bet · GR01KU20 · 2004-05-13 00:00:00 — Stora resurser har enligt promemorian på sinahåll avsatts för detta ändamål.I promemorian anförs att när det gäller att avgöravilket färdsätt som bör väljas i det enskilda falletbehöver en rad faktorer vägas in. Till en börjanmåste alltid säkerhetsaspekterna beaktas, vid behovefter samråd med eller på initiativ avSäkerhetspolisen. Det gäller enligt promemorian attminimera riskerna för statsrådens liv och hälsa.Vidare framhålls att med hänsyn till den hårdabelastningen på statsråden utgör också tidsfaktornett viktigt moment. Möten kan exempelvis varautsatta på sådana tider att användningen avreguljärt flyg skulle medföra avsevärd tidsförlust.Det kan också förhålla sig så att olika möten liggervarandra så nära i tiden att ett annat färdsätt änreguljärt flyg måste väljas. Därutöver påpekas attplanerade restider och resmål ofta måste ändras iett sent skede. Möten kommer också till stånd medkort varsel, vilket kan medföra att reguljärt flyginte är ett användbart transportmedel. Ett möteskulle helt enkelt inte kunna äga rum om det barafanns sådant flyg att tillgå.I promemorian anförs vidare att en betydelsefullfaktor är att statsrådet färdas på ett sådant sättatt han eller hon har möjlighet att utan alltförnedsatta krafter ta itu med de arbetsuppgifter somföranleder resan.Väsentligt är enligt promemorian även behovet avatt under resan kunna - ofta tillsammans medmedarbetare - så ostört som möjligt förbereda siginför kommande möten och annat, liksom att i övrigtbereda ärenden och sköta annat arbete.Därutöver framhålls att kostnadsaspekternaturligtvis också skall vägas in.Tidigare granskningUnder /98 påbörjadekonstitutionsutskottet en granskning avseende vissafrågor kring statsminister . Granskningen avslutades underriksmötet /99 (bet. 1998/99:KU25 s. 127-130). Igranskningen behandlades huruvida statsministerntagit ut rekreationsdagar i samband med vissatjänsteresor och i så fall om dessa rekreationsdagarmedfört ökade kostnader för det allmänna. Vidarebehandlades frågan om en fördyring för det allmännahade uppstått på grund av upphandlingen av en avresorna. Resorna hade delvis företagits medregeringsplanet 102. Den upphandlade resan hadeföretagits med ett särskilt chartrat plan, eftersomregeringsplanet då var på årlig service.Utskottets majoritet ansåg att granskningen inteutvisat att det allmänna hade fått bära ökadekostnader till följd av att statsministern tagit utrekreationsdagar i samband med vissa utrikestjänsteresor och första kvartalet1998. Granskningen hade enligt utskottet inte hellergett grund för antagande att en flygresa till ochfrån kunnat upphandlas på fördelaktigarevillkor än vad som skett. Utskottet ansåg detangeläget att en påbörjad översyn av praxis leddefram till så kostnadseffektiva regler som möjligt.Reglerna måste enligt utskottet givetvis utformasmed tanke på de viktiga uppgifter som enstatsminister och övriga statsråd har. Vad somförekommit i övrigt föranledde inget ytterligareuttalande av utskottet.I en reservation anfördes att utskottetsgranskning inte frambringat några starka skäl förRegeringskansliet att för statsministerns resa tillNew välja inhyrning av ett flygplan för enkostnad på mer än i stället förreguljärt flyg till en avsevärt lägre kostnad. Vadbeträffar återresan från efter besöket ochrekreationsdagarna där hade det enligt reservanteninte framkommit några säkerhetsskäl varför den inte,i likhet med ditresan, hade kunnat företas medreguljärflyg. Reservanten kunde inte finna annat änatt resorna utan påtagliga men hade kunnatgenomföras till klart lägre kostnader. I övrigtdelade reservanten utskottsmajoritetens bedömningnär det gällde den påbörjade översynen av praxis.Promemorior från StatsrådsberedningenI två skrivelser till harutskottet begärt svar på vissa frågor. Som svar hartill utskottet översänts två promemorior upprättadeinom Statsrådsberedningen samt den10 . I promemoriorna anförs bl.a. följande.Statsministern deltog i en konferens somarrangerades