bet · GR01JUU28 · 2004-05-27 00:00:00 — SammanfattningI detta betänkande behandlar utskottet regeringens proposition 2003/04:92Sveriges antagande av rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigterkännande på bötesstraff jämte två i ärendet väckta motioner.I propositionen föreslås att skall godkänna ett utkast tillrambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff.Enligt rambeslutet skall ett bötesstraff som har beslutats i en medlemsstatav antingen en domstol eller, under vissa förutsättningar, en annanmyndighet erkännas och verkställas i en annan medlemsstat utan att någotnytt beslut behöver fattas av den verkställande staten. Vidare föreslåsatt skall godkänna att i samband med antagandet avrambeslutet inte avger någon förklaring om att vissa typer av beslut omböter inte skall få verkställas i Sverige.Utskottet föreslår att bifaller regeringens förslag och avslårmotionerna.I ärendet finns två reservationer (m och fp) och ett särskilt yttrande(m).Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Godkännande av rambeslutetRiksdagen godkännera) det inom Europeiska unionen upprättade utkastettill rambeslut om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande påbötesstraff, ochb) att inte avger någon förklaring enligt artikel20, punkten 2, i rambeslutet.Därmed bifaller proposition 2003/04:92punkterna 1 och 2.2. Krav på dubbel straffbarhet för brott som berör tryck- ochyttrandefrihetm.m.Riksdagen avslår motion 2003/04:Ju19 yrkandena 2 och 3.Reservation 1 (fp)3. Följdlagstiftning i propositioner om rambeslutRiksdagen avslår motionerna 2003/04:Ju18 och 2003/04:Ju19 yrkande 1.Reservation 2 (m, fp)den 27 maj 2004På justitieutskottets vägnarJohan PehrsonFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (),(), (), (), BeatriceAsk (m), (), (), (),(), (), (), GöranNorlander (s), (), (), (),() och ().Redogörelse för ärendetÄrendet och dess beredningI tog , (ochNordirland) och initiativ till ett rambeslut om tillämpningen avprincipen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff (EGT C 278, 2.10.2001,s. En faktapromemoria har upprättats över utkastet till rambeslutet(2001/02:FPM 18). Initiativet baserades på de slutsatser som antog 1999 i som innebär att principen om ömsesidigterkännande av medlemsstaternas rättsliga avgöranden skall bli en hörnsteni det straffrättsliga samarbetet inom unionen.Vid ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor nåddesen principöverenskommelse om innehållet i rambeslutet. Överenskommelsenavser ett utkast till rambeslut som i väsentliga delar skiljer sig fråndet ursprungliga förslaget.Europaparlamentet yttrade sig över förslaget tillutkast till rambeslut (T5-0019/2002 slutlig, EGT C 271 E, 7.11.2002 s.423). I yttrandet godkände förslaget.Under förhandlingsarbetet har företrädare för Justitiedepartementetsammanträtt med justitieutskottet vid ett flertal tillfällen. Vidare harjustitieministern redogjort för förhandlingsarbetet och den svenskapositionen vid sammanträden i EU-nämnden.En promemoria om antagande av rambeslutet har remissbehandlats.En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig inomJustitiedepartementet (dnr 2003/9776/BIRS).Det bör noteras att utkastet till rambeslutet, efter att regeringenbeslutade propositionen, har omarbetats såväl språkligt som redaktionelltav EU:s s.k. juristlingvister och att artikel- och punktnumreringen därvidgenomgående har ändrats. Detta innebär att regeringens hänvisningar ipropositionen till olika artiklar och punkter i rambeslutet inte överensstämmermed den senaste versionen av rambeslutstexten. När utskottet i det följandehänvisar till olika artiklar i rambeslutet avses numreringen enligt densenaste versionen av rambeslutstexten. Denna text återfinns i bilaga2.Utkast till uttalanden i anslutning till rambeslutet återfinns i bilaga3. Dessa texter har ännu inte uppdaterats med anledning av juristlingvisternasgranskning av utkastet till rambeslut. De hänvisningar till olika artiklari rambeslutet som anges där avser därför den äldre versionen av rambeslutet,som intagits som bilaga till propositionen.Propositionens huvudsakliga innehållInom Europeiska unionen har ett utkast till rambeslut om tillämpning avprincipen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff utarbetats. I propositionenföreslås att utkastet till rambeslutet godkänns av . Utkastetinnehåller bestämmelser om verkställighet av bötesstraff. Enligt rambeslutetskall ett bötesstraff som har beslutats i en medlemsstat av antingen endomstol eller, under vissa förutsättningar, en annan myndighet erkännasoch verkställas i en annan medlemsstat utan att något nytt beslut behöverfattas av den staten. I vissa fall skall dock verkställigheten avbötesstraffen kunna vägras. Verkställigheten skall ske på samma sätt som förett inhemskt bötesstraff.Den tidpunkt då medlemsstaterna skall ha genomfört bestämmelserna irambeslutet är ännu inte bestämd. I propositionen redovisas vilken lagstiftningoch övrig reglering som rambeslutet kräver. Förslag till lagstiftningläggs dock inte fram i propositionen. Sådana förslag kommer enligt regeringenatt läggas fram vid ett senare tillfälle.Utskottets övervägandenGodkännande av rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännandepå bötesstraffRambeslutets innehållRambeslutet syftar till att reglera det rättsliga samarbetet för erkännandeoch verkställighet av bötesstraff mellan myndigheter när ett bötesstraffhar dömts ut i en medlemsstat (den utfärdande staten) och det finns ettbehov av att överföra verkställigheten till en annan medlemsstat (denverkställande staten).Enligt rambeslutet skall ett bötesstraff som har beslutats i en medlemsstatav en domstol eller, under vissa förutsättningar, en annan myndigheterkännas och verkställas i en annan medlemsstat utan att något nytt beslutbehöver fattas av den staten. Bestämmelserna skall kunna användas när denfysiska eller juridiska person mot vilken ett bötesstraff har utdömts harsin egendom, inkomst, hemvist eller, såvitt avser juridiska personer,sitt säte i en annan medlemsstat. Tanken är att fysiska eller juridiskapersoner inte skall kunna undkomma verkställighet av ettbötesstraff inom EU.I det följande redovisas några av de mer centrala bestämmelserna irambeslutet.I artikel 1 i rambeslutet upptas ett antal definitioner av betydelse bl.a. för tillämpligheten av rambeslutet. Bestämmelsen anger bl.a. att medbegreppet beslut avses ett slutgiltigt beslut om bötesstraff för en fysiskeller juridisk person, om beslutet fattas av en domstol i den utfärdandestaten med avseende på en brottslig gärning enligt lagen i den utfärdandestaten. Dessutom avses beslut som fattats av en annan myndighet än endomstol med avseende på en brottslig gärning enligt lagen i den utfärdandestaten. Detsamma gäller beslut av en sådan myndighet beträffande gärningarsom är straffbara som överträdelser mot lagbestämmelser (dvs. administrativaförseelser), förutsatt att den som ålagts böterna har haft möjlighet attfå fallet prövat inför en domstol med särskild behörighet i brottmål. Meddet sistnämnda avses utifrån svenska förhållanden att beslutet skall kunnaprövas i en domstol i ett straffrättsligt förfarande. Även beslut avdomstol beträffande sådana från myndighet överklagade beslut omfattas avrambeslutets tillämplighet.Med begreppet bötesstraff skall förstås en skyldighet att betala ettpenningbelopp som utdömts i ett beslut vid en fällande dom för en gärning.Vidare skall med begreppet bötesstraff även avses ersättning tillbrottsoffer i vissa fall, rättegångskostnader i sådana förfaranden som harlett fram till bötesbeslutet och ersättning till en allmän fond eller enstödorganisation för brottsoffer, vilken utdömts i samma beslut. I begreppetbötesstraff ingår inte beslut om förverkande av hjälpmedel eller vinningav brott eller sådana beslut som omfattas av den s.k. I-förordningenom domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar påprivaträttens område.I artikel 7 uppräknas ett antal vägransgrunder som en medlemsstat fåråberopa för att inte verkställa ett bötesstraff. Här kan bl.a. nämnasföljande. En vägransgrund tar sikte på brister i den enskildes möjligheteratt få beslutet rättssäkert prövat, såsom att den dömde vid skriftligtförfarande inte underrättats om sin rätt att bestrida ålagda böter. Vidarefår verkställighet vägras om den person beslutet avser har dömts för sammagärningar i den verkställande staten eller i någon annan medlemsstat ochbeslutet har verkställts där (principen om ne bis in idem). Den verkställandestaten får också vägra att verkställa bötesstraffet om det hänför sigtill en gärning som inte motsvaras av ett brott i den verkställande staten(dvs. ett krav på dubbel straffbarhet), under förutsättning att gärningeninte faller in under de brott som räknas upp i listan i artikel 5, punkten1. Den behöriga myndigheten i den verkställande staten får dessutom vägraatt verkställa ett bötesbeslut om verkställigheten är preskriberad enligtden verkställande statens lagstiftning. Verkställighet får också vägrasom beslutet avser gärningar som omfattas av den verkställande statensegen jurisdiktion. Verkställighet av utdömda bötesstraff får också vägrasom beloppet är lägre än motsvarande 70 euro.Artikel 7 är inte helt uttömmande i fråga om vilka möjligheter enverkställande stat har att avstå från att verkställa ett bötesstraff. Detframgår av artikel 3 att rambeslutet inte påverkar skyldigheten attrespektera de grundläggande rättigheterna och de grundläggande rättsligaprinciperna i artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen. I artikel 20,punkten 3, anges i anslutning till detta att varje medlemsstat får vägraatt erkänna och verkställa ett beslut om de redovisade uppgifterna i detintyg som skall bifogas beslutet ger vid handen att dessa grundlägganderättigheter och rättsliga principer kan ha kränkts. Vidare framgår avpunkt 6 i de inledande beaktandesatserna att rambeslutet inte hindrarmedlemsstaterna från att tillämpa sina konstitutionella bestämmelser omrättssäkerhet samt förenings-, yttrande- och tryckfrihet.Krav på dubbel straffbarhet för verkställighet får inte ställas upp omden utfärdande staten anser att gärningen motsvarar något av de brott somräknas upp i listan i artikel 5, punkten 1. Listan omfattar flera av debrott som regleras i och som kan resultera i antingen villkorligdom eller skyddstillsyn i förening med böter eller ett rent bötesstraff(t.ex. misshandel, olaga hot, stöld och andra tillgreppsbrott, bedrägerioch andra oredlighetsbrott samt förfalskningsbrott). Även brott ochbrottstyper inom den svenska specialstraffrätten omfattas, t.ex. narkotikabrott,miljöbrott, vissa brott enligt vapenlagen och utlänningslagen samt olikaöverträdelser av vägtrafikbestämmelser. Efter beslut av rådet skall listankunna utvidgas eller ändras.I artikel 20 punkt 2 anges att en medlemsstat av högst femår från ikraftträdandet av rambeslutet får begränsa tillämpningen avrambeslutet till att gälla endast bötesbeslut som har fattats av en domstol.Under samma tid får en medlemsstat också begränsa tillämpningen avseendeett bötesbeslut som gäller mot en juridisk person till att endast avsesådana brott för vilka en EU-rättsakt föreskriver ett ansvar för juridiskapersoner. En medlemsstat som vill utnyttja dessa möjligheter till begränsningav rambeslutets omfattning skall lämna en förklaring om detta till rådetsgeneralsekreterare i samband med att rambeslutet antas. Varje medlemsstatfår tillämpa motsvarande begränsningar gentemot den medlemsstat som harlämnat en sådan förklaring.Rambeslutet innehåller även ett antal förfaranderegler. I artikel 4föreskrivs att ett bötesbeslut skall översändas direkt till den behörigamyndigheten i den verkställande staten, jämte ett särskilt upprättat intyginnehållande olika obligatoriska uppgifter (en förlaga till intygetsutformning har intagits som bilaga till rambeslutet, se bilaga 2). Enligtartikel 6 skall den behöriga myndigheten i den verkställande staten erkännaett beslut om bötesstraff som översänts på det