bet · GR01KU9 · 2004-02-19 00:00:00 — vid en tidpunktdå det saknas möjlighet att "paketera om" ett grundlagsärende som uppfattassom alltför stort för att utgöra en lämplig folkomröstningsfråga.När det gäller frågan om vem som avgör huruvida det är fråga om ett ellerflera grundlagsärenden redovisas i rapporten att konstitutionsutskotteti ett fall delade upp ett grundlagsärende, såsom det presenterats avregeringen i en proposition, på tre ärenden vid riksdagsbehandlingen.Därutöver har i åtminstone två fall vid riksdagsbehandlingen diskuteratsom de då aktuella grundlagsärendena skulle delas upp på fler ärenden.Beträffande frågan om ett grundlagsärende senast skalldelas upp på två eller fler ärenden, anförs i rapporten att detta skallske inför det första riksdagsbeslutet. Att göra en sådan uppdelning införriksdagens andra beslut, när det redan finns en preliminärt antagen lagom ändring i aktuell grundlag, torde inte vara i överensstämmelse medkravet på likalydande beslut i 8 kap. 15 § första stycket RF.1 Inledning1.1 BakgrundEnligt 4 kap. 18 § riksdagsordningen ingår numera som en uppgift i utskottensberedning av ärenden att följa upp och utvärdera riksdagsbeslut inom deämnesområden som respektive utskott har att bereda.I samband med behandling av grundlagsärendet om ändringar iregeringsformen rörande bl.a. samarbetet i EU (prop. 2001/02:72, bet.2001/02:KU18, bet. 2002/03:KU6, rskr. 15-16) uppkom en diskussion rörandegällande ordning i i samband med grundlagsändring dels i frågaom beslutsordningen i ärende om vilande grundlagsförslag, dels i fråga omfolkomröstning om vilande grundlagsförslag.Vid den allmänna motionstiden avlämnades motion 2002/03:K267 av MatsEinarsson m.fl. (v) med yrkanden om att regeringen respektive riksdagsstyrelsenskall ges till känna vad i motionen anförs om behovet av ändring iregeringsformen respektive riksdagsordningen vad gäller bestämmelser ombehandlingen av förslag till grundlagsändring och yrkanden om folkomröstningom sådant förslag. Motionen planeras bli behandlad i utskottet i sambandmed andra motioner rörande författningsfrågor under våren 2004.Under hösten 2002 fanns en samstämmig mening i borde återkomma till ovan nämnda frågor vid ett lämpligt tillfälle.Ett sådant tillfälle skulle kunna vara ett uppföljningsprojekt med dessafrågor som tema. Målet för ett sådant projekt kunde vara att dels grundligtbelysa de aktuella frågeställningarna, dels utgöra underlag inför utskottetsbehandling av den ovan nämnda motionen.Utskottet beslutade att låta de ovan nämnda frågorna blitema för ett uppföljnings- och utvärderingsprojekt inom utskottet.GenomförandetUppföljningen och utvärderingen har bedrivits på så sätt att en inledandeanalys av de aktuella frågeställningarna har gjorts inom utskottskansliet.Analysen har redovisats i en promemoria för var och en av frågeställningarna.Därefter har analysen diskuterats vad gäller frågan om folkomröstning omvilande grundlagsförslag med dels en sakkunnig från , