bet · GR01LU23 · 2004-04-13 00:00:00 — Insolvensrättsliga frågor, m.m. SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet sju motionsyrkanden från den allmännamotionstiden på insolvensrättens område. Motionsyrkandena avserfrågor om skuldsanering, preskription, dröjsmålsränta, förmånsrätt,lönegaranti och herrelösa fastigheter. Därutöver behandlas två motionsyrkandenom skydd av skeppsvrak.Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden, ihuvudsak med hänvisning till tidigare ställningstaganden från riksdagenssida samt pågående arbete.I betänkandet finns tre reservationer.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. SkuldsaneringRiksdagen avslår motionerna 2003/04:L253 och 2003/04:L330.2. PreskriptionRiksdagen avslår motion 2003/04:L267.Reservation 1 (m, fp, kd)3. DröjsmålsräntaRiksdagen avslår motion 2003/04:L252.Reservation 2 (v)4. FörmånsrättRiksdagen avslår motion 2003/04:L345.5. LönegarantiRiksdagen avslår motion 2003/04:L301.6. Herrelösa fastigheterRiksdagen avslår motion 2003/04:L285.7. SkeppsvrakRiksdagen avslår motion 2003/04:Kr328 yrkandena 2 och 3.Reservation 3 (v)den 13 april 2004På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (), (), (),(), (), Rezene Tesfazion (s), MartinAndreasson (fp), (s), (), NiclasLindberg (s), () och ().Utskottets övervägandenSkuldsaneringUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om utökade möjligheter för näringsidkareatt kunna beviljas skuldsanering. Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden från sida. Vidare bör avslå en motionom s.k. skuldfrysning för intagna på fängelser.BakgrundGenom skuldsaneringslagen (1994:334) har det införts möjligheter förfysiska personer att under vissa förutsättningar helt eller delvis befriasfrån en övermäktig skuldbörda. Som allmänna villkor för skuldsaneringgäller, enligt 4 § skuldsaneringslagen, att gäldenären är på obestånd ochså skuldsatt att han eller hon inte kan antas ha förmåga att betala sinaskulder inom överskådlig tid. Vidare krävs att det vid en allmän bedömningframstår som skäligt att bevilja gäldenären skuldsanering. Vid dennaskälighetsbedömning skall särskilt beaktas skuldernas ålder, omständigheternavid deras tillkomst, de ansträngningar gäldenären har gjort för attfullgöra sina förpliktelser och att själv nå en uppgörelse med borgenärernasamt hur gäldenären har medverkat under handläggningen av skuldsaneringsärendet.Skuldsaneringsförfarandet innehåller tre steg. I det första steget, somi huvudsak lämnas utanför det lagreglerade området, skall gäldenären självförsöka träffa en uppgörelse med samtliga sina borgenärer. Gäldenärenskall därvid kunna få råd och anvisningar av kommunen. Om detta inte lyckas,skall gäldenären hos kronofogdemyndigheten i ett andra steg kunna ansökaom frivillig skuldsanering. Med sådan frivillig skuldsanering avses attgäldenären tillsammans med kronofogdemyndigheten upprättar ett förslagtill skuldsanering som godtas av samtliga borgenärer. Om någon borgenärmotsätter sig förslaget, skall kronofogdemyndigheten överlämna ärendettill allmän domstol som i ett tredje steg kan besluta om tvingandeskuldsanering.I viss begränsad utsträckning är det möjligt att bevilja fysiska personersom är näringsidkare skuldsanering. gällerbeträffande näringsidkare, utöver villkoren i 4 § skuldsaneringslagen,att skuldsanering får beviljas endast om det finns särskilda skäl medhänsyn till näringsverksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet.De näringsidkare som avses är de som driver rörelse som fysiska personeri eget namn och därför inte har privatekonomi och rörelseekonomi åtskilda,dvs. den grupp av näringsidkare vars verksamhet har en mycket blygsamomfattning och av praktiska och kostnadsmässiga skäl inte kan komma ifråga för företagsrekonstruktion (prop. 1995/96:5, bet. LU11, rskr. 279).I november 2002 tillkallade regeringen en särskild utredare med uppdragatt utvärdera och göra en översyn av skuldsaneringslagen (dir. 2002:139).Utvärderingen skall i första hand avse