bet · GR01FiU20 · 2004-01-01 00:00:00 — I vår grupp tryckte vi hårt på hur viktigt det är att medlemsländerna i EU ser till att det finns en ordentlig barnomsorg av hög kvalitet. Den ska vara tillgänglig, den ska inte vara alltför dyr och den ska ha en hög kvalitet. Dessutom tryckte vi på behovet av samma höga kvalitet när det gäller äldreomsorg. Det här är riktlinjer som inte träffar mitt in i hjärtat, men det finns länder i där sådana här rekommendationer verkligen är av nöden. Vi var också så djärva att vi tyckte att vi inte behövde bry oss om etikett lika mycket som man måste när man arbetar inom systemet. Vi var en high-level task force, vi kunde göra lite som vi ville. Därför var vi djärva nog att rekommendera att införa individuell beskattning för män och kvinnor. Det togs väl emot av en del och mindre väl av andra i . Jag ser att den tid jag fick till mitt förfogande håller på att rinna ut, men jag skulle också vilja säga några ord om det som kanske kan uppfattas som lite byråkratiskt och tråkigt jämfört med det fantastiskt intressanta som jag redan har gått igenom, nämligen hur man ser till att alla de ord som man uttalar blir verklighet. beskylls Lissabonstrategin för att vara för vek. Det finns de som säger att det behövs mer lagstiftning och mindre benchmarking, mindre jämfö relse länder emellan, det vill säga man borde ha fler direktiv och mindre arbete som bygger på att man jämför sig med varandra och kommer överens om gemensamma mål men lämnar till medlemsstater eller andra att hitta på hur man ska uppfylla de här målen. Den uppfattningen gör sig bred ibland, och jag tror att det är en missuppfattning. Lissabonstrategins riktigt stora byråkratiska vinst tycker jag snarare ligger i den väldigt fiffiga blandning som den ger oss av lagstiftning och ländervisa jämförelser. Jag kan ta några exempel. Ett är den reform som skedde på IT-sidan under svenskt ordförandeskap, då man lyckades förhandla fram ett antal direktiv för att öppna telekommarknaden för konkurrens länderna emellan. Mer stenhård lagstiftning än så är svår att tänka sig. En rak vanlig inremarknadslagstiftning som handlar om att där en får göra affärer ska alla få göra affärer. Vi ska öppna marknaderna. Hur kom det här till? Jo, det kom till bland annat genom att det sattes ordentlig press på rådet att komma fram till den här lagstiftningen. Den pressen sattes just genom Lissabonstrategin. Redan vid sattes det upp en deadline, en tidsgräns för när rådet skulle ha kommit fram till resultat på det här området. Det följdes upp med ännu stramare tyglar vid toppmötet i . Jag vågar påstå att det är precis den typen av press som är så nyttig när EU ska komma fram till direktiv. En annan sak som ibland sägs om Lissabonstrategin är att den är vek eftersom man behöver lagstiftning på de områden där lagstiftning inte finns. Jag ställer mig mycket frågande till det påståendet. Till exempel när det gäller arbetslöshetsbekämpning kan jag för min del inte se hur en lag skulle se ut som stipulerar att länder ska ha uppnått si och så hög sysselsättningsnivå . Det går att säga när man inte har lagstiftning utan arbetar med tuffa målsättningar och kontroll på genomförandet, men inte går det att lagstifta om sådana saker. Nej, det fina med Lissabonstrategin är det samspel som kan uppnås mellan ländervisa jämförelser och lagstiftning. Och en väl hanterad Lissabonprocess kan göra att de här två sakerna förstärker varandra. Hanterar man den illa kan det förstås bli tvärtom. Då kan man göra det ena på bekostnad av det andra, söla till lagstiftningsprocedur och liknande. Men väl hanterad ser jag på de direktiv som jag har förmånen att följa i mitt arbete , som handlar om arbetstid, jämställdhet, arbetsrätt och liknande, att Lissabonstrategin otvetydigt har inneburit en ökad takt i lagstiftningsarbetet, och det har inte varit till nackdel. (): Jag tror att vi alla inser att Lissabonstrategin är livsviktig för att ska klara de monumentala utmaningarna i globaliseringen, i