bet · GR01SOU6 · 2004-03-16 00:00:00 — Var och en skall genomuppmärksamhet och rimligaförsiktighetsåtgärder medverka till attförhindra spridning av smittsammasjukdomar. Propositionens förslag ominformationsplikt innebär att den som vetatt han eller hon bär på en allmänfarligsjukdom är skyldig att lämna informationom smittan till andra människor som haneller hon kommer i sådan kontakt med attbeaktansvärd risk för smittoöverföringkan uppkomma. Enligt utskottetsuppfattning är regeringens förslag idenna del väl avvägt. Utskottettillstyrker därmed 2 kap. 2 § förslagettill smittskyddslag och avstyrkermotionerna So4 (s) yrkande 2, So6 (mp)yrkande 4 och So568 (mp) yrkande 22.Vad härefter gäller förhållningsreglerutgör dessa som regeringen anfört ettviktigt stöd i smittskyddsarbetet. anser att övervägande skältalar för att en skyldighet förbehandlande läkare att besluta omförhållningsregler för den som misstänksbära på en allmänfarlig sjukdom skallfinnas. För att stärka den enskildesställning och minska risken för godtyckeinstämmer utskottet i att skyldighetenatt besluta om förhållningsregler skallbegränsas till vissa moment somuttryckligen anges i smittskyddslagen.Smittskyddsläkaren skall pröva beslutetom förhållningsregler om patienten begärdet. bör således anta 4 kap. 2och 3 §§ förslaget till smittskyddslagoch avslå motion So6 (mp) yrkandena 5 och6.Underrättelse till närståendeUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta 4 kap. 8 § förslagettill smittskyddslag som innebär attsmittskyddsläkaren under vissaförutsättningar ges rätt att underrättanärstående om smittrisk.Jämför reservation 4 (v, mp).PropositionenDen behandlande läkaren skall varaskyldig att anmäla tillsmittskyddsläkaren om han eller hon fårveta eller misstänker att en patient sombär på en allmänfarlig sjukdom inteinformerat en närstående om sjukdomen ochdetta medför att den närstående löperpåtaglig risk att smittas.Smittskyddsläkaren skall om hon eller hangör samma bedömning underrätta dennärstående om smittrisken och hur den kanförebyggas.MotionernaI motion So1 av m.fl. (v)yrkande 2 begärs att förslaget omsekretessgenombrott till närståendeavslås. Motionärerna anför attregeringens förslag är ett allvarligtavsteg från sekretesslagen som kanundergräva tilliten mellan denbehandlande läkaren och patienten.Skyddet för den närstående kan tas tillvara genom att en god kontakt mellanbehandlande läkare och den smittadesäkras.I motion So4 av ochAnders () yrkandena 3 och 5begärs tillkännagivanden om delsunderrättelse till närstående, dels omläkarsekretess. Motionärerna anför attdet kan vara mycket svårt för denenskilde att berätta om sin smitta avrädsla för att förstöra en nära relation.Att berätta för sina närstående måste medrätt stöd och hjälp kunna görasfrivilligt.Utskottets ställningstagandeDen situation som är aktuell i dettasammanhang är att den som är smittad aven allmänfarlig sjukdom utsätter ennärstående ovetande person för risk attsmittas. Enligt nu gällandesmittskyddslag (1988:1472) kan inte denbehandlande läkaren underrätta denriskutsatta personen, och det harförekommit att isolering tillgripits isådana fall.Utskottet vill understryka attisolering i princip inte bör användas isyfte att endast skydda någon eller någraindivider. Det finns därför ett behov avatt i vissa fall kunna underrätta ennärstående om smittan. Detta innebärvisserligen en begränsning av nuvarandesekretesskydd men det är å andra sidan enför den enskilde betydligt mindreingripande åtgärd än isolering.Utskottet anser i likhet med regeringenatt underrättelsen inte bör lämnas av denbehandlande läkaren utan avsmittskyddsläkaren. Den behandlandeläkarens skyldighet bör som regeringenanfört begränsas till att anmäla tillsmittskyddsläkaren att en patient som bärpå en allmänfarlig sjukdom inteinformerat en närstående om att han ellerhon bär på en sådan sjukdom och att dettamedför att den närstående utsätts förpåtaglig risk för att smittas.Smittskyddsläkaren skall i sin tur om