ordning inte fungerat tillfredsställande. Mot denna bakgrund framförde utskottet att man förväntade sig att regeringen ekonomiska vårproposition skulle redovisa de utlovade riktlinjerna för budgeteringsmarginalens storlek samt lämna de eventuella förslag som riktlinjerna föranleder. Utskottet kan nu konstatera att regeringen inte redovisar några sådana riktlinjer i den ekonomiska vårpropositionen. Utskottet förutsätter därför att detta sker i budgetpropositionen . Med det anförda avstyrker utskottet motion Fi23 (fp) yrkande 5. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Riktlinjer för den ekonomiska politiken - avsnitt 2, punkt 1 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 1 borde ha följande lydelse: godkänner de i reservation 1 föreslagna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och tillkännager detta för regeringen som sin mening. Därmed bifaller delvis motionerna 2003/04:Fi22 av m.fl. (m) yrkande 1, 2003/04:Fi23 av m.fl. (fp) yrkande 1, 2003/04:Fi24 av m.fl. (kd) yrkandena 1-4, 2003/04:Fi25 av m.fl. (c) yrkande 1 och avslår proposition 2003/04:100 yrkande 1 och motion 2003/04:Fi260 av (). Den viktigaste uppgiften för den ekonomiska politiken är att få fler i arbete, åstadkomma stabila statsfinanser och uppnå en högre långsiktig tillväxt. Om ska kunna möta de utmaningar som ligger framför oss med en förändrad befolkningssammansättning med färre i yrkesverksamma åldrar krävs nya grepp i den ekonomiska politiken. Ett problem som måste angripas är att så många som skulle kunna vara i arbete står utanför arbetsmarknaden. Genom frånvaro, förtidspensionering, arbetslöshet eller genom att de, som många invandrare, aldrig kommit in på arbetsmarknaden står drygt en miljon människor utanför arbetsmarknaden. Det räcker inte med att som regeringen förlita sig på den kommande konjunkturuppgången utan det krävs aktiva åtgärder för att varaktigt höja tillväxten. För att kunna möta de krav befolkningsutvecklingen ställer och för att ge invånarna en god privat och offentlig standard måste tillväxtpotentialen höjas. Detta kräver betydande omläggningar av politiken. För att få högre tillväxt måste både antalet individer som faktiskt är i arbete och antalet arbetade timmar öka. Vidare måste det arbete som utförs göras på bästa sätt - ineffektiva arbetsplatser är skadliga både för dem som arbetar där och för ekonomin. Vår privata och offentliga välfärd hänger samman med en vital privat sektor, med livskraftiga företag. Utan en växande privat företagssektor kan vi inte finansiera utbildning, vård, omsorg m.m. Det är bara privat verksamhet, privat sysselsättning och privata inkomster som kan vara skattebaser. Det är när den privata verksamheten sviktar som det offentliga får finansieringsproblem. Politiken måste leda till en förbättring av förutsättningarna för det privata företagandet, en vitalisering av det som är offentlig verksamhet och en genomgripande reform av socialförsäkringssystemen. Vi vill ge politiken en ny inriktning. Det gäller att förbättra förutsättningarna för företagande och arbete och för att det offentliga ska kunna svara för de viktiga åtaganden som görs. De offentliga systemen måste reformeras så att de ger den trygghet i utsatta lägen som är avsikten, men inte tränger ut annan viktig verksamhet. Att sjukpenning och förtidspensioner tillåtits växa ohämmat utan någon egentlig reaktion från regeringen är i sig ett politiskt och moraliskt haveri. Det är en tragedi för de människor som drabbats och som kommer allt längre bort från arbetsmarknaden. Genom att sjukförsäkringsutgifterna tränger undan andra utgifter kan andra viktiga åtaganden inte uppfyllas. Vi vill genomföra en ekonomisk politik som kan vända den utveckling som regeringen och dess stödpartier har tappat greppet om. Den europeiska unionen är vår viktigaste handelspartner. av vår export går till det utvidgade EU och inte mindre än tre fjärdedelar av importen kommer därifrån. Även i många andra avseenden är vårt beroende av EU starkt: transporter, resor, informella utbyten. Beslut i både företag och offentlig verksamhet är i hög grad beroende av vad som händer inom EU. har varit ett utrikeshandelsberoende land. Samarbetet med våra närmaste grannar, länderna inom EU, är därför naturligt. Den inre gemensamma marknaden är en av EU:s största landvinningar. Det är därför naturligt att EU nu går vidare med att tydligt vidga denna även till olika tjänster. Tjänster utgör av produktionen i EU-länderna. Potentialen är därmed stor att öka tillväxt och sysselsättning inom dessa områden som konsumenterna får tillgång till fler och bättre tjänster. Det