förfarandet i skuldsaneringsärenden.Med utgångspunkt i utvärderingen skall utredaren bedöma om det nuvarandesystemet för skuldsanering är ändamålsenligt utifrån lagens syften ellerom systemet bör ändras i grunden. Utredaren skall lämna förslag tillåtgärder som förbättrar det nuvarande systemet eller lämna förslag tillett nytt system för skuldsanering, om utvärderingen skulle visa att detfinns skäl för det. Utredaren skall också behandla andra frågor omskuldsanering än de som särskilt anges i direktiven, om det bedöms motiverat.Uppdraget skall redovisas (dir. 2003:131).MotionernaAnne-Marie () anför i motion L253 att enskilda näringsidkareskall kunna befrias från överskuldsättning som uppstått till följd avnäringsverksamhet utan att tvingas upphöra med verksamheten. Det är enligtmotionären viktigt i ett dynamiskt näringsliv att synen på misslyckandeändras så att den som misslyckats kan ges möjlighet att starta på nyttoch inte tyngas av överskuldsättning . I motionenbegärs ett tillkännagivande om att skuldsaneringslagen även skall omfattaaktiva näringsidkare.Motion L330 av () rör möjligheterna för intagna påfängelser att återvända till ett normalt liv efter ett avtjänat fängelsestraff.Enligt motionären bör de kunna få en avbetalningsplan alternativt enfrysning av skulden och på det sättet ges möjlighet till enordnad privatekonomi. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighethärmed.Utskottets ställningstagandeNär utskottet behandlade ett motionsyrkande motsvarande detsom nu framställs i motion L253 fann utskottet i sitt av godkändabetänkande /03:LU6 att det inte fanns skäl för att frångåde ställningstaganden som gjordes i fråga om skuldsanering förnäringsidkare. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan och föreslåratt avslår motion L253.Vad sedan gäller motion L330 vill utskottet peka på den möjlighet somfinns att genom skuldsanering få en ordnad ekonomi, och att därvid i förstahand försöka få till stånd en avbetalningsplan efter överenskommelse medborgenärerna. Att införa särskilda regler för personer som varit intagnapå fängelser bör, enligt utskottets mening, inte komma i fråga. Med detanförda anser utskottet att bör avslå motion L330.PreskriptionUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om införande av regler om definitivpreskription. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämförreservation 1 (m, fp, kd).BakgrundI 2 § preskriptionslagen (1981:130) anges att en fordran preskriberas tioår efter tillkomsten, om inte preskriptionen avbryts . Förfordran mot en konsument är dock preskriptionstiden som huvudregel tre år.Bestämmelser om preskriptionsavbrott finns i 5 § preskriptionslagen.Preskription avbryts om gäldenären utlovar betalning, betalar ränta elleramortering eller erkänner fordringen på något annat sätt gentemot borgenären.Preskriptionsavbrott kan också ske genom att borgenären lämnar ettskriftligt krav eller en skriftlig erinran om fordringen till gäldenäreneller vidtar rättsliga åtgärder gentemot denne. Ett preskriptionsavbrottfår till följd att en ny preskriptionstid börjar löpa.Bestämmelserna i preskriptionslagen gäller om inte något annat är särskiltföreskrivet. Det finns särskilda preskriptionsfrister i annan lagstiftning.Av 7 kap. 9 § följer exempelvis att preskriptionstidenför ett fastställt underhållsbidrag som huvudregel är . Ett annatexempel är skattefordringar som enligt 3 § lagen (1982:188) om preskriptionav skattefordringar m.m. normalt preskriberas efter utgången avdet kalenderår då fordringen förföll till betalning. Endast i vissasärskilt angivna situationer kan enligt 7 § nämnda lag preskriptionstidenför skattefordringar förlängas.MotionenJan Ertsborn (fp) pekar i motion L267 på det förhållandet att en fordringsägareenkelt kan avbryta preskriptionen och att ett sådant avbrytande kan skeflera gånger, vilket får till följd att preskription i realiteten aldriginträder. Även andra åtgärder leder lätt till preskriptionsavbrott. Imotionen anförs att ett alternativ till skuldsaneringsinstitutet, för atthjälpa människor ut ur skuldfällan, skulle vara ett system med definitivapreskriptionstider. Ett sådant system skulle ställa större krav på aktivitetfrån fordringsägarens sida och efter en bestämd tid, förslagsvis ,skulle definitiv preskription inträda. Motionären framhåller att ettinförande av definitiva preskriptionstider innehåller en mängd frågeställningaroch därför måste föregås av en noggrann utredning. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet härmed.Pågående arbeteI överlämnade , efter uppdrag av regeringen,promemorian Överskuldsättning - omfattning, orsaker och förslag tillåtgärder (PM 2003:4). Uppdraget till var att närmareanalysera orsakerna till uppkomsten av skuldfällor och att föreslå åtgärderför att begränsa problemen med överskuldsättning. I promemorian diskuterasolika orsaker till överskuldsättning och lämnas en rad olika förslag tillåtgärder på området. tar bl.a. upp frågan om tidsbegränsningav indrivningsbara fordringar. I det sammanhanget kommer Konsumentverketin på frågan om definitiv, eller absolut, preskription. Verket menar attdetta är en drastisk åtgärd, som dock sannolikt skulle påverka kreditgivningenoch kreditprövningen samt framför allt göra borgenärerna mer benägna attpå ett tidigare stadium nå överenskommelser med gäldenärerna när dessahar fått betalningsproblem. Det man vill uppnå med definitiv preskriptionskulle dock enligt även kunna uppnås genom att införa entidsgräns efter vilken staten inte längre bistår borgenärerna med attdriva in sina fordringar. Verket hänvisar till att ett sådant systemnyligen har införts i . Enligt verket skulle ett sådant systeminnebära ett mindre ingrepp i borgenärernas rätt att behålla sin fordranograverad, men skulle på samma sätt som definitiv preskription skapaincitament för - eller med andra ord utgöra ett påtryckningsmedel på -borgenärerna att tidigare komma fram till frivilliga överenskommelser medde skuldsatta.Konsumentverkets promemoria har remissbehandlats och bereds för närvarandeinom Regeringskansliet.Utskottets ställningstagandeEnligt utskottets mening bör resultatet av det nu pågående beredningsarbetetmed den nämnda promemorian avvaktas. Mot den bakgrunden anser utskottetatt bör avslå motion L267.DröjsmålsräntaUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om ändrad beräkning av dröjsmålsränta.Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämförreservation 2 (v).BakgrundI räntelagen (1975:635) finns bestämmelser om dröjsmålsränta som gällerom inte något annat är avtalat, utfäst eller särskilt föreskrivet.Dröjsmålsränta enligt 6 § räntelagen beräknas enligt en räntefot som motsvararden vid varje tid gällande referensräntan enligt 9 § samma lag med etttillägg av . Av 9 § räntelagen följer att referensräntanfastställs för varje kalenderhalvår genom särskilt beslut av Riksbanken.För närvarande är referensräntan, enligt tillkännagivande (2004:1) avuppgift om referensränta, och dröjsmålsräntanenligt 6 § räntelagen således 11,0 procent.Bestämmelserna om referensränta infördes efter förslag iproposition 2001/02:132 Direktivet om sena betalningar. Lagändringarnainnebar ett genomförande av direktivet (00/35/EG) om bekämpande av senabetalningar vid handelstransaktioner och medförde bl.a. att diskontotersattes av en referensränta.I propositionen gjorde regeringen bedömningen att den lagstadgadedröjsmålsräntan även fortsättningsvis skulle vara referensräntan med etttillägg av . Regeringen pekade på att räntenivån fördröjsmålsräntan enligt direktivet skall vara summan av referensräntan ochåtminstone , såvida inte annat har avtalats. Det kundeenligt regeringens mening övervägas om tillägget borde minskas till som direktivet föreskriver, särskilt i tider när räntelägeti övrigt är lågt. För att komma till rätta med problemet att tilläggetuppfattas som alltför högt - eller lågt - beroende på vilken nivåreferensräntan har skulle även tillägget behöva göras rörligt. Regeringenanförde att en sådan konstruktion