haneller hon gör samma bedömning som denbehandlande läkaren underrätta dennärstående om smittrisken och om hur denkan förebyggas. Att behovet av attinformera närstående om smittrisk prövasav smittskyddsläkaren bidrar också tillenhetlighet i tillämpningen av smittskyddslagens regler.Utskottet ställer sigsammanfattningsvis bakom förslaget att enmöjlighet att under vissa förutsättningarinformera närstående om smittrisk skallinföras. Det anförda innebär attutskottet tillstyrker 4 kap. 8 §förslaget till smittskyddslag ochavstyrker motionerna So1 (v) yrkande 2och So4 (s) yrkandena 3 och 5.Allmänt om tvångsåtgärderUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta 1 kap. 7 § förslagettill smittskyddslag om bl.a.Socialstyrelsens ansvar. Vidare börriksdagen avslå en motion omtvångsåtgärder vid olika sjukdomar.Jämför reservation 5 (fp).PropositionenRegeringen anför att ett antal allmännaprinciper bör vara vägledande vidregleringen av tvångsåtgärder. För detförsta anser regeringen att fråga skallvara om en smittsam sjukdom kan haallvarliga konsekvenser för människorsliv eller hälsa. Det skall vidareföreligga en påtaglig risk att andramänniskor smittas av sjukdomen om intetvångsåtgärder vidtas. Det bör ocksåkrävas att de åtgärder som begärs avsmittbäraren för att skydda andra motsmitta skall vara adekvata och rimligasamt möjliga för honom eller henne attuppfylla. Ytterligare en förutsättningför att tvångsåtgärder skall få vidtas äratt smittbäraren har nekat till, visatatt han eller hon inte inser innebördenav eller inte förmått vidta de åtgärdersom krävs för att skydda andra motsmitta. Tvångsåtgärder skall endastanvändas när andra alternativ som stårtill buds är otillräckliga för att skyddaandra mot smitta. Slutligen anförregeringen att det är rimligt att krävaatt den aktuella tvångsåtgärden skallframstå som adekvat för sitt ändamål ochmotiverad från epidemiologisk synpunkt.Tvångsåtgärder bör således utgöra densista utvägen när alla andra alternativuttömts. Etiska och epidemiologiskabedömningar bör vara avgörande för omtvångsåtgärder skall få vidtas i en visssituation.Regeringen anför vidare (s. 173) attdet är angeläget att vid sidan av den merövergripande uppföljningen av den samladefolkhälsopolitiken få till stånd enfördjupad uppföljning avsmittskyddsverksamheten i syfte attåstadkomma ett samlat underlag för beslutom lagstiftning och verksamhet inomsmittskyddsområdet.Regeringen föreslår att Socialstyrelsenges ett ansvar för att samordnasmittskyddet på nationell nivå. Iansvaret för att samordna smittskyddet pånationell nivå ligger att Socialstyrelsenskall initiera ett utvecklingsarbete isyfte att öka samarbetet och samordningenmellan olika huvudmän. I detta liggerockså enligt regeringens uppfattning attSocialstyrelsen har ett ansvar att isamverkan med berörda myndigheter,kommuner och landsting initiera ettutvecklingsarbete i syfte att utvecklametoder och rutiner för en nationelluppföljning och utvärdering av landetssmittskydd.AktuelltUtredningen om extraordinärasmittskyddsåtgärder lämnade sittbetänkande Extraordinärt smittskydd (SOU2003:83) . EnligtStatsrådsberedningenspropositionsförteckning kom-mer enproposition att överlämnas till riksdageni maj 2004.MotionernaI motion So1 av m.fl. (v)yrkande 3 begärs ett tillkännagivande omen uppföljning av tvångsåtgärder ochförhållningsregler. Motionärerna anseratt det är bra att regeringen klargjortatt de sjukdomar som enligt lagförslagetär allmänfarliga inte är inbördesjämförbara och att klassificeringen intekan ses som ett mått på en sjukdomsallvarlighetsgrad. Eftersom sjukdomarna,trots sin inbördes olikhet, ocksåbetraktas olika av kulturella ochhistoriska skäl bör tvångsåtgärder ochförhållningsregler samt eventuellaskillnader i tillämpningen, som inte ärav medicinsk art, följas upp.I motion So5 av m.fl.