konkurrensen från de nya EU-medlemmarna i Öst- och , från , och samt den utmaning som nämnde, den demografiska utvecklingen. Det krävs att det händer någonting på dessa områden, eftersom de gamla 15 länderna har så stela strukturer, sådant handikapp i förhållande till de nya ekonomierna. Då blir jag lite konfunderad när det är två helt skilda fokus i dels den föredragning som gör, dels den som gör. fokuserar på konjunkturen. Vi tappar fart, och det beror på konjunkturen i första hand. tycker jag talar med större insikt om att det är processer, typ Cardiffprocessen, alltså de strukturella förändringarna, som är smärtsamma och som regeringar ofta förlorar val på att genomföra. Det är detta som gör att så väldigt lite händer. Jag tror att det är bra att man siktar så högt som man gör i Lissabonstrategin. Men är väldigt nöjd med att vi toppar ett antal Lissabonindikatorer. Ta till exempel forskning, där visserligen ligger väldigt högt, men huvuddelen kommer från det privata näringslivet som är i full färd med att flytta ut sin forskning från . Finns det inte anledning, , att vara lite mer analytisk när det gäller var problemen faktiskt ligger? Jag såg den lista med problem som du tog upp, men det finns ju andra, underliggande problem som har att göra med det svenska skattesystemets konstruktion. Vi straffbeskattar längre utbildning, vi straffbeskattar svenska investeringar i genom dubbelbeskattningen på utdelning av svenska investeringar, vi straffbeskattar sparande genom förmögenhetsskatten. Är inte det en anledning för oss att ha en lite kraftfullare förändringsagenda på egen planhalva? (): Jag kan konstatera att anslaget i Lissabonstrategin är bra. Men det finns tre problemområden som har lyfts fram här. Det är kunskapssektorn, det är konkurrenskraften inom såväl industri- som tjänstesektorn. Det är det aktiva åldrandet. är det precis som sade att orden måste bli verklighet. Jag har tre konkreta frågor till finansministern i samband med det. Hur skapar vi det aktiva åldrandet? Hur ska vi få våra pensionärer att ge extra av sin pensionstid? Hur ska incitamenten för detta se ut? Man måste ändå visa i aktiv handling att vi vill gå framåt. Den andra frågan gäller att man pratar mycket om att konkurrensutsätta och ha alternativa driftsformer inom offentlig verksamhet. Hur ska man från regeringens sida få kommuner och landsting att konkurrensutsätta verksamheten? Hur kan vi släppa loss den enorma drivkraft som kvinnorna ofta har och är inom landstingen? Som jag ser det skulle det gagna utvecklingen inom hela vårdsektorn. Det sista är att statsministern med anledning av Lissabonstrategin sade att 2005 ska det finnas bredband tillgängligt för alla i hela . Gör man sådana uttalanden måste man också i aktiv handling visa hur. (): Eftersom det här är en utfrågning tänker jag inte hålla något eget anförande. Det är alltid roligt när man får medaljer, men vi borde fokusera mer på de områden där vi inte är så duktiga, både relativt andra och framför allt i absoluta tal. får man lite grann en känsla av att den här processen går ut på att bara vara bättre än andra, inte att det ska gå bra i absoluta termer. Jag tänkte just på konkurrensen. Om vi tittar på ser vi att det finns ett antal saker som man lyfter fram där vi skulle kunna bli duktigare. Det handlar bland annat om konkurrensen, både områden i den privata sektorn och i den offentliga sektorn, där ligger mycket lågt. andel av konsumentmarknaden som är konkurrensutsatt är enligt . Här finns väldigt mycket mer att göra. Jag skulle vilja höra lite om hur finansministern ser på det. Den andra frågan gäller statsfinanserna. Det är också en viktig del. har man hört, från svensk sida, kritik mot dem som inte använt de goda åren att stärka finanserna - jag ska inte kritisera andra länder. sägs det från att PPM-pengarna, som är av oerhört stor betydelse för vårt pensionssystem, inte får räknas in i de offentliga finanserna. Sanningen är att vi ju inte ändrar det offentliga sparandet i sak. Vi