inte är möjlig enligt direktivet, ivarje fall inte fullt ut. Vidare anförde regeringen att ett tillägg , i dåvarande läge, visserligen kunde tyckas vara tillräckligtsom kompensation och påtryckningsmedel, men att detta inte var skäl nogatt ändra en använd nivå på tillägget. Utskottet tillstyrkteregeringens lagförslag och följde utskottet (bet. 2001/02:LU30,rskr. 237).MotionenPer m.fl. (v) anser i motion L252 att dröjsmålsräntan enligt6 § räntelagen är alltför hög. Motionärerna hänvisar till vad somi lagstiftningsärenden har anförts om nivån pådröjsmålsräntan och att den ekonomiska utvecklingen har lett till attdröjsmålsräntan, bl.a. i förhållande till andra räntor, nu framstår som förhög. Motionärerna anser att skall begära att regeringen läggerfram lagförslag som anpassar dröjsmålsräntan till en nivå som överensstämmermed de intentioner som gällt enligt förarbetena till tidigare lagstiftning.Utskottets ställningstagandeUtskottet, som konstaterar att dröjsmålsräntan enligt ovan nämnda EG-direktivskall vara summan av referensräntan och , vidhållersitt ställningstagande . bör således avslå motionL252.FörmånsrättUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion som gäller effekterna av ändrade bestämmelserom förmånsrätt. Utskottet hänvisar till aviserat utvärderingsarbete.BakgrundDen ordning i vilken betalningsanspråk skall tillgodoses vid konkurs ochutmätning regleras i förmånsrättslagen (1970:979) och i utsökningsbalken.Utgångspunkten är att alla fordringar har samma rätt. I förmånsrättslagenfinns dock en uppräkning av de fordringar som har bättre rätt än andra,dvs. förmånsrätt, och vilken ordning som gäller mellan dessa s.k.prioriterade fordringar. I lagen görs skillnad mellan dels särskildaförmånsrättersom avser enbart viss egendom och som gäller både i konkurs och vidutmätning, dels allmänna förmånsrätter som avser all gäldenärens egendomoch som gäller enbart i konkurs.Vid sidan av konkurs finns enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktionett särskilt insolvensrättsligt förfarande inom vars ramar åtgärder kanvidtas för att rekonstruera sådana företag i kris som bedöms ha utsiktertill en fortsatt lönsam verksamhet. En sådan rekonstruktion kan innefattasåväl åtgärder som förbättrar rörelsens resultat som en uppgörelse medborgenärerna.Våren 2003 behandlade utskottet proposition 2002/03:49 Nya förmånsrättsreglermed förslag till ändringar i bl.a. förmånsrättslagen. Regeringen framhölli propositionen att förslagen om nya förmånsrättsregler utgör en grundläggandedel i ett långsiktigt och generellt arbete med en reformering av dencivilrättsliga lagstiftning som påverkar kreditgivning och insolvenshantering.Utskottet tillstyrkte i huvudsak regeringens förslag, och följdeutskottet (bet. LU17, rskr. Lagändringarna trädde, med vissaövergångsbestämmelser, i kraft den 1 januari 2004.MotionenKenth () pekar i motion L345 på de ändringar i förmånsrättslagensom trädde i kraft . Motionären anser att de nyaförmånsrättsreglerna för med sig nya riskmoment som ytterst kan drabba svenskföretagsamhet. Det gäller särskilt på landsbygden där säkerhetsmassanalltid har betraktats som vanskligare att värdera jämfört med vad somgäller i storstäderna. Motionären anser att statsmakterna måste höja sinberedskap inför vad som kan hända på det här området och begär etttillkännagivande om att man bör vidta nödvändiga åtgärder för att förebyggaett sannolikt kreditdränage på svensk landsbygd.Utskottets ställningstagandeInledningsvis vill utskottet erinra om att utskottet i ovan nämndalagstiftningsärende framhöll det angelägna i en grundlig utvärdering avreformens olika effekter. Utskottet underströk vikten av att den utvärderingsom regeringen aviserat i propositionen kommer till stånd omgående. I detsammanhanget anförde utskottet att det är särskilt angeläget att effekternaför små och medelstora företag kontinuerligt blir föremål för särskilduppmärksamhet och att även effekterna i olika delar av landet, särskilti glesbygdsområden, analyseras. Utskottet