(fp) yrkande 1 begärs etttillkännagivande om en nyansering avlämpliga tvångsåtgärder för olikasjukdomar. Motionärerna anför attregeringens lagförslag innebär att alla ismittskyddslagen intagna sjukdomarsorteras i två huvudkategorier, en medlångtgående möjligheter tilltvångsåtgärder och en med mindrelångtgående möjligheter. Regeringenunderlåter emellertid att i dennaproposition överlämna förslag grundade påbetänkandet Extraordinärt smittskydd (SOU2003:83), där det för vissa allvarligaoch extremt smittsamma sjukdomar föreslåsytterligare möjligheter tilltvångsåtgärder. Om dessa förslaggenomförs innebär det att det införs entredje kategori av särskilt allvarligaoch smittsamma sjukdomar med mycketlångtgående möjligheter tilltvångsåtgärder. Smittskyddslagen bordedärför göras mer nyanserad i sinkategorisering av vilka tvångsåtgärdersom är befogade för olika sjukdomar.Utskottets ställningstagandeUtskottet ställer sig bakom de allmännaprinciper som enligt propositionen skallvara vägledande vid regleringen avtvångsåtgärder. Propositionens förslaginnebär vidare att gesett ansvar för att samordna smittskyddetpå nationell nivå. I detta ansvar liggersom regeringen anför att Socialstyrelsenskall initiera ett utvecklingsarbete isyfte att öka samarbetet och samordningenmellan olika huvudmän. Likaså delarutskottet uppfattningen attSocialstyrelsen har ett ansvar för att isamverkan med berörda myndigheter,kommuner och landsting initiera ettutvecklingsarbete i syfte att utvecklametoder och rutiner för en nationelluppföljning och utvärdering av landetssmittskydd. Motion So1 (v) yrkande 3 fårdärmed anses delvis tillgodosedd.Utskottet tillstyrker 1 kap. 7 §förslaget till smittskyddslag.Utskottet kan inte ställa sig bakom vadsom anförs i motion So5 (fp) yrkande 1.Motionsyrkandet avstyrks.TvångsundersökningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta 3 kap. 2 § förslagettill smittskyddslag omtvångsundersökning. bör ocksåanta 9 kap. 4 § i lagförslaget som gerregeringen eller Socialstyrelsenmöjlighet att meddela de ytterligareföreskrifter som krävs för ettändamålsenligt smittskydd samt tillskydd för enskilda.PropositionenI propositionen anförs att länsrätten påansökan av smittskyddsläkaren får beslutaom tvångsundersökning av någon som medfog kan misstänkas bära på enallmänfarlig sjukdom om den enskildemotsätter sig den undersökning som behövsför att konstatera om smittsamhet föreligger. En förutsättning för ett sådantbeslut är att det finns en påtaglig riskför att andra människor kan smittas. Vidundersökningen får inte förekomma ingreppsom kan förorsaka annat än obetydligtmen.I propositionen anförs vidare att ilikhet med vad som sker , och bl.a.för att säkerställa en likformigtillämpning av lagen, föreslås attregeringen, eller efter regeringensbemyndigande , får meddelade ytterligare föreskrifter som krävs förett ändamålsenligt smittskydd samt tillskydd för enskild. Föreskrifterna kangälla inom skilda områden såsomanmälningsförfarandet, journalföring, denenskilde läkarens skyldigheter gentemotsin patient, smittskyddsläkarensmyndighetsutövning etc.MotionenI motion So5 av m.fl.(fp) yrkande 5 begärs etttillkännagivande om allmänna råd frånSocialstyrelsen om tvångsundersökning.Motionärerna anför att polishämtning ochtvångsundersökning kan behöva finnas somen yttersta möjlighet. För att undvikaoklarheter om vilka åtgärder som kananses motiverade bör Socialstyrelsenutfärda allmänna råd omtvångsundersökning.Utskottets ställningstagandeRegeringens förslag innebär att länsrättpå ansökan av smittskyddsläkaren fårbesluta om tvångsundersökning av någonsom med fog kan misstänkas bära på enallmänfarlig sjukdom om den enskildemotsätter sig den undersökning som behövsför att konstatera om smittsamhetföreligger. En förutsättning för ettsådant beslut är att det finns enpåtaglig risk för att andra människor kansmittas. Vid undersökningen får inteförekomma ingrepp som kan förorsaka annatän obetydligt men.Förslaget i propositionen innebär attförutsättningarna för tvångsundersökningblir mer begränsade jämfört med de nugällande bestämmelserna. Vidare föreslåssom framgår ovan att beslutet omtvångsundersökning