sätt som föreskrivs irambeslutet utan krav på ytterligare formaliteter och skyndsamt vidta allaåtgärder som krävs för att verkställa beslutet. Verkställigheten skallske på samma sätt som för ett inhemskt bötesstraff i den verkställandestaten. Här kan också nämnas att verkställighet endast får sökas i enmedlemsstat i taget (artikel 4, punkten 4). Det belopp som drivs in vidverkställigheten tillfaller den verkställande staten, om inte de berördastaterna kommer överens om något annat (artikel 13). Medlemsstaterna fårinte avkräva varandra ersättning för kostnader som kan ha uppstått vidtillämpning av rambeslutet, t.ex. i samband med verkställighet (artikel17).Utskottets ställningstagandeVid sitt möte i uttalade sitt stödför principen om ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas rättsligaavgöranden. Det rambeslut som behandlas i detta ärende utgår från denprincipen och bygger på ett förtroende mellan medlemsstaternas myndigheteroch deras rättssystem när det gäller verkställighet av varandras domaroch slutliga beslut.Den fria rörligheten inom EU medför en ökad rörlighet mellan medlemsstaterna.De nationella gränserna förhindrar en effektiv verkställighet avutdömda böter. De internationella överenskommelser som finns, med avseendepå verkställighet av böter, tillämpas i praktiken i mycket liten utsträckning,undantaget - för svenskt vidkommande - verkställighet mellan de nordiskaländerna.En bättre möjlighet att effektivt kunna driva in böter i en annan medlemsstatän den där bötesstraffet utdömts torde kunna bidra till en väsentligtförbättrad efterlevnad av regler på många områden. För svenskt vidkommandehandlar det kanske i första hand om mindre allvarlig vardagsbrottslighet,bl.a. trafikförseelser och viss förmögenhetsbrottslighet, men också inågon mån om allvarligare brott, bl.a. genom kombinationsstraff innefattandeböter. I andra medlemsstater förekommer bötesstraff, ensamt eller ikombination med andra påföljder, även för relativt allvarliga brott. Härtillkommer att personer som bor i respektive utanför det land där böter fören gärning dömts ut bör behandlas lika.Med det inom EU utarbetade rambeslutet skapas goda förutsättningar föratt på ett rättssäkert sätt överföra verkställigheten av bötesstraff mellanmedlemsstaterna. Utskottet anser att bör godkänna det utkasttill rambeslut som utarbetats inom EU.Förklaringar av med anledning av rambeslutetRegeringen har föreslagit att skall godkänna att inteavger någon förklaring enligt artikel 20, punkten 2, i rambeslutet. Dennapunkt ger, som framgått ovan, medlemsstaterna en möjlighet att under enövergångsperiod begränsa rambeslutets tillämplighet till endastdomstolsbeslutade böter (sådana beslut som avses i artikel 1, punkten a,underpunkterna i och iv) och, i fråga om juridiska personer, beslut som avserett beteende för vilket ett EU-instrument föreskriver tillämpning avprincipen om juridiska personers ansvar.Regeringen anför i propositionen (s. 36) att inte har något behovav att begränsa rambeslutets tillämpningsområde på det sätt som möjliggörsi rambeslutet, utan tvärtom har ett behov av att låta rambeslutet frånbörjan också omfatta beslut fattade av andra myndigheter än domstolar,för att på så sätt få svenska bötesstraff i form av strafföreläggande ochföreläggande av ordningsbot samt företagsbot verkställda utomlands. OmSverige skulle avge en sådan förklaring som artikel 20, punkten 2, germöjlighet till, är risken stor att de andra medlemsstaterna tillämparsamma begränsning gentemot . bör inte heller begränsa andramedlemsstaters möjligheter att få motsvarande beslut verkställda här. Devägransgrunder som finns i rambeslutet bör enligt regeringen vara fullttillräckliga för att vid behov kunna vägra verkställa ett bötesstraff iett enskilt fall.Utskottet instämmer i regeringens överväganden och föreslår att riksdagengodkänner att inte avger någon sådan förklaring.Upprätthållande av krav på dubbel straffbarhet när tryck- och yttrandefrihetenm.m. berörsI motion Ju19 (fp) anförs att vid