framhöll också det angelägna iatt regeringen förberedde ytterligare åtgärder för att underlätta mindreföretags kapitalförsörjning om konsekvensanalyserna skulle visa attförändringen av företagshypoteket haft negativa effekter i detta avseende.Mot bakgrund av de utfästelser som gjorts i propositionen förutsatteutskottet att utvärderingsarbetet skulle komma till stånd och ha den avutskottet angivna inriktningen utan något formellt tillkännagivande frånriksdagens sida.Därutöver kan nämnas att justitieminister i ett frågesvarden anförde bl.a. att reformen, som regeringen tidigareframhållit, skall bli föremål för en tidig utvärdering och att effekternapå företagens möjligheter till krediter skall utvärderas så snart sommöjligt. Särskilt skall situationen för mindre företag och glesbygdsföretagdå uppmärksammas (svar på fråga 2003/04:943).Utskottet har inte heller nu någon annan uppfattning än motionären närdet gäller vikten av att noga följa och utvärdera ändringarna iförmånsrättsreglerna. De uttalanden som utskottet gjorde är alltjämtgällande. Mot bakgrund av dessa uttalanden, och justitieministerns nyligenlämnade svar, är det enligt utskottets mening inte nu påkallat med någottillkännagivande från sida. Utskottet förutsätter, liksomtidigare, att frågorna följs upp och utvärderas möjligt.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion L345.LönegarantiUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om ändrade regler för betalning ur lönegarantin.Utskottet anser att det inte är påkallat med någon åtgärd från riksdagenssida.BakgrundLönegarantilagen (1992:497) syftar till att säkerställa att arbetstagareskall få betalning för sin lönefordran mot en arbetsgivare som försättsi konkurs. Sammanfattningsvis innebär lagen att staten garanterarprioriterade fordringar på lön och pension samt att staten övertar fordringarna- med motsvarande förmånsrätt - och inträder i konkursen som borgenär pårespektive löntagares plats. Det finns således en koppling mellanlönegarantisystemet och förmånsrättslagen.Av 7 § lönegarantilagen följer att betalning enligt garantin lämnas försådan fordran på lön eller annan ersättning som har förmånsrätt enligt12 § förmånsrättslagen. Enligt 12 § förmånsrättslagen gäller allmänförmånsrätt för en arbetstagares fordran på lön, eller annan ersättning pågrund av anställningen, som belöper före konkursbeslutet ochinom en månad därefter. Lönen får dock enligt huvudregeln inte ha intjänatstidigare än konkursansökningen gjordes. Om en lönefordransom har intjänats tidigare än före konkursansökningen harvarit föremål för tvist omfattas den under vissa förutsättningar också avförmånsrätt.MotionenInger () pekar i motion L301 på den tremånadersregel som gällerenligt 12 § förmånsrättslagen för ostridiga lönekrav. Regeln orsakar enligtmotionären problem för anställda i små företag där arbetstagarna arbetarnära arbetsgivaren och därmed ofta hamnar i en beroendeställning tilldenne. Vid en konkurs kan arbetstagarna ha ostridiga lönefordringar förlängre tid tillbaka än . I motionen begärs ett tillkännagivandeom behovet av att i det här avseendet se över skyddet för anställda imindre företag.Utskottets ställningstagandeUtskottet är inte berett att förorda en sådan utvidgning av lönegarantinsom föreslås i motionen. Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L301.Herrelösa fastigheterUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om s.k. herrelösa fastigheter. Utskottethänvisar till pågående beredningsarbete.BakgrundUnder en konkurs omhändertas tillgångarna för borgenärernas räkning avkonkursboet. Till konkursboet räknas i princip all egendom som tillhördegäldenären när konkursbeslutet meddelades eller som tillfaller gäldenärenunder konkursen och som är sådan att den kan utmätas. Konkursboets egendomskall säljas av förvaltaren så snart det lämpligen kan ske. Det förekommeratt konkursförvaltaren avstår från att omhänderta och realisera vissegendom för att undvika kostnader knutna till egendomen i