i fortsättningen skallfattas av domstol i stället för avsmittskyddsläkare.Som regeringen anfört tyder denkartläggning som Smittskyddskommitténgjort på att det föreligger storavariationer mellan länen såväl när detgäller antal underrättelser om att någoninte låter sig undersökas utan dröjsmålsom beträffande antalettvångsundersökningar som följd av sådanunderrättelse.Tvångsundersökning innebär ettbetydande integritetsintrång. uppfattning är det därförangeläget att detta institut omgärdas avtydliga rättssäkerhetsgarantier.Utskottet ser därför positivt på attförutsättningarna för tvångsundersökningblir mer begränsade. Likaså delarutskottet regeringens bedömning att enrättslig prövning torde innebära att enmer enhetlig praxis utvecklas rörande ivilka fall tvångsundersökning kan ansesbefogad. Utskottet noterar också attregeringen eller, efter regeringensbemyndigande, får meddelade ytterligare föreskrifter som krävs förett ändamålsenligt smittskydd samt tillskydd för enskilda.Utskottet tillstyrker med det anförda 3kap. 2 § och 9 kap. 4 § första stycketförslaget till smittskyddslag. Motion So5(fp) yrkande 5 får anses i huvudsaktillgodosedd.IsoleringUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta utskottets förslagtill 5 kap. 5 § smittskyddslagen omfortsatt isolering. Utskottet betonaratt vid bedömningen av om skälföreligger för fortsatt isolering skallsmittskyddsskälen vägas mot det ingreppsom en fortsatt isolering innebär. Depatienter som kan komma i fråga förförlängning av isoleringstiden ärframför allt patienter som är i stortbehov av stöd och som också har behovav lång tids tillsyn ochomhändertagande för att kunna ändrasitt smittfarliga beteende. Utskottetanser att dessa överväganden ipropositionen bör komma tydligare tilluttryck i lagtexten och föreslår därförmed delvis bifall till motioner från(m), (fp) och (c) att förlängning avisoleringstiden får beslutas endast omdet finns särskilda skäl.En motion om psykiatrisk ochmedicinsk kompetens bör avslås.Jämför reservationerna 6 (v, mp) och 7(kd).PropositionenRegeringen anför att den som bär på enallmänfarlig sjukdom får isoleras om detav omständigheterna klart framgår att denenskilde inte är beredd eller i stånd attfrivilligt underkasta sig de åtgärder somkrävs för att förebygga eller så långtsom möjligt minska risken försmittspridning, eller det finns grundadanledning anta att den enskilde inteföljer de förhållningsregler som harbeslutats.Beslut om isolering får endast meddelasom det finns en påtaglig risk för attandra människor kan smittas.Beslut om isolering fattas avlänsrätten efter ansökan avsmittskyddsläkaren. Isolering får bestå ihögst . Rätten får efteransökan från smittskyddsläkaren beslutaom fortsatt isolering i perioder åt gången. Frågan omisoleringen skall upphöra skallomedelbart prövas av smittskyddsläkarenom den isolerade begär det. Ett avslag påen sådan begäran får överklagas hosallmän förvaltningsdomstol. Om det intelängre finns skäl för isolering skallsmittskyddsläkaren besluta omatt isoleringen skall upphöra.Vid bedömningen av om skäl för fortsattisolering föreligger börsmittskyddsskälen och i synnerhet riskenför andra människor att drabbas avsmittsamma sjukdomar med allvarligakonsekvenser för individen stå iförgrunden. Detta måste sedan vägas motdet omfattande ingrepp i den enskildesintegritet och rörelsefrihet som enfortsatt isolering innebär. De patientersom skulle kunna komma i fråga förförlängning av isoleringstiden är t.ex.patienter som är mycket vårdkrävande ochsom har behov av tillsyn under lång tidoch omhändertagande för att kunna ändraett smittfarligt beteende. Utgångspunktenskall dock vara att isolering inormalfallet inte skall behöva pågå i merän tre månader.Tillstånd för den som är isolerad attvistas utanför vårdinrättningens områdefår förenas med särskilda villkor.I vissa brådskande fall fårsmittskyddsläkaren besluta om tillfälligisolering, som kan pågå i högst tvåveckor. Ett sådant beslut förfaller omdet inte underställslänsrätten.I propositionen anförs vidare att dethar ifrågasatts om det är förenligt medEuropakonventionen om mänskligarättigheter att inte ange en ytterstagräns för hur lång den sammanlagdaisoleringstiden kan bli. Syftet medsmittskyddslagens bestämmelser omisolering talar dock emot en sådanbegränsning, eftersom skälen förisolering kan kvarstå så länge denenskilde är smittbärare. Några målrörande frihetsberövanden vid smittsammasjukdomar har ännu inte prövats avEuropadomstolen, så det är svårt att medsäkerhet uttala sig om hur de nuföreslagna bestämmelserna skulle bedömasav dessa organ. I de rättsfall som avsettfrihetsberövande av psykiskt sjukapersoner har domstolen utgått från att dekan vara obestämda till tiden ochberoende av utvecklingen av personenspsykiska hälsotillstånd.Smittskyddslagstiftningens ochtvångsbestämmelsernas huvudsyfte attskydda andra från att smittas kannaturligtvis leda till att man ser annorlunda på frihetsberövande i form avtvångsisolering vid smittsam sjukdom.Regeringen bedömer dock att de starkarättssäkerhetsgarantier som finns iregleringen om tvångsåtgärder medför attden får anses förenlig medEuropakonventionens artiklar. Det är dockviktigt att understryka isoleringenskaraktär av sista utväg och att storaansträngningar måste göras under pågåendeisolering för att ordna lämpliga formerav vård och behandling mot psykiskaproblem och missbruk samt andrastödåtgärder för den enskilde.Regeringen föreslår att en stödpersonskall utses när den som isolerats begärdet. Också i annat fall skall enstödperson kunna utses, dock inte om denisolerade motsätter sig det. Stödpersonenskall kunna bistå den isolerade ipersonliga frågor så länge somisoleringen pågår. Stödpersonen utses aven sådan nämnd som avses i lagen(1998:1656) om patientnämndsverksamhetm.m. Om det finns särskilda skäl medhänsyn till stödpersonens säkerhet skallchefsöverläkaren, utan hinder avsekretess, lämna ut nödvändigaupplysningar om den isolerade tillstödpersonen eller patientnämnden.Regeringen erinrar vidare om att det ipropositionen till nu gällandesmittskyddslag (prop. 1988/89:5 s. 74)bl.a. uttalas att om förutsättningföreligger för ett tvångsomhändertagandeenligt både lagen (1988:870) om vård avmissbrukare i vissa fall (LVM) ochsmittskyddslagen bör vård enligt LVMväljas om missbrukaren kan tas om hand påett sådant sätt att det inte finnsgrundad anledning befara att han skallsprida hivsmitta sombeslutet om LVM-vård består. I annat fallbör framställningen till länsrätten avsetvångsisolering enligt smittskyddslagen.Vidare uttalas att den som vårdas enligtLVM skall omhändertas för tvångsisoleringenligt smittskyddslagen om han inte kanberedas fortsatt LVM-vård utan risk föratt han skall sprida hivsmitta. I ettsådant fall bör dock beslutet om LVM-vårdbestå.I propositionen till nu gällandesmittskyddslag behandlades vidaresamordningen mellan smittskyddslagen ochden dåvarande lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall (LSPV), och det slogs fast attLSPV borde väljas i första hand om det iett enskilt fall förelågförutsättning för vård enligt LSPV ochtvångsisolering enligt smittskyddslagen.Om den som var tvångsisolerad insjuknadei en psykisk sjukdom borde han enligtpropositionen beredas vård enligt LSPV omförutsättningarna för vård enligt denlagen var uppfyllda. Beslutet omtvångsisolering borde dock bestå tillsvidare om den psykiatriska vårdenberäknades pågå endast under en kortaretid.Frågan berörs också i förarbetena tilllagen (1991:1128) om psykiatrisktvångsvård (LPT). I proposition1990/91:58 s. 93 görs samma bedömning somi förarbetena till den nuvarandesmittskyddslagen.Regeringen anser att de bedömningar somhar gjorts i samband med dessalagstiftningsärenden fortfarande ärrelevanta trots de ändringar som nuföreslås i regleringen av tvångsåtgärder.De riktlinjer som ovan redovisats böralltså vara vägledande även vidtillämpningen av den nyasmittskyddslagen. Det som i kommentarernasägs om hivsmitta bör dock utsträckastill