implementeringen av rambeslutetbör upprätthålla kravet på dubbel straffbarhet för erkännande ochverkställighet av bötesstraff som berör tryck- och yttrandefrihet, inklusiveoffentlighet, sekretess, meddelarfrihet och meddelarskydd. Härigenom villmotionärerna undvika att svenska myndigheter tvingas verkställa bötesstraffför tryck- och yttrandefrihetsbrott som inte är straffbara enligt svenskrätt. I samma motion anförs att Justitiekanslern bör ges i uppgift attbevaka att framställningar om verkställighet av böter för sådana brottinte bifalls.Rambeslutet ger vissa möjligheter för den verkställande staten att ställakrav på dubbel straffbarhet. Ett sådant krav får dock inte ställas om denutfärdande staten bedömer att beslutet om bötesstraff grundas på en gärningsom motsvarar något av de brott som räknas upp i listan i artikel 5.Regeringen förutskickar i propositionen (s. 39) att det i lagstiftningsarbetetför genomförande av rambeslutet kan bli aktuellt att undanta ytterligarebrott, utöver de som framgår av listan i artikel 5, från kravet på dubbelstraffbarhet.I punkt 6 i beaktandesatserna till rambeslutet (den s.k. preambeln) angesatt rambeslutet inte hindrar en medlemsstat från att tillämpa sinakonstitutionella regler om prövning i laga ordning, föreningsfrihet, tryckfrihetoch yttrandefrihet i andra medier. I sammanhanget kan noteras att aviserat ett uttalande (nr 6) i anslutning till rambeslutetom att denna preambeltext bör utformas på så sätt att en medlemsstattillåts tillämpa sådana konstitutionella principer som inte är gemensammaenbart på sina egna förfaranden. Regeringen anför i propositionen (s. 11f) att kommissionens uttalande är en ensidig viljeyttring över hur denanser att en viss text skall tolkas och påverkar inte innehållet irambeslutet. Om kommissionen står fast vid sitt uttalande avser ,eventuellt tillsammans med andra medlemsstater, att i en förklaring angeatt aktuell preambeltext ger alla medlemsstater en möjlighet att tillämpasina konstitutionella bestämmelser om rättssäkerhet samt förenings-, tryck-och yttrandefrihet oberoende av om de är gemensamma för alla medlemsstatereller enbart nationella.Rörande frågan om vilken eller vilka myndigheter i som bör gesbehörighet att ta emot och verkställa framställningar enligt rambeslutetanför regeringen i propositionen (s. 37) att tanken med rambeslutet äratt det nationella vekställighetsförfarandet skall gälla även förverkställighet av ett utländskt bötesstraff. För svenskt vidkommande skullei sådana fall våra kronofogdemyndigheter vara de myndigheter som skullemotta det utländska bötesbeslutet, göra erforderliga bedömningar enligtrambeslutet och därefter verkställa bötesstraffet enligt de svenskabestämmelserna. Det kan dock vara lämpligt att vissa frågor, t.ex. om detskall vara möjligt att förvandla ett bötesstraff, i stället avgörs avandra myndigheter. Bedömningen av vilken eller vilka myndigheter som börvara behöriga enligt rambeslutet bör också göras mot bakgrund av deorganisatoriska förändringar som skett inom och somövervägs i fråga om kronofogdemyndigheterna. Regeringen anför att det idet kommande lagstiftningsarbetet närmare får övervägas vilken eller vilkamyndigheter som skall vara behöriga att fatta olika beslut och vidta deåtgärder som följer av genomförandet av rambeslutet.Utskottet håller med om att det finns mycket som talar för att verkställighetskall kunna vägras i de fall som motionärerna tar upp. Det kan ocksåkonstateras att punkt 6 i beaktandesatserna ger möjligheter till detta.Utskottet håller med regeringen om att bestämmelsen bör tolkas så att deaktuella konstitutionella bestämmelserna kan tillämpas oavsett om de ärgemensamma för alla medlemsstater eller inte. Frågan om hur denna möjlighetskall utnyttjas bör dock avgöras inom ramen för det fortsatta arbetet medatt genomföra rambeslutet. bör inte ta ställning till detta nu.Utskottet vill inte heller föregripa det kommande arbetet i fråga om vilkeneller vilka myndigheter som i bör vara behöriga att vidta