fall då dessaöverstiger vad konkursboet kan tillgodogöra sig ur egendomen efter enförsäljning. Vidare kan det vara så att offentligrättsliga förpliktelserär knutna till innehavet av egendomen som gör att förvaltaren väljer attavstå från denna. Egendomen kommer då inte att ingå i konkursboet utanförblir under gäldenärens rådighet, såvida den inte skall tillfallapanthavare. För detta tillvägagångssätt brukar man använda begreppetabandonering. Exempel på egendom som kan bli föremål för abandonering ärsjunkna fartyg, nedskräpade lokaler, fastigheter med rivningsförelägganden,s.k. svartbyggen och fastigheter som kräver miljösanering.Inom svensk konkursrätt finns inte någon allmän reglering av abandonering.Enligt 3 kap. 9 § första stycket konkurslagen (1987:672) får emellertid,om det vid konkursutbrottet pågår en rättegång mellan gäldenären ochnågon annan om egendom som hör till konkursboet, boet överta gäldenärenstalan. Skulle konkursboet avstå från ett övertagande har gäldenären rättatt fortsätta vara part i rättegången. Konkursboet skall då anses hauppgivit den omtvistade egendomen till förmån för gäldenären, och egendomenanses inte tillhöra boet. Om konkursboet på detta sätt avstår från denomtvistade egendomen slipper boet ansvara för rättegångskostnaderna iprocessen.En diskussion har förts om de rättsliga förutsättningarna för konkursboetatt avstå egendom till konkursgäldenären, dvs. att abandonera egendomen(se bl.a. Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, 6:e uppl., s. 427 f. ochInsolvensrättsligt forum , s. 58, Iustus förlag). Därvidhar särskilt uppmärksammats konsekvenserna vid abandonering då konkursgäldenärenär en juridisk person och konkursen avslutats utan överskott. Ett aktiebolag,ett handelsbolag eller en ekonomisk förening, som är försatt i konkurs,är nämligen upplöst om konkursen avslutas utan överskott. Härigenom kommerden egendom som konkursboet avstått till förmån för gäldenären att saknaägare. Detta kan vålla olägenheter, exempelvis om det är fråga om egendomsom behöver underhållas eller som kan orsaka miljöskador.MotionenRigmor () anför i motion L285 att det är helt otillfredsställandeatt det finns mark, såväl obebyggd som bebyggd, som ingen har ett ansvarför. Som exempel anges ett område i , , där problemetenligt motionären är akut, då området utgör en sanitär olägenhet. Motionärenanför att det krävs lagändringar som innebär en långsiktig lösning påproblemet med s.k. herrelös mark. Ett tillkännagivande begärs i enlighethärmed.Pågående arbeteEn arbetsgrupp inom har övervägt frågan om s.k. herrelösafastigheter och överlämnat departementspromemorian (Ds 2003:64) Herrelösafastigheter samt ansvar för konkurskostnader. I promemorian redogörs föranledningen till att fastigheter blir herrelösa och det allmännas ansvarför dessa fastigheter. De förslag som lämnas i promemorian har till syfteatt dels tillhandahålla ett redskap för hantering av herrelösa fastigheter,dels motverka uppkomsten av dem.Promemorian innehåller ett förslag om att god man skall kunna utses förupplösta juridiska personer i mål och ärenden om expropriation. Genomförslaget blir det möjligt att expropriera herrelösa fastigheter. Motsvarandeordning kommer att gälla för inlösen enligt . Detinnebär enligt vad som anges i promemorian att det öppnas en möjlighet attdefinitivt ta hand om fastigheter som blivit herrelösa. Vidare föreslåsen regel som innebär att konkursförvaltare som gör utlägg av egna medelför att försöka sälja fastigheter i sista hand skall få sina utlägg ersattaav staten. Förslaget avser att förhindra att konkurser avslutas utan attalla möjligheter att sälja fast egendom som ingår i konkursboet tagitstill vara.I promemorian diskuteras även frågor om förmånlig behandling i konkurs avfordringar för åtgärdande av miljöbelastade fastigheter och personligtansvar för personer med inflytande över verksamhet som bedrivits på sådanafastigheter. Några förslag lämnas dock inte i de delarna. Promemorian ärnu föremål för remissbehandling.