föreslagna tjänstehandelsdirektivet syftar till att avskaffa ett antal onödiga hinder för internationellt utbyte också på tjänsteområdet. Det är inte minst små och medelstora företag som kommer att dra nytta av detta eftersom de kommer att kunna räkna med en mera rättssäker situation när de försöker exportera tjänster till andra EU-länder. Det är viktigt att konstatera att ett antal argument som anförts från Socialdemokraternas sida mot tjänstehandelsdirektivet saknar grund. Direktivet tvingar inte att införa regler som undergräver kollektivavtal eller konsumentskydd etc. Vi kommer att kunna värna vitala intressen. Tjänstehandelsdirektivet öppnar nya möjligheter för svenska konsumenter och företag, och vi är därför i allt väsentligt positiva till direktivets innehåll. EU-länderna behöver ett antal strukturella reformer som ökar den ekonomiska potentialen. bör positivt medverka i detta och har därutöver en mångfald skäl att vara aktiv i Europasamarbetet: motverkande av internationell brottslighet, miljöfrågor, säkerhet, demokratiutveckling m.m. Det är av stor vikt att är en aktiv part i EU-samarbetet, både för att ta till vara våra egna intressen och gynna EU:s långsiktiga tillväxt och utveckling. Socialdemokratiskt facit: missade tillväxtchanser och svikna löften Socialdemokraterna inledde sin nuvarande regeringsperiod med ett gott utgångsläge i form av bl.a. stärkt konkurrenskraft men trots detta har inkomstnivå inte förbättrats i jämförelse med andra länder. Socialdemokraterna och deras stödpartier lever inte upp till de mål de själva har satt upp vad gäller t.ex. Den socialdemokratiska regeringen har inte heller lyckats upprätthålla den förbättring av statsfinanserna som uppnåddes genom det arbete som påbörjades . Försämringen i statens finanser har dolts bakom överskotten i pensionssystemet. Regeringen underskattar det underliggande offentliga utgiftstrycket i de egna vallöftena. Statsbudgetens underliggande saldo väntas enligt regeringens egna uppgifter visa ett underskott på sammanlagt för . Statens budget kommer att ha underskott i rad. Detta är resultatet av en ansvarslös socialdemokratisk ekonomisk politik. Regeringen antar ett förbättrat offentligt sparande . Detta är inte trovärdigt, bl.a. med hänsyn till erfarenheterna . Regeringen har ingen väg tillbaka till balans i statsfinanserna. Reformer mer nödvändiga än någonsin De grundläggande offentliga uppgifterna är att svara för de genuint kollektiva varorna och tjänsterna som rättsväsende, försvar, grundforskning och infrastruktur. Det offentliga har också ansvar för att alla människor i vårt land får en god vård, omsorg och utbildning. Detta är verksamheter som har starka återverkningar på inkomst- och välfärdsutvecklingen. Det behöver långt ifrån alltid handla om utförande i offentlig regi; avgörande är den offentliga finansieringen. Det som skattebetalarna ska finansiera måste få en omfattning som skatterna kan finansiera uthålligt. Om de offentliga utgifternas omfattning bestäms av hur mycket som kan skattefinansieras i högkonjunktur är risken stor för svåra problem i lågkonjunkturen. Detta ser vi . Ett exempel är kostnaderna för sjukpenning och förtidspension som tillåtits växa över alla bräddar. Eftersom regeringen inte reagerat kommer dessa utgifter nu att tränga ut andra angelägna åtgärder utan att någon medveten prioritering gjorts. Skattesystemet måste bli tillväxtvänligt. Skattepolitiken ska prioritera sänkningar som gynnar tillväxten. Sänkta marginalskatter, generellt sänkt skatt på arbete, risktagande och kapitalbildning är nödvändigt. Riktpunkten bör vara att det svenska skattetrycket ska sänkas ned mot den nivå som gäller i jämförbara . Strukturpolitiken måste också ta itu med andra tillväxthinder. Det gäller behovet av avregleringar och förenklingar. Om den potentiella tillväxten ska kunna höjas påtagligt är omfattande förändringar nödvändiga. Det handlar både om att öka arbetsutbudet och att det arbete som utförs ska göras på bästa möjliga sätt. Högre tillväxt genom fler i arbete, ökad produktivitet och stabila institutioner Den ekonomiska politikens inriktning En starkare och uthållig ekonomisk tillväxt är helt nödvändig för att nå målet med en ökad välfärd för alla och för att klara utmaningen som en allt större andel äldre i befolkningen innebär. Den ekonomiska politiken ska därför inriktas på att skapa förutsättningar för en högre varaktig, ekonomiskt och ekologiskt hållbar tillväxt. Eftersom den ekonomiska tillväxten bestäms av det totala antalet arbetade timmar och produktivitetsutvecklingen i stort tar vår ekonomiska politik fasta på båda dessa behov.