ändrar bara den statistiska redovisningen. Det är ingenting i sak som förändras. Jag vill höra lite mer om det finns en långsiktig strategi när det gäller de frågorna. : Herr ordförande! Det är viktigt att lyssna med båda öronen, . Jag försökte faktiskt tala om att det här handlar om strukturdokument. Hela Lissabonprocessen, jag tror att och jag är överens om det, är faktiskt ett strukturdokument, hur vi kan förändra strukturen i ekonomi. Jag tänkte säga, och lyssna med det andra örat, att jag hoppas att den dåliga konjunktur som vi har haft i , och som har tryckt ned en del av de här processerna, ska få lite bäring av en bättre internationell konjunktur, en bättre europeisk konjunktur. Men det är klart att uppgiften är större än den var för tre just därför att vi har haft en dålig konjunktur . Jag tror inte att det finns några delade meningar oss emellan om att det gör det ännu angelägnare att trycka på behovet av de här strukturreformerna. Jag sade också i min inledning att jag är varse inte bara energimarknad utan att vi för svensk del är beredda att diskutera strukturreformer. och jag är lite olika som politiker. Jag är mer optimistiskt lagd. Om varit fotbollsspelare hade han under matchen haft uppfattningen att den här matchen kommer vi att förlora. Vinner man den tänker att nästa match måste vi i varje fall förlora. Det är inte riktigt det anslag man ska ha i den här ekonomiska matchen i . Man får inte tänka: Förlorar vi inte den här gången förlorar vi nästa. Vi ska vara stolta över de som vi har toppat Lissabonligan, men vi ska inte förhäva oss och tro att vi är så duktiga att vi i fortsättningen alltid kommer att vara nummer ett. Så kommer det inte att vara. Vi kommer att få kämpa hårt för att behålla de positioner vi har framöver. Jag tar den goda positionen till intäkt för att träna ännu mer, förbereda mig ännu mer och förbättra insatserna inför nästa tillfälle , då det ska vara en halvtidsöversyn i Lissabonprocessen som sådan. Sedan för vi naturligtvis samma diskussioner i EU-sammanhang som vi för på den inrikespolitiska arenan om vilka faktorer det är som påverkar tillväxten på något vis. Där finns det olika uppfattningar bland länderna, liksom det finns bland partierna i och i andra länder om vad det är för processer som kan påverka. Men jag tror att det ändå finns en kärna i EU-länderna som säger att om man inte har en bra offentligt finansierad ekonomi, bra offentliga finanser, är det mycket mer uppförsbacke att åstadkomma strukturförändringar. Om man ska åstadkomma strukturförändringar måste man också skapa förståelse hos medborgarna, löntagarna och företagen för att det är viktigt att skapa trygghet i själva omställningen, annars är det risk att omställningen blir ett hot. Vi ska i stället se omställningen som en möjlighet, vilket är oerhört viktigt. Jag inser att många ser omställningen som ett hot, hotet att bli av med företaget, att bli av med jobbet, att förlora marknader och mycket annat. Men vi kan inte leva på att det ska vara precis som det är . Vi måste vara beredda på att ställa om. Det är det som jag ser som det positiva och levande i Lissabonprocessen. Det är en enda stor europeisk omställningsprocess där vi är medvetna om att vi måste göra förändringar i vår ekonomiska struktur på olika områden. På tre frågor kan jag svara att jag delar uppfattningen att vi måste göra mer för att fler över 58--ska få möjlighet att vara kvar på arbetsmarknaden. I ett dokument som heter Hundra förslag till ökad tillväxt, som vi har tagit fram till den socialdemokratiska partikongressen , har vi ägnat mycket utrymme åt vad vi kan göra för att stimulera människor att vara kvar längre på arbetsmarknaden. Vi når inte det genom att tvinga fram någonting, utan vi når det, och det är väl det menar med sin fråga, genom att skapa stimulans, inte minst för arbetsgivare att vända sig till äldre arbetstagare och ta till vara deras kompetens. Själv ser jag framöver en stor möjlighet att många människor inte vill sluta sin yrkesverksamma tid vid 60-65. De kanske fasas ut . Man går inte från ett heltidsjobb till noll arbete dagen efter utan man går under på arbetsmarknaden. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi kan föra en sådan diskussion. är jag medveten om att det finns stora grupper arbetstagare, byggnadsarbetare, folk i vården och andra som inte ens orkar fram till 60-65-årsdagen därför att de har haft en så slitsam och utsatt position. Den andra frågan som hade handlar om hur vi åstadkommer fler alternativ i kommuner och landsting. Det är ytterst en fråga för kommunal- och landstingspolitiker. Jag kan bara konstatera när jag ser på den offentliga upphandlingen, och den är mycket viktig för kommuner och landsting, att alla jämförelser i Lissabonprocessen visar att är det land som har mest offentlig upphandling, inte minst därför att vi har så stora och starka kommuner och landsting som har en växande del av sin verksamhet offentligt upphandlad. Den tredje frågan som hade kanske mer hade en inrikesdimension. Den handlade 2005. Där visar Lissabonprocessen att , och något land till ligger långt före alla andra länder. Framför allt har vi försökt att i vår utbildning föra in IT-faktorn. Vår bredbandsutbyggnad är naturligtvis ytterst beroende av det samarbete vi kan få till stånd mellan företag, kommuner och konsumenter. Det har vi stimulerat på olika sätt på hemmaplan. I europeiskt sammanhang har vi nått en bra bit. Jag delar uppfattning att det naturligtvis inte är så att man bara får ägna sig åt de relativa resultaten. Det är de absoluta målen som är intressanta. Det absoluta handlar om att vi kan få en tillväxt som är snabbare än vi har haft under tidigare tillväxtperioder. har dessbättre haft lite snabbare relativ tillväxt än omvärlden, än i EU exempelvis och även än i . Det är bra. Men det är klart att de absoluta talen har varit på en för låg nivå. Om hade tillväxt, lite bättre än vi trodde i budgetpropositionen , och EU kanske hade hälften av det är det på alldeles för låg nivå. Det gäller att inte slå sig till ro och säga att den svenska tillväxten var dubbelt så hög som EU:s tillväxt när nivån är för låg i båda fallen. ska jag bara konstatera att den fråga som tog upp om , som egentligen inte har med Lissabonprocessen att göra, naturligtvis väcker oro eftersom vi är fem politiska partier som har kommit överens om en pensionsreform. Vi har frågat och 1997 fått ett godkännande av att den typ av PPM-system som vi har som en del av vårt pensionssystem är en del av de offentliga finanserna. Vi har levt med det , och har tyckt att det var fullkomligt rimligt. har kommit till slutsatsen att man i fortsättningen vill ha en annan ordning. har inte bara fattat det beslutet utan man har också sagt att vi ska pröva varje lands speciella situation. Vi tycker att vi har goda skäl, mot bakgrund av den överenskommelse som vi hade med 1997, att hävda att för vår del är det dessa förhållanden som ska gälla också i fortsättningen. Men det sänds , vilket oroar mig, signaler till andra länder som funderar på det svenska pensionssystemet, som vi tycker är en bra exportartikel och som jag vet att man diskuterar i många andra länder, inte minst i de nya medlemsstaterna: Var försiktiga! Ni kanske inte får räkna som svenskarna gör i fortsättningen. Jag har haft överläggningar med , och andra länder som är inne i de här pensionsprocesserna och som gärna skulle vilja ta del av det svenska systemet men som känner sig oroade över besked. kommer vi naturligtvis att fortsätta att samråda med partierna här i om hur vi ska jobba mot . Men vi kommer också att samtala med kommissionen. på Ekofinmötet fick jag stöd av både kommissionen och EFK, det vill säga och dess ordförande, som lovade att ta upp den fortsatta diskussionen för att se om man helt enkelt kan reda ut detta. : Jag inser förstås att intresset är mycket större för att ställa frågor till finansministern vid en sådan här utfrågning. Men jag vill ändå passa på tillfället att klargöra att