och bekostades av detsocialdemokratiska partiet. Vid konferensendiskuterades partiangelägenheter ochsamhällsutvecklingen i stort i och Europa.När statsministern skall företa resor görs enligtStatsrådsberedningen alltid en samlad prövning avvilket färdsätt som skall användas med hänsyn tillsäkerhet, möjlighet att snabbt återvända tillStockholm, tidsåtgång m.m. I detta fall var detframför allt säkerhetsskäl som låg bakom valet avstatsflyg som färdsätt. Statsrådsberedningen anförvidare att såväl konferensen som resorna bekostadesav partiet. Den betalning som Försvarsmakten tar utför flygningar med statsflyget bygger på enkostnadsnorm (ett visst belopp ) somomfattar också logi och uppehälle för besättningen iväntan på en återresa. I beloppet om , somframgår av Försvarsmaktens faktura av den 10 oktober2003, är kostnaderna för logi och uppehälle förbesättningen inräknade. Enligt Statsrådsberedningenhar det socialdemokratiska partiet betalat dettabelopp i sin helhet, dvs. även den del avanvändningen av statsflygplanet som hänför sig tillstatsministerns resa med planet.Statsrådsberedningen framhåller vidare attkostnaden, dagen för flygningen, destinationen ochvem beställaren var framgår av den faktura som finnsi bilaga till promemorian av den 10 februari 2001.Inför resan lämnades också uppgifter om attändamålet med den var en konferens och vilka sjupersoner som skulle följa med statsministern påflygningen med statsflygplanetTp 102. lämnade uppgifterna tillSäkerhetspolisen för vidare befordran tillFörsvarsmakten.Utskottets ställningstagandeGranskningen föranleder inget uttalande frånutskottets sida.5 Vissa uttalanden av statsrådGällande regler om myndigheterssjälvständighet, m.m.Enligt 11 kap. 2 § regeringsformen får ingenmyndighet, ej heller , bestämma, hurdomstol skall döma i det enskilda fallet eller hurdomstol i övrigt skall tillämpa rättsregel isärskilt fall.Enligt 11 kap. 7 § regeringsformen får ingenmyndighet, ej heller eller kommunsbeslutande organ, bestämma hur förvaltningsmyndigheti särskilt fall skall besluta i ärende som rörmyndighetsutövning mot enskild eller mot kommuneller som rör tillämpning av lag.Statliga myndigheter lyder enligt 11 kap. 6 §första stycket regeringsformen under regeringen iden mån de inte enligt regeringsformen eller annanlag lyder under . Detta innebär attmyndigheterna i princip är skyldiga att följa deföreskrifter av allmän natur och de direktiv försärskilda fall som regeringen meddelar. Vidareinnebär det att ett enskilt statsråd inte har någonbefälsrätt över myndigheterna (prop. 1973:90 s.397).Enligt 9 kap. 13 § får ingen myndighet bestämma hurRiksbanken skall besluta i frågor som rörpenningpolitik. Enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:1385)om riksbank får ledamöter av direktioneninte söka eller ta emot instruktioner när de fullgörpenningpolitiska uppgifter.Tidigare granskning avstatsrådsuttalandenKonstitutionsutskottet granskade vid 1991/92 årsriksmöte vissa uttalanden av statsråd. Utskottetbehandlade de då aktuella uttalandena frånprincipiella utgångspunkter och anförde bl.a.följande (bet.1991/92:KU30 s. 45).Självfallet har ett statsråd i likhet med allaandra medborgare rätt att göra uttalanden i olikasammanhang. Med hänsyn till ett statsrådsspeciella ställning i förening med detförhållandet att regeringsformen uppställt vissaregler för myndigheternas självständighet iförhållande till regeringen måste vissåterhållsamhet iakttas när det gäller uttalandensom rör myndighetsutövning mot enskild ellertillämpning av lag. Man bör således först ochfrämst kunna utgå från att ett uttalande gjorts ivederbörandes egenskap av statsråd. Vid dennabedömning bör enligt utskottet i viss mån vägasin om statsrådet är ansvarigt för den sakfrågauttalandet avser eller inte. Mot bakgrund avregeringens kollektiva ansvar kan dock dennaomständighet inte tillmätas avgörande betydelse.Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ettstatsråd i denna egenskap måste självfallet storbetydelse fästas vid statsrådets avsikt meduttalandet. Om denna avsikt är att påverkamyndighetsutövning mot enskild eller myndighetenstillämpning av lag kan uttalandet vara att se somett avsteg från reglerna i 11 kap. 7 §regeringsformen, vilket inte är godtagbart frånkonstitutionella utgångspunkter. Även om avsikteninte varit denna kan uttalandet ändå i vissasituationer framstå som stridande mot syftet medbestämmelserna i fråga, särskilt om den aktuellamyndigheten kan ha uppfattat sig som bunden avuttalandet.Ett statsråd torde således i allmänhet få räknamed att ett auktoritativt framförtställningstagande i en fråga som rörmyndighetsutövning mot enskild eller tillämpningav lag från vederbörande myndighets sida skullekunna uppfattas som direktiv. I princip ändras -som sagts - inte denna bedömning omuttalandet gäller en myndighet inom ett annatstatsråds ansvarsområde.Vid 1998/granskade utskottet återfrågan om uttalanden om statsråd och redovisadesamma uppfattning (bet. 1998/99:KU25 s. 114).Våren 2001 granskade utskottet bl.a. ett uttalandeav statsministern om barnbidragshöjningens genomslagpå socialbidragsnormen (bet. 2000/01:KU20). Utskottet framhöll vikten av att uttalandenoch uppmaningar av statsråd inte bör ske på ettsådant sätt att dessa, om de efterlevs, riskerar attleda till lagbrott.Våren 2002 (bet 2001/02:KU20) granskade utskottetbl.a. statsrådet offentliggörande avaktieförsäljning. Utskottet hänvisade till tidigarebedömningar och framhöll:Enligt utskottets mening är det av stor vikt attstatsråd deltar i den allmänna debatt som pågår isamhället. Det är också rimligt att statsrådanvänder de möjligheter som står till buds föratt nå ut till allmänheten. I sin statsrådsrolluttryckte statsrådet sin åsikt om ettföretags agerande och redovisade i detsammanhanget även sina aktiedispositioner, varavdet sistnämnda är en offentlig uppgift. Utskottetanser dock att statsråd bör inta en restriktivhållning när det gäller offentliggörande av egnaaktiedispositioner i syfte att uttrycka gillandeeller ogillande.I en reservation (m) anfördes att statsrådetutnyttjat sin officiella ställning på ett sättsom stred mot de hänsyn ett statsråd har att ta.Såväl karaktären av uttalandena som det faktumatt statsrådet i tjänsten utnyttjat sina privataaktiedispositioner ansåg reservanterna förtjänakritik.Vissa uttalanden av statsråd granskades också våren2003 (bet. 2002/03:KU30). Utskottet stod fast vidsina tidigare bedömningar. Utskottet hänvisadesåledes när det gäller f.d. statsrådet uttalande om statligt ägande till att ettstatsråd i likhet med andra medborgare har rätt attgöra uttalanden i olika sammanhang somviss försiktighet måste iakttas så att uttalandenainte kommer i konflikt med domstolars ochmyndigheters självständighet eller kan tolkas somuppmaning till lagbrott. I en reservation (m, fp, kdoch c) påpekades att uttalandet stod i strid med denlagstiftning som som statsråd hadeansvaret för. När det gällde granskningen av ettuttalande av statsrådet ombostadsplattformar hänvisade utskottet till behovetav försiktighet och framhöll att det är angelägetatt ett uttalande av ett enskild statsråd interiskerar att uppfattas som direktiv till enmyndighet, vilket skall meddelas av regeringenkollektivt i form av t.ex. förordningar ochregleringsbrev.Ett uttalande om räntepolitiken av finansministerBosse granskades våren 2000.Finansministern hade sagt att han utgick ifrån attRiksbanken inte höjde räntan så att det försvåradeen minskning av arbetslösheten. Vid utfrågning införkonstitutionsutskottet framhöll finansministern attuttalandet var ett inlägg i den allmänna debattenoch att han som ytterst ansvarig för den ekonomiskapolitiken tyckte att det var viktigt att väga insysselsättningsaspekten. Utskottet gjorde då bl.a.följande bedömning (bet. 1999/2000: KU20 s. 123).Liksom vid tidigare granskningar som rörtuttalanden av statsråd konstaterar utskottet somen utgångspunkt att statsråd i likhet med andramedborgare har rätt att göra uttalanden i olikasammanhang. Utskottet har dock ansett att vissasärskilda hänsyn kan behöva tas, bl.a. kanauktoritativa uttalanden av statsråd i enskildafall skapa risk för att den självständighet somenligt regeringsformen skall tillkomma domstolaroch förvaltningsmyndigheter äventyras.Regeringsformen innehåller numera en särskildbestämmelse som skall tillförsäkra ettliknande oberoende i fråga om bankens utövande avpenningpolitiken. Detta ger anledning förstatsråd att ta särskilda hänsyn även i fråga omuttalanden som berör detta ämne.