bet · GR01LU15 · 2004-02-17 00:00:00 — Vissa frågor rörande fastigheter SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet elva motionsyrkanden från allmännamotionstiden . Motionsyrkandena rör jordabalkens felregler, friköpav historiska arrenden, fastighetsmäklare m.m., bostadsarrende ochjordbruksarrende.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motionsyrkanden, i huvudsak medhänvisning till pågående och aviserat arbete.I betänkandet finns två reservationer och ett särskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Jordabalkens felreglerRiksdagen avslår motionerna 2003/04:L218 och 2003/04:L269.Reservation 1 (fp, v)2. Friköp av historiska arrendenRiksdagen avslår motion 2003/04:L238.3. Fastighetsmäklare m.m.Riksdagen avslår motionerna 2003/04:L202, 2003/04:L219, 2003/04:L250,2003/04:L282 yrkande 1 och 2003/04:L287.Reservation 2 (m, fp, kd, c)4. BostadsarrendeRiksdagen avslår motionerna 2003/04:L206 och 2003/04:L257.5. JordbruksarrendeRiksdagen avslår motion 2003/04:L306.Stockholm den 17 februari 2004På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (), (), (),Rezene Tesfazion (s), (), (s),(), (), (), HilleviEngström (m), () och ().Utskottets övervägandenJordabalkens felreglerUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motioner där det begärs en översyn av jordabalkensfelregler. Utskottet anser att någon sådan översyn inte är påkallad. Jämförreservation 1 (fp, v).BakgrundBestämmelser om säljarens och köparens rättigheter och förpliktelser vidköp av fast egendom finns i 4 kap. jordabalken. Av 19 § första stycketföljer att köparen har rätt att göra prisavdrag eller häva köpet omfastigheten inte stämmer överens med vad som följer av avtalet eller om denannars avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta vid köpet.Köparen har dessutom rätt till ersättning för skada, om felet eller förlustenberor på försummelse på säljarens sida eller om fastigheten vid köpetavvek från vad säljaren får anses ha utfäst.Som fel får enligt 19 § andra stycket inte åberopas en avvikelse somköparen borde ha upptäckt vid en sådan undersökning av fastigheten somvarit påkallad med hänsyn till fastighetens skick, den normala beskaffenhetenhos jämförliga fastigheter samt omständigheterna vid köpet.Med dolda fel brukar sammanfattningsvis avses sådana bristfälligheter ien fastighet som är av sådan karaktär att köparen enligt sakens naturinte haft anledning att räkna med dem och inte heller borde ha upptäcktdem vid en undersökning.Enligt 4 kap. 19 b § preskriberas köparens fordran på grund av fel ifastigheten efter det han tillträtt fastigheten om inte preskriptionenavbryts dessförinnan.MotionernaMarietta de () anför i motion L218 att fel i en fastighet,som inte är kända och beaktats i samband med en överlåtelse, kommer attpåverka den säljande eller köpande familjens ekonomi för lång tid framöver.Enligt motionären medför detta att det finns en ekonomisk otrygghet vidköp och försäljning av fastighet som alltfler upplever som besvärande. Imotionen framhålls att det är viktigt att både köparen och säljaren fårett så gott skydd som möjligt mot ekonomiska överraskningar. Motionärenanser att regeringen bör ta initiativ till en översyn av jordabalkensfelregler i syfte att skapa en bättre balans mellan köparens och säljarensförpliktelser i samband med en fastighetsöverlåtelse för att åstadkommatryggare köp och försäljningar. I motionen begärs ett tillkännagivandemed detta innehåll.Yilmaz Kerimo och (båda s) konstaterar i motion L269 atten säljare av en fastighet har ett juridiskt ansvar för s.k. doldafel. Begreppet dolda fel upplevs dessutom av många som oklart och följdenblir att det uppstår tvister mellan säljare och köpare. För att skapa entydligare och tryggare ansvarssituation vid fastighetsöverlåtelser ansermotionärerna att vissa oklarheter kring begreppet dolda fel bör redas ut.Bland annat bör tiden för säljarens juridiska ansvar kortas och man börse över möjligheten till införande av obligatorisk besiktning. Etttillkännagivande yrkas i enlighet härmed.Utskottets ställningstagandeEtt motionsyrkande liknande det nu aktuella i motion L218 har avstyrktsav utskottet i sitt av godkända betänkande 2002/03:LU13.Utskottet anförde bl.a. att enligt utskottets mening utgör nuvaranderegler en rimlig avvägning mellan säljarens och köparens intressen, ochutskottet kunde inte finna att någon översyn av jordabalkens felreglerkunde anses påkallad.Utskottet finner inte skäl att nu frångå sitt tidigare ställningstagandeoch föreslår därför att avslår motion L218.När det sedan gäller den frågeställning som tas upp i motion L269 medförnuvarande ordning, såvitt utskottet har sig bekant, inte några problem avden arten eller omfattningen att en översyn av reglerna kan anses påkallad.Mot denna bakgrund anser inte utskottet att det finns skäl att föreslånågon åtgärd med anledning av motion L269, varför den bör avslås.Friköp av historiska arrendenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion som rör friköp av historiska arrenden.Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför särskilt yttrande(v).BakgrundMed historiska arrenden brukar avses sådana arrenden som innehafts avmedlemmar i en och samma familj under flera generationer, och när det ärsannolikt att den helt övervägande delen av arrendestället inte sedan år1900 varaktigt brukats av fastighetens ägare. Någon i lag fastställddefinition av begreppet historiska arrenden finns inte.Jordägare till historiska arrenden är främst institutioner av publiktslag (staten, kyrkan, akademier) samt fideikommiss, avvecklade fideikommissoch vissa stiftelser. Någon heltäckande bild av antalet historiska arrendeni har visat sig svår att få fram. Under alla förhållanden rör detsig emellertid om ett begränsat antal.Frågan om införande av en friköpsrätt för innehavare av historiska arrendenhar av år varit aktuell i . Med anledning aven begäran från sida (bet. LU 1982/83:27, rskr. 266) tillkalladesår 1984 , vars huvudsakliga uppgift var att förutsättningslöstutreda frågan om införande av en friköpsrätt för innehavare av historiskaarrenden. I betänkandet (SOU 1986:52) Friköp vid historiskt arrendeavstyrkte utredningens majoritet införandet av en lag om friköpsrätt. Vidremissbehandlingen av betänkandet förklarade sig det övervägande antaletremissinstanser dela utredningsmajoritetens uppfattning att en lagstiftningom friköpsrätt inte borde införas.Frågan har därefter aktualiserats i vid ett flertal tillfällenmed anledning av motioner i ämnet. framhöll utskottet i sittav godkända betänkande 1989/90:LU6 att de krav på en friköpsrättvid historiska arrenden som framförts måste ses motbakgrund av att det saknades generella regler som gav en jordbruksarrendatorrätt till ersättning för de investeringar som gjorts på arrendestället.Utskottet ansåg - med hänvisning till bl.a. tidigare översyn av spörsmåletsom inte lett till lagstiftningsåtgärder - att frågan om ett lagregleratskydd för jordbruksarrendatorernas investeringar borde bli föremål för enförnyad utredning. Det fick enligt utskottet ankomma på regeringen attbestämma de närmare formerna för utredningsarbetets bedrivande samt attdärefter återkomma med ett lagförslag till . I frågan om friköpsrättvid historiska arrenden pekade utskottet på ett antal omständigheter somenligt utskottet utgjorde starka skäl för en sådan rätt och framhöll atten friköpsrätt vid historiska arrenden således borde införas. Det fickenligt utskottet ankomma på regeringen att utforma förslag till lagstiftningoch därefter återkomma till . Vad utskottet anfört om skydd förjordbruksarrendatorers investeringar och om friköpsrätt gav somsin mening regeringen till känna (rskr. 1989/90:39).Som en följd av beslut tillkallade regeringen årsArrendekommitté (Ju 1990:06) med uppgift att se över vissa regler iarrendelagstiftningen. Kommittén hade som huvuduppgift att utforma förslag tillregler som dels skyddar en jordbruksarrendators investeringar på arrendestället,dels ger arrendatorn vid historiskt arrende rätt att friköpa arrendestället.Arrendekommittén behandlade friköpsfrågan med förtur och föreslog ibetänkandet (SOU 1991:85) Historiska arrenden en särskild lag om friköpsrättvid historiska arrenden. Lagförslaget innebar att en arrendator till jordsom omfattas av begreppet historiskt arrende under vissa särskildaförutsättningar har rätt att lösa in den fasta egendom som omfattas avarrendet även om jordägaren motsätter sig det. Arrendatorn skulle när somhelst kunna påkalla s.k. friköp genom att väcka talan mot jordägaren vidfastighetsdomstol. Enligt förslaget skulle historiskt arrende ansesföreligga när det är sannolikt att den helt övervägande delen av ettarrendeställe inte varaktigt brukats av fastighetensägare. Friköpsrätten begränsades dock till att avse vissa jordbruksarrendenoch bostadsarrenden. Friköp skulle enligt förslaget få ske, om huvuddelenav arrendestället före den dag då talan om friköp väcktsinnehafts och stadigvarande bebotts av arrendatorn eller någon honomnärstående.I slutbetänkande (SOU 1992:109) Investeringar iarrendejordbruket och andra arrenderättsliga frågor lämnades förslag till bl.a. regler om skydd för jordbruksarrendatorers investeringar på arrendestället.Våren 1995 behandlade regeringens proposition 1994/95:155 ominvesteringar i arrendejordbruket m.m. I propositionen föreslogs, pågrundval av utredningsarbete, generella regler till skyddför jordbruksarrendatorers investeringar på arrendeställen. Riksdagenantog regeringens lagförslag och de nya reglerna trädde i kraft den 1juli 1995 (bet. 1994/95:LU26, rskr. 361).Frågan om rätt till friköp vid historiska arrenden togs också upp ipropositionen. Regeringen ansåg att någon sådan rätt inte borde införas,och något förslag till lagstiftning i ämnet lades sålunda inte fram. Tillgrund för regeringens ställningstagande låg slutsatsen att det i fråga omfriköp av historiskt arrende inte kunde anses föreligga ett sådant angelägetallmänt intresse att en lagstiftning om detta skulle vara förenlig medregeringsformens egendomsskydd.Regeringens ställningstagande föranledde ett antal motioner, vari begärdesatt en rätt till friköp vid historiska arrenden skulle införas. Utskottetdelade emellertid regeringens uppfattning att en lagstiftning om dettainte skulle vara förenlig med regeringsformens egendomsskydd och avstyrktede då aktuella motionerna. följde utskottet.Vid frågans behandling i och därefter med anledning av motionerhar utskottet i sina av godkända betänkanden inte funnit skälatt frångå tidigare ställningstagande att en lagstiftning på området intebör införas (se bet. 1996/97:LU10 och 1997/98:LU8).När frågan om införande av en friköpsrätt behandlades av våren1999 med anledning av motionsyrkanden erinrade utskottet om att det snartgått lagt fram sitt förslag tilllag om friköpsrätt vid historiska arrenden. Enligt utskottet fanns detbehov av en kartläggning av i vilken utsträckning frivilliga överenskommelserom friköp ägt rum och om det generellt sett alltjämt kan anses föreliggaintresse av lagstiftning om friköp av historiska arrenden. Om kartläggningenvisar att det föreligger behov av lagstiftning ansåg utskottet attlagstiftningsfrågan förutsättningslöst bör utredas på nytt. Detta gav riksdagenregeringen till känna (bet. 1998/99:LU12).Den av utskottet beställda kartläggningen redovisades i departementspromemorian(Ds 2003:11) Historiska arrenden - en kartläggning. I promemorian påvisasatt antalet historiska arrenden har minskat och sannolikt kommer attfortsätta att minska. Kartläggningen visar också att de problem som finnsvid historiska arrenden ofta kan förklaras av att det är fråga omgårdsarrenden. De tvister som förekommer hade således kunnat uppkomma även omarrendestället inte innehafts av samma släkt . I promemorianframhålls att de problem som identifierats synes förekomma väsentligenvid arrenden hos vissa större privata jordägare medan arrendatorer hoskyrka, stat och vid inte förespråkar någon friköpsrätt.I takt med att brukningsenheterna blir allt större anförs i promemorianatt det kan befaras att en friköpsrätt i många fall skulle bli ett slagi luften eftersom köpeskillingen skulle bli så hög att detskulle vara svårt för arrendatorn att utnyttja en friköpsrätt. I promemoriankonstateras att det endast är ett begränsat antal personer som ärintresserade av en möjlighet till friköp. Några nya skäl som talar för enfriköpsrätt har, enligt promemorian, inte framkommit under kartläggningen.MotionenI motion L238 anför och (båda s) att såvälsociala som medborgarrättsliga och politiska skäl starkt talar för införandeav en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. Motionärerna instämmerinte i den slutsats som dras i departementspromemorian (Ds 2003:11)Historiska arrenden - en kartläggning. Den omständigheten att de som drabbasär få till antalet minskar, enligt motionärernas uppfattning, inte denorättvisa som arrangemanget med historiska arrenden har skapat. Det finnsockså flera konkreta fall som visar att avsaknaden av en möjlighet attfriköpa ett historiskt arrende slår hårt mot enskilda individer. I motionenbegärs ett tillkännagivande om att en laglig rätt till friköp av historiskaarrenden bör införas.Utskottets ställningstagandeUtskottet erinrar om att frågan om införande av en friköpsrätt senastbehandlades av med anledning av ett motionsyrkande.Utskottet konstaterade därvid att den då presenteradedepartementspromemorian var föremål för remissbehandling och att det medhänvisningtill den pågående beredningen inte fanns skäl för att vidtanågon vidare åtgärd i frågan (bet. 2002/03:LU13).Enligt vad utskottet har erfarit är remissbehandlingen avdepartementspromemorianavslutad, och promemorian är nu föremål för beredning inom Regeringskansliet.Utskottet utgår från att pågående beredningsarbete bedrivs med erforderligskyndsamhet och föreslår att avslår motion L238.Fastighetsmäklare m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rör fastighetsmäklare m.m. Utskottethänvisar till ett aviserat utredningsarbete. Jämför reservation 2 (m, fp,kd, c).BakgrundI förevarande avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsspörsmål somgäller fastighetsmäklare och lagstiftningen rörande dessa. Som en allmänbakgrund kan upplysas följande.Den 1 oktober 1995 trädde en ny fastighetsmäklarlag (1995:400) i kraft.Lagen syftar i första hand till att förstärka skyddet för enskilda somanlitar fastighetsmäklare och är tvingande till förmån för konsumenter.Fastighetsmäklarlagen innehåller flera civilrättsliga regler som tar siktepå hur en mäklare skall utföra sina förmedlingsuppdrag. Lagen innehållerockså en näringsrättslig reglering i syfte att effektivisera registrerings-och tillsynsfunktionerna.Med fastighetsmäklare avses enligt fastighetsmäklarlagen fysiska personersom yrkesmässigt förmedlar fastigheter, delar av fastigheter, byggnaderpå annans mark, tomträtter, bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet,arrenderätter eller hyresrätter. Varje fastighetsmäklare skall vararegistrerad hos Fastighetsmäklarnämnden.En fastighetsmäklare får inte bedriva handel med fastigheter. Mäklarenfår inte heller ägna sig åt annan verksamhet som är ägnad att rubbaförtroendet för honom som mäklare.Hösten 1996 tog ställning till ett gränsdragningsproblemmellan fastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet. Nämnden intogdärvid ståndpunkten att en förmedling av juridiska personer som är ägareav fastighet eller förmedling av andelar i sådana personer inte är attbetrakta som fastighetsförmedling. Yrkesförmedling av andra rörelser därfastighet ingår bland tillgångarna är däremot enligt nämnden att betraktasom fastighetsförmedling (protokoll nr 12/96,fört vid sammanträde ).Våren 1998 behandlade utskottet en motion som kritiserade den ståndpunktsom tagit om gränsdragningen mellanfastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet (bet. 1997/98:LU15). Utskottetdelade därvid motionärernas uppfattning att det inte är rimligt att densom står i begrepp att överlåta ett företag, där en fastighet ingår iöverlåtelsen och som vill ha hjälp med förmedlingen, i vissa fall skallvara tvingad att utöver en företagsmäklare även anlita en fastighetsmäklareför förmedlingsuppdraget. Till detta kommer, anförde utskottet vidare,att det in i det sista kan vara en öppen fråga huruvida företaget slutligenkommer att överlåtas genom att ett bolag byter ägare eller överlåtelsensker genom en försäljning av bolagets s.k. inkråm. I det senare falletkrävs medverkan av en fastighetsmäklare, men inte i det förra. av en företagsöverlåtelse som inkluderar en fastighetavviker, framhöll utskottet vidare, i så många väsentliga hänseenden frånförmedlingen av en renodlad fastighetsöverlåtelse att det saknas skäl attupprätthålla en lagregel som i vissa fall innebär krav på en fastighetsmäklaresmedverkan vid en företagsöverlåtelse. Regeringen bör därför, anfördeutskottet, i lämpligt sammanhang återkomma till med förslag tilländring i fastighetsmäklarlagen i enlighet med det sagda. Vad utskottetsålunda anfört gav som sin mening regeringen till känna (rskr.1997/98:158).Då frågan åter behandlades av med anledning av enmotion (bet. 1999/2000:LU7) hade utskottet erfarit att den berörda fråganvar föremål för överväganden inom . Övervägandenaborde, i enlighet med vad förordade , leda fram tillatt regeringen i lämpligt sammanhang återkommer till med ettlagförslag. Något förnyat tillkännagivande härom från sidakunde emellertid, enligt utskottet, då inte anses erforderligt. Därmedavstyrkte utskottet bifall till motionen.Justitieministern har i ett skriftligt svar på enfråga uttalat att avsikten är att det aktuella spörsmålet skall tas uppantingen inom ramen för den utvärdering av fastighetsmäklarlagen somplaneras eller i något annat lämpligt sammanhang. Arbetet bör, enligt vadsom anges i frågesvaret, kunna sättas i gång (svar på fråga2001/02:270).När frågan behandlades av med anledning av en motionredovisade utskottet att något lagstiftningsarbete i frågan ännu inteinletts trots vad som tidigare utlovats i ett frågesvar från justitieministern.Enligt utskottets mening borde regeringen ta initiativ till ettsådant arbete och därefter återkomma med lagförslag till riksdagen.Utskottet förutsatte att så skulle ske utan något formellt tillkännagivandedärom från . Därmed avstyrkte utskottet bifall till den dåaktuella motionen (bet. 2001/02:LU15).I ett frågesvar uppgav justitieministern att ambitionengivetvis är att ta hand om tillkännagivande om en ändring ifastighetsmäklarlagen . Vidare uppgav han att någotarbete med frågan ännu inte kunnat sättas i gång och inte skulle kunnakomma att sättas i gång under pågående mandatperiod, eftersom det harvarit nödvändigt att prioritera andra angelägna frågor. Han kunde då inteange när frågan skulle kunna tas om hand (svar på fråga 2001/02:1078).Frågan behandlades senast av med anledning av någramotioner. Utskottet redovisade då att fastighetsmäklarnämndens tillsynöver fastighetsmäklare samt formen för nämndens organisation och finansieringbehandlats i betänkandet - effektivare tillsyn(SOU 1999:35) som remissbehandlats. Vidare redovisades att av regeringensskrivelse /03:75 Redogörelse för behandlingen av skrivelsertill regeringen framgick att en hearing skall hållas under den fortsattaberedningen av frågor om fastighetsmäklarlagen, att utvärderingsarbetetdärefter sannolikt kommer att överlämnas till en utredning samt att arbetetär inriktat på att direktiv skall kunna beslutas senast år 2004.Utskottet konstaterade att det nu gått riksdagenstillkännagivande angående en ändring i fastighetsmäklarlagen och utskottetbeklagade att något lagstiftningsarbete ännu inte inletts, särskilt motbakgrund av vad justitieministern uppgav i det tidigare redovisadefrågesvaret . Enligt utskottets mening var det hög tid att regeringenutan dröjsmål beslutar direktiv till den aviserade utredningen och utskottetförutsatte att så skulle komma att ske utan något formellt tillkännagivandefrån sida samt att motionsspörsmålen kommer att aktualiserasinom ramen för detta arbete. De då aktuella motionerna avstyrktes (bet.2002/03:LU13).I en interpellationsdebatt har justitieministernuppgett att arbetet är inriktat på att en utredning om fastighetsmäklarlagenskall kunna beslutas samt att det kommer att bli en mera allmänöversyn som tar upp flera frågor som rör lagen och inte bara den somriksdagens tillkännagivande avser (svar på interpellation2003/04:190).MotionernaI motion L202 av och (båda m) framförskritik mot att det gått ett tillkännagivandeangående en ändring i fastighetsmäklarlagen utan att något lagförslagpresenterats. Enligt motionärerna är det inte rimligt att en så förhållandevisenkel lagändring skall behöva dröja så . Motionärerna anser att ettlagstiftningsförslag bör vara tillhanda under innevarande år.I motionen begärs ett tillkännagivande med detta innehåll.Marietta de () begär i motion L219 att regeringen skallgöra en allmän översyn av fastighetsmäklarlagen och att översynen särskiltskall se över lagens bestämmelse om förtroenderubbande sidoverksamhet.Enligt motionärerna medför förbudet mot förtroenderubbande sidoverksamhetatt fastighetsmäklare hindras från att ge den typ av stöd och service sommånga kunder förväntar sig. Det har visat sig att denna bestämmelse bidrartill negativa effekter för kunderna.Nikos och (båda s) yrkar i motion L250 etttillkännagivande om behovet av att fastighetsmäklarlagen ses över.Enligt motionärerna bör en utredning bl.a. beakta att enbart meriteradeoch högskoleutbildade mäklare skall vara representerade iFastighetsmäklarnämndenoch att samtliga akademiker med utredarkompetens efter en fempoängskursi mäkleri skall bli berättigade att bli registrerade som fastighetsmäklare.Inger () begär i motion L282 ett tillkännagivande om ökatkonsumentskydd vid överlåtelser av pantsatt bostadsrätt genom att mäklarensansvar enligt fastighetsmäklarlagen förtydligas. Fastighetsmäklarlagenbör således, enligt motionärens uppfattning, ses över i syfte att gekonsumenterna ett bättre skydd (yrkande 1).I motion L287 av () anförs att stora förändringar har ägtrum sedan den nu gällande fastighetsmäklarlagen trädde i kraft. Blandannat har användningen av IT förändrat fastighetsmäklarnas arbete ochtjänstens innehåll. Mot denna bakgrund anser motionären att det behövergöras en översyn av fastighetsmäklarlagen. I motionen begärs etttillkännagivande med detta innehåll.Utskottets ställningstagandeAv vad som redovisats ovan framgår att det nu gått riksdagenstillkännagivande angående en ändring i fastighetsmäklarlagen utan attregeringen ens påbörjat något arbete i syfte att få till stånd de avriksdagen begärda lagändringarna. Enligt utskottets mening är en sådantidsutdräkt oacceptabel.Justitieministern har emellertid i en interpellationsdebatt uppgettatt arbetet är inriktat på att en utredning om fastighetsmäklarlagen skallkunna beslutas samt att det kommer att bli en mera allmänöversyn som tar upp flera frågor som rör lagen och inte bara den somriksdagens tillkännagivande avser. Mot denna bakgrund anserutskottet att något ytterligare tillkännagivande från sida medanledning av motion L202 knappast är meningsfullt, varför motionen böravslås. Enligt utskottets mening bör dock regeringen utan dröjsmål beslutaom direktiv till den aviserade utredningen.När det sedan gäller motionerna L219 och L282 yrkande 1 utgår utskottetfrån att motionsspörsmålen kommer att bli föremål för närmare övervägandeninom ramen för det aviserade utredningsarbetet och att de därför inte börföranleda någon vidare åtgärd. Motionerna L250 och L287 fåranses tillgodosedda genom justitieministerns löfte om en allmän översyn.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna L219,L250, L282 yrkande 1 och L287.BostadsarrendeUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med förslag till ändringar i reglernaom bostadsarrende. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden.BakgrundI förevarande avsnitt behandlar utskottet två motioner som gällerbostadsarrende.