när det gäller framgången och bristen på framgång i Lissabonagendan spelar konjunkturen en himla stor roll. Så är det förstås. Faran som vi vill peka på i är att man använder den dåliga konjunkturen som en intäkt för att inte göra sin hemläxa när det gäller den strukturella sidan. Därför pekar vi väldigt hårt på vikten av att även i en dålig konjunktur göra mer på den strukturella sidan. Jag kan också lägga till att jag sitter med i styrelsen för , en fantastisk sammanslutning. Där hälsades den rapport som vi har tagit fram med tillfredsställelse. Det förvånade mig, eftersom budskapet i den är ganska bistert och inte alltid ligger helt i linje med de resolutioner som brukar anta. Men den hälsades ändå med tillfredsställelse. Den enda riktiga kritiken som fördes fram var att man tyckte att vår rapport hade tagit för lite hänsyn till just konjunkturen. (): Jag har en fråga dels till , dels till finansministern. Finansministern redovisade bland annat vad som var gynnsamt med Lissabonstrategin för del. Som positivt angavs möjligheterna att studera, arbeta eller pensioneras i ett annat EU-land. Sedan sade också finansministern att det var viktigt att man betonade sammanhållning, bland annat med de nya länder som blir medlemmar i unionen. Vi är nog helt överens om det viktiga i det. Men jag tycker ändå att det som finansministern redovisar rimmar illa med de förslag som regeringen lägger fram om övergångsregler för de nya medlemsländerna. Talar man vackert om att man ska leva upp till Lissabonstrategin borde inte ord och handling skilja sig så mycket åt. problematiserar runt situationen i länder, bland annat . Du lyfter särskilt fram betydelsen av att intressera äldre för att göra några extra år på arbetsmarknaden. Jag tror att vi alla kan vara överens om betydelsen av det. Du sade att det gäller att se till att det lönar sig att arbeta. Problematisering är ju en sak, men har ni diskuterat vilka förslag och vilka skarpa åtgärder som är nödvändiga? (): Först en fråga som handlar lite grann om allmänheten och en demokratisk aspekt. Jag tycker att det är väldigt olyckligt att både benchmarking och lagstiftning finns med i Lissabonprocessen och att det blandas huller om buller. Jag tror att det är väldigt oöverskådligt för allmänheten, precis som det är för många av oss politiker. Från demokratisk synpunkt är det väldigt viktigt att kunna skilja på vad som är lagstiftning och vad som bara är benchmarking. Benchmarking är ju inte lagstiftning. Det är inte EU-kompetens på det sättet att man fattar politiska beslut. Det är jämförelser som kan ha sitt syfte. Kan man vidta åtgärder för att tydliggöra det? Sedan vill jag ta upp en fråga som påminner lite grann om den som kom upp innan men som också har en annan aspekt. För att öka arbetskraftsutbudet är det två saker som är väldigt viktiga. Den ena är att vi faktiskt inte diskriminerar de nya kandidatländerna. Den andra är att sysselsättningsgraden blir bättre hos invandrare som bor i . Där är inte bäst om man jämför med andra EU-länder. Där ligger vi mer medelmåttigt till. Till exempel när det gäller kvinnor är vi EU-bäst, men när det gäller invandrarkvinnor ligger vi på sjätte eller sjunde plats. Här behöver vi verkligen göra insatser. Det är en nationell fråga. Är det någonting här som man skulle kunna ta upp på olika sätt? Jag efterfrågar även från finansministern att det ska betonas att vi i kan göra insatser för ökad energieffektivisering och förnyelsebara bränslen. Det är områden där vi kan bli bättre. (): Jag vill inte polemisera med , men jag tycker att det är positivt, med alla de indikatorer som finns i Lissabonprocessen, att ligger bäst till. Det kan vi väl notera, även om vi ska bli bättre på de områden där det behövs. Det som är viktigt är hur man ska öka genomförandetakten i Lissabonprocessen. Det har kommissionen också särskilt noterat i sin rapport. Jag vill fråga hur och regeringen aktivt kommer att driva den här frågan vidare. Sedan vänder jag mig till . Det var väldigt