Ärendet föranleder inte något ytterligareyttrande.5.1 Statsråds uttalanden angåendeden svenska räntenivånAnmälanI en anmälan, bilaga A5.1.1, har begärts granskningav statsminister uttalande itidningen angående den svenskaräntenivån och agerande i frågan.Enligt anmälan gör tidpunkten för uttalandet att detkan ifrågasättas om det inte var ett inlägg i EMU-debatten i avsikt att vinna kampanjen genom attförtala den egna valutan och dess administration.Statsråds uttalanden om räntenivån efter maj2003Riksbanken diskuterade i en rapportbl.a. en sänkning av den 3-procentiga räntan med 1 %vid ett EMU-inträde. Enligt uppgifter i DagensIndustri var spekulationerna intensiva om närRiksbanken skulle sänka räntan igen. Den 13 juni2003 framförde statsminister enligttidningsuppgifterna att reporänta bordesänkas till Europeiska nivå () ochstatsministern anförde: "1 till 1,5 procentstillväxt, kanske 2 om det går bra - den typen avtillväxt behöver verkligen ingen broms iräntesättning från . - Jag har väldigtsvårt att se att vi har en tillväxt i somskulle vara av ett sådant slag att det skullemotivera en högre ränta än i övriga . "Förre riksbankschefen kritiseradeenligt uppgifter i uttalandet ochangav att självständighet skadades avupprepade nålstick från statsmakten. RiksbankschefenLars Heikensten anförde: "Vi lyssnar på alla somkommer med synpunkter och värderar de argument dehar. Sen gör vi vårt jobb. Men jag håller med UrbanBäckström om att det är viktigt att regering ochriksdag skapar goda förutsättningar för Riksbankenatt verka. "återkom diskussionerna omräntenivån. beslutade Riksbankensdirektion att lämna reporäntan oförändrad på 2,75 %.Kristina var den enda ledamot som villesänka räntan (till ). I en artikel i hänvisades till att viceriksbankschefen hållit ett talföregående dag, som tolkades som stöd för oförändradränta och till att vice riksbankschefen gått ut och deklarerat att det fanns skälatt sänka den svenska styrräntan mot bakgrund avsvagare arbetsmarknad och en starkare krona. Iartikeln hänvisades också till att riksbankschefenLars Heikensten anfört att han hadesvårt att se att en sänkning var motiverad. Ävenutanför fanns det enligt artikeln tungaaktörer som hade invändningar mot Riksbankensräntebeslut och beskrivning av ekonomin.Konjunkturinstitutet menade att det fanns utrymmeför räntesänkningar ned till . AMS hade gjortklart att den ville ha en räntesänkning.Chefsekonomen hävdade att den svagautvecklingen på arbetsmarknaden gav utrymme för ensänkning. Dessutom hade statsministern markerat atthan inte delade riksbankschefens syn ochargumenterat för en räntesänkning. I en artikel iSydsvenska angavs attriksbankschefen ansåg att reporäntanlåg bra på men att statsministern nyligenuttryckt att han till skillnad från att det kunde vara motiverat med enräntesänkning. Statsministern var inte säker på atten konjunkturuppgång väntade runt hörnet.I en intervju för en artikel i den25 november uttalade statsministern bl.a. att " detvore trevligt om riksbankschefen någon gångdiskuterade möjligheten till sänkta räntor och intebara höjda".I anfördes attpåtryckningar på - eller vädjanden till - Riksbankenfrån statsministern, näringslivet och facket varitförgäves. direktion hade den 4 decemberlämnat räntan oförändrad. Majoriteten iRiksbanksdirektionen gjorde i likhet medsamarbetsorganisationen bedömningen att läget ivärldsekonomin förbättrats ,vilket långsamt även borde märkas i den svenskaekonomin. kritiserade Göteborgspostenstatsministerns uttalanden om räntesänkning medhänvisning till att de gjort det omöjligt för densjälvständiga att sänka räntan. Trots attdet kanske skulle ha varit det bästa för svenskekonomi med lägre ränta blev ledamöterenligt tidningen tvungna att låta den ligga kvar påtidigare nivå för att visa sig självständigagentemot en artikel i Göteborgspostenframhölls att två av de sex ledamöterna iriksbanksdirektionen, och , reserverat sig mot beslutet den 4 decemberatt hålla repräntan oförändrad. De båda ville sänkanreporäntan . Enligt tidningenkunde julhandeln bli avgörande.I en intervju medSveriges Radios ekoredaktion uttaladestatsministern: "Jag tycker inte att jag ser enutveckling i ekonomin som gör att vi inte skulletåla en lägre ränta." Han tillade att han "aldrigförstått vitsen med att ha för hög ränta".Statsministern hävdade att arbetslösheten var hög,inflationen låg och att det saknades tydliga teckenpå att konjunkturen var på väg att bli bättre. ifrågasatte om hade "en välavvägd räntepolitik". "Varför inte närma sig deneuropeiska nivån?" undrade statsministern.Enligt en artikel i den 13januari 2004 skärpte LO tonen. I ett öppet brev tillordförandena i finansutskottet respektiveriksbanksfullmäktige frågade LO om Riksbankenfullföljde sitt uppdrag. räntepolitik ären viktig faktor när LO:s medlemmar formulerar sinaavtalskrav och mot bakgrund av detta var det enligtLO:s chefsekonom angeläget att snarastmöjligt få klarhet i ovilja att sänkaräntan. En tolkning kunde enligt varaatt nya ledning inför marknaden villevisa sig kapabel att föra en stram penningpolitik.Enligt uppgifter från TT hadenäringsminister uttalat till TT attdet i det ekonomiska läget vore rimligt attRiksbanken sänkte räntan. "Vi har ett gynnsamt läge,så varför vänta?" Enligt TTspädde ministern därmed på de alltmer högljuddakraven på en räntesänkning vid . Den senaste tidens kritikmot hade enligt TT varit hård.Konjunkturinstitutet, , , ochflera ministrar krävde att styrräntan skulle sänkas.Leif specificerade krav på 0,5procentenheters sänkning ökade trycket än mer enligtTT.I en artikel i den 24 januari 2004anfördes att de starka protesterna mot Riksbankensräntepolitik av allt att döma hängde ihop med detallt kärvare läget på arbetsmarknaden. Konjunkturenhade utvecklats svagare än väntat och den öppnaarbetslösheten riskerade att fastna på över5 %. Läget var åter bekymmersamt. I artikelndiskuterades för- och nackdelar med en räntesänkningmen angavs också att betydelsen av en mindreräntesänkning inte skulle överdrivas. Dess inverkanpå konjunkturen var tämligen marginell.Riksbankens ställningEnligt 9 kap. 13 § regeringsformen är och en myndighet under riksdagen.Riksbanken har ansvaret för penningpolitiken. får bestämma hur skall beslutai frågor som rör penningpolitik.Riksbanken har elva fullmäktige som väljs avriksdagen. leds av en direktion som utsesav fullmäktige.Riksdagen prövar om ledamöterna i fullmäktige ochdirektionen skall beviljas ansvarsfrihet. Omriksdagen vägrar en fullmäktig ansvarsfrihet är handärmed skild från sitt uppdrag. Fullmäktige fårskilja en ledamot av direktionen från hansanställning endast om han inte längre uppfyller dekrav som ställs för att han skall kunna utföra sinauppgifter eller om han gjort sig skyl- dig tillallvarlig försummelse.Bestämmelser om val av fullmäktige och omRiksbankens ledning och verksamhet meddelas i lag.Enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:1385) om Sverigesriksbank får ledamöter av direktionen inte sökaeller ta emot instruktioner när de fullgörpenningpolitiska uppgifter. Denna paragraf iregeringsformen fick sin lydelse genom ändringar somingick i den förändring av ställning somgenomfördes med verkan från (prop. 1997/98:40, bet. 1997/98:KU15 och 1998/99:KU2, rskr. 1997/98:147 och1998/99:6).EG-fördraget och ECBS-stadgan innehåller - förutomkrav på kriterier för avsättande avcentralbankschefen - krav påcentralbankslagstiftningen i fråga om förbud förcentralbanken och medlemmar i dess beslutande organatt begära eller ta emot instruktioner frångemenskapsinstitutioner eller gemenskapsorgan, frånmedlemsstaternas regeringar eller från något annatorgan samt åtaganden från gemenskapsinstitutionerna,gemenskapsorganen och medlemsstaternas regeringaratt respektera denna princip och att inte sökapåverka medlemmarna av ECB:s eller de nationellacentralbankernas beslutande organ när de fullgörsina uppgifter.I propositionen till de nämnda ändringarna iregeringsformen och riks-bankslagen erinrades om attSveriges medlemskap i medfört att åtagitsig att stärka självständighet. Vidareerinrades om att penningpolitiken är en del av denekonomiska politiken. Penningpolitikens styrmedelbaseras på att kan kontrolleralikviditeten i banksystemet och därigenom hamöjlighet att fastställa de räntevillkor till vilkabankerna kan placera eller låna likvider över natt iRiksbanken, dvs. den s.k. räntekorridoren. Det medelsom löpande använder för att bedrivapenningpolitiken är en styrränta, reporäntan, som ärräntan på likviditet med en veckas löptid och somfastställs en gång per vecka.Målet för penningpolitiken angavs i propositionenvara att upprätthålla ett fast penningvärde. under borde enligtpropositionen därutöver, utan att åsidosättaprisstabilitetsmålet, stödja målen för den allmännaekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbartillväxt och hög sysselsättning.Såväl för ledamöter av fullmäktige som ledamöterav direktionen föreskrivs att vissa anställningaroch uppdrag är oförenliga med ledamotskapet. Den somär ledamot i direktionen får inte vara ledamot avriksdagen, statsråd, anställd i Regeringskanslieteller anställd centralt av ett politiskt parti, varaledamot eller suppleant i styrelsen för en bankeller annat företag som står underFinansinspektionens tillsyn eller inneha annananställning eller annat uppdrag som gör honom ellerhenne olämplig att vara direktionsledamot. Dentidigare bestämmelsen i riksbankslagen, somföreskrev att innan fattade beslut avstörre penningpolitisk vikt skulle samråd ske meddet statsråd som regeringen bestämde, ändradessamtidigt med de tidigare nämnda ändringarna. Nuföreskrivs att inför alla viktigapenningpolitiska beslut skall informera det statsrådsom regeringen bestämmer.Om det s.k. instruktionsförbudet i 3 kap. 2 §riksbankslagen framhölls iförarbetena (prop. 1997/98:40 s. 75 f.) att i den dågällande lagstiftningen om saknades ettsådant uttryckligt instruktionsförbud. Det ansågs ioch för sig kunna diskuteras om ett uttryckligtförbud i lag var nödvändigt. kundekonstateras att det enligt uttalanden i förarbetentill den gällande lagstiftningen syntes vara möjligtatt påverka kredit- och penningpolitik(prop. 1973:90 s. 354). För tydlighets skullbedömdes att ett uttryckligt instruktionsförbudborde införas. Det påpekades också att de formellamöjligheterna för regeringen att påverka Riksbankenvar begränsade, eftersom var en myndighetunder riksdagen.Vidare anfördes i propositionen att det på godagrunder kunde antas att EG-fördragets bestämmelse ominstruktionsförbud inte skulle tolkas så att detexkluderade en dialog om den ekonomiska politikenmellan regeringen, och ellermellan och andra externa organ ellerpersoner. I stället syftade bestämmelsen till att gede penningpolitiska beslutsfattarna en sådanintegritet att de självständigt och utanpåtryckningar utifrån kan fatta penningpolitiskabeslut.Instruktionsförbudet omfattar enligt propositionenalla penningpolitiska beslut. Det omfattarnaturligtvis beslut om styrränteförändringar menockså preciseringar av det i lag angivna målet förpenningpolitiken och det val av penningpolitiskstrategi som skall ske inom ramen för regeringensbeslut om växelkursregim. Det senare avserexempelvis valet mellan direkt inflationsmål ellerintermediärt mål (exempelvis penningmängdsstyrning)för penningpolitiken. Även Riksbankensbeslutanderätt om centralkurser och bandbredd harstor betydelse för möjlighet attuppfylla prisstabilitetsmålet och därmed förpenningpolitiken.