att gälla även andra allmänfarligasjukdomar vid vilka isolering kanförekomma. Det bör emellertid tydligareframhållas att den smittade i första handskall få vård mot missbruk eller psykisksjukdom och att tvångsisolering enligtsmittskyddslagen skall vara en sistautväg även vid överväganden om vilkentvångslagstiftning som bör tillämpas.Vård enligt LVM och LPT bör normalt varaorganiserad så att eventuella smittriskerkan hanteras.En så ingripande åtgärd som isoleringunder tvång bör endast tillgripas sedanman har uttömt alla andra möjligheter attkomma till rätta med ett smittfarligtbeteende hos en individ.Om en smittbärare visar sig ha behov avsärskild vård eller särskilt stöd för attkunna ta sitt ansvar ismittskyddssammanhang har den behandlandeläkaren och smittskyddsläkaren, dåärendet kommit till hans eller henneskännedom, ett särskilt ansvar för att setill att sådan vård eller stöd erbjudsden enskilde. Smittskyddsläkaren fårgenom regeringens förslag till nysmittskyddslag ett stort ansvar förutredningen om behovet av åtgärder,vilket gör det nödvändigt med kontaktermed ansvariga huvudmän. Regeringenförutsätter att huvudmännen normalt sökermedverka till att få till stånderforderliga åtgärder. föreslår att en lagstadgad rätt förberörd tillsynsmyndighet att förelägga enenskild kommun eller ett landsting attinom föranstalta om enbestämd insats enligt hälso- ochsjukvårdslagen, socialtjänstlagen(1980:620) eller lagen (1993:387) om stödoch service till vissa funktionshindradeskall införas i smittskyddslagen.Regeringen anser att en sådan regelskulle kunna ha fördelar ursmittskyddssynpunkt. Införandet av ensådan befogenhet för tillsynsmyndighetenvore dock en principiell förändring somregeringen inte är beredd att övervägaenbart med avseende på smittskyddet. Detåligger berörda huvudmän att bedöma vilkainsatser som bör genomföras enligtgällande lagar på hälso- och sjukvårdensoch område. Det underlagsom regeringen har till sitt förfogandevisar dock att det finns brister när detgäller vårdinsatser för smittbärare somär psykiskt sjuka eller missbrukare.Regeringen vill därför starkt betonavikten av att samtliga berördamyndigheter och huvudmän tar sitt ansvarför att erforderlig vård och behandlingkommer till stånd i dessa fall.MotionernaI motion So3 av . (m) yrkande 2 begärs etttillkännagivande om komplettering avlagstiftningen när det gällertvångsisolering av smittskyddsskäl.Motionärerna anför att de kan delaregeringens uppfattning att lagens syftetalar mot en yttersta tidsgräns förisoleringen. Om lagstiftningen skall tasin utgångspunkt i renodladesmittskyddsskäl kan inte isoleringstidenslängd plötsligt bli det styrande fördomstolarnas rättstillämpning. Det äremellertid viktigt att söka eliminera allrisk för att den nya smittskyddslagenstvångsbestämmelser kan användas för attkompensera otillräcklig missbruksvård,dålig tillgång till särskildaboendeformer eller brist på psykiatriskavårdresurser. I lagstiftningen bör detdärför införas en presumtion för attbeslut om att isolering normalt baraskall förlängas för högst tvåsexmånadersperioder. Isolering förytterligare tid bör endast kunna komma ifråga i extrema undantagsfall.I motion So5 av m.fl.(fp) yrkande 3 begärs att regeringenåterkommer med lagförslag om länsrättensprövning av förlängning av isoleringenligt smittskyddslagen och ytterligarevillkor för isoleringen. Motionärernaanför att det är önskvärt att begränsamöjligheterna till tvångsisoleringjämfört med regeringens förslag. Enförsta period medmöjlighet till sex månaders förlängningtorde vara tillräckligt för att patientenskall kunna motiveras att följaföreskrifter som begränsar smittrisken.För extrema undantagsfall bör det finnasmöjlighet till ytterligare förlängning avisoleringen åt gången medprövning i länsrätten. Länsrätten skalldå särskilt överväga om det i ställetfinns möjligheter att bereda denisolerade vård enligt lagen (1992:1128)om psykiatrisk tvångsvård eller lagen(1988:870) om vård av missbrukare i vissafall.