intressant att höra om just det arbete som du och de fackliga organisationerna kan vara med och påverka i EU. Jag såg också i kommissionens rapport, i fråga om olika slags sysselsättning och att få äldre i arbete, att det som ser ut att lyckas till 2010 är just att öka den kvinnliga förvärvsfrekvensen. Det har man noterat. Man säger också att det här säkert till viss del beror på att det har börjat ske en utbyggnad av barnomsorgen. har man noterat, i jämställdhetsrapporten, att det är kvinnorna som har den största risken för arbetslöshet och att lönediskrimineringen tyvärr inte alls har förändrats. Jag skulle vilja höra lite om de synpunkterna. (): Finansministern uppehöll sig väldigt mycket vid målen för Lissabonprocessen, och de är ju angelägna. Men jag tycker att man inte ska säga förslag; det ankommer mer på att komma med förslag. Finansministern bör redan ha planer, eftersom vi närmar oss halvtid. Vi snubblar runt i samma frågehärad. Jag tänker på den begränsade ambitionen att lyfta upp deltagandet i arbetslivet till i åldrarna . Där ligger på . För mig ter sig inte som en begränsad ambition när vi närmar oss halvtid och själva, trots att vi tydligen är bäst - om vi nu är det - ligger på . En annan grupp är de unga, och är bland de sämsta i när det gäller deras tillträde till arbetslivet, där de försenas väldigt mycket. Vi förlorar i storleksordningen 300 000 manår jämfört med EU i snitt. Precis som säger är det genom att göra någonting som någonting blir gjort. Det gäller väl då också governance-arbetet. Jag försöker hålla en öppen fråga här: Vad är det för planer finansministern har för att genomföra det här projektet? Vad har för konkreta förslag? : Jag ska försöka svara på de frågor som har ställts. Sedan måste jag tyvärr gå över till en annan del av huset, eftersom jag har interpellationsdebatt. Jag börjar med , som tog upp övergångsreglerna. Det är klart att det är väldigt viktigt att en del av Lissabonprocessen handlar om att vi vidgar marknaderna - vi talar även om arbetsmarknaderna - om vi ska kunna öka genomströmningen och tillströmningen till nya jobb från olika delar av . Det är precis det vi vill uppnå med de tio nya medlemsstaterna. Vad vi diskuterar, och möjligtvis har olika uppfattningar om, är på vilket sätt vi kan nå det. Jag har en bestämd uppfattning att det inte är konstigt att alla tio nya medlemsstater har fått övergångsregler - det är väl ett par hundra övergångsregler som de har fått och ser fram mot. De gamla staterna behöver också vissa övergångsregler, för att man sedan ömsesidigt ska kunna anpassa sig till varandra. Det behövs någon form av ömsesidighet i övergångsreglerna. Sedan gäller det att vi tillsammans kan se att det här är en potential som gör att vi kan öka både arbetskraftsutbudet och i sista hand den ekonomiska aktiviteten. Till vill jag säga att sysselsättningsgraden bland invandrare måste bli högre. Om de skulle ha samma sysselsättningsgrad som övriga grupper i skulle vi ha 120 000 fler invandrare i jobb. Det är ett väldigt högt prioriterat område, som vi har haft i budgetpropositioner och vårbudgetar. I samband med Lissabonprocessen redovisar vi vad vi gör för att få fler invandrare i jobb. Det är en av de stora arbetskraftsresurser som vi har, och många av invandrarna är dessutom högutbildade. De kan tillföra många delar av vår ekonomi väldigt mycket kraft i det här läget. Jag delar uppfattning att vi naturligtvis kan göra mycket mer på energiområdet när det gäller effektiviteten. Jag försökte förklara de skäl som gör att vi hamnar långt ned i den här listan, med tanke på vårt klimat, sammansättningen i vår industri och en del andra saker. Men det är klart att vi har anledning att göra ännu mer saker i fortsättningen för att effektivisera vår energikonsumtion, och därmed förbättra vår effektivitet, och för att nå ett bättre utnyttjande av våra ekonomiska resurser. Jag vill svara på fråga vad vi kan göra för att öka genomförandetakten i alla de mål som vi har ställt upp.