olikaåtgärder enligt rambeslutet. Utskottet utgår dock från att det kommer attfinnas erforderlig kompetens hos aktuell myndighet.Motion Ju19 bör avslås av i nu behandlade delar.Godkännande av rambeslut utan åtföljande följdlagstiftning m.m.I motionerna Ju18 (m) och Ju19 (fp) anförs att propositioner om godkännandeav EU:s rambeslut inom det rättsliga området också bör innehålla förslagom svensk följdlagstiftning.Riksdagen har vid ett flertal tillfällen godkänt utkasttill rambeslut utan att följdlagstiftningen har presenterats(senast i bet. 2003/04:JuU9). När detta skedde första gången under riksmötet1999/2000 gjorde utskottet ett principiellt uttalande som gick ut på attdet inte kunde se något avgörande skäl mot att godta ett rambeslut vidett tillfälle och fatta beslut om lagstiftningen (bet. 1999/2000:JuU20 s. 5 f). Att avvakta med lagstiftningen borde enligtutskottet emellertid inte ske annat än när det var påkallat av de tidsramarsom gällde för EU:s antagande av rambeslutet.Den i praxis godtagna ordningen att kan godkänna ett rambeslutsom ännu inte föreligger i slutligt skick har sedermera kommit till klartuttryck genom en ändring i 10 kap. 2 § regeringsformen, som trädde i kraftden . Inte heller i detta sammanhang uttalades något kravpå att ett godkännande av ett utkast till rambeslut förutsätter att förslagpå följdlagstiftning läggs fram (bet. 2001/02:KU18 s. 26 f).Konstitutionsutskottet aviserade att det - inom ramen för sin allmännagranskning av regeringsärendenas handläggning enligt 12 kap. 1 §regeringsformen - skulle granska regeringens hantering när det gällerinhämtandetav godkännande enligt 10 kap. 2 § regeringsformen införregeringens deltagande i rambeslut och andra beslut på andra och tredjepelarens område inom EU (a. bet. s. 29). En sådan granskning genomfördesunder /03. uttalade då att traditionelltremissförfarande skall tillämpas vid beredningen av en proposition omgodkännande av rambeslut i samma utsträckning som vid lagstiftningsärenden(bet. 2002/03:KU10 s. 64). insåg att de tidsramarsom gäller för antagandet av en överenskommelse i ministerrådet kan medförasvårigheter för regeringen att tillämpa ett traditionellt remissförfarande.Emellertid ville understryka att underhandskontaktermed myndigheter kan ersätta remissbehandling av traditionellt slag endastdå detta är oundgängligen påkallat av de tidsramar som gäller för EU:santagande av en överenskommelse eller i andra undantagssituationer.I sammanhanget bör tilläggas att justitieutskottet redan förekonstitutionsutskottets granskning, inom ramen för sitt uppföljningsarbete, hadegjort en motsvarande granskning på utskottets område. Granskningen omfattadealla rambeslut och beslut om tillträde till olika internationellakonventioner /96 - 2001/02. Utskottet kunde efter enjämförelse med senare lagstiftningsärenden konstatera att regeringen ipropositioner om godkännande av rambeslut i allt väsentligt gjort en korrektbedömning av lagstiftningsbehovet.Regeringen anför i propositionen (s. 32 f) att genomförandet av rambeslutetkräver att en helt ny lag om förfarandet införs. En sådan ny lag kommerav förklarliga skäl att bli relativt omfattande och skall innefattabestämmelser som tar sikte på olika situationer från det att begäran görstill dess att resultatet av verkställigheten redovisas. Det är därförinte möjligt att föreslå någon sådan lagstiftning innan rambeslutet antas,vilket medlemsstaterna förväntar sig kunna ske /sommaren 2004.I arbetet med en ny lagstiftning kommer ingående analyser och övervägandenatt behöva göras, huvudsakligen av teknisk karaktär, och det torde tacirka innan ett fullgott beredningsunderlag finns tillgängligt. Omen ny lagstiftning skulle utarbetas innan rambeslutet antas skullegenomförandet av rambeslutet för samtliga medlemsstater försenas med , dvs. den tid det skulle ta innan har lagstiftningen påplats.Utskottet finner inte anledning att frångå sina tidigare uttalanden iprincipfrågan rörande behandling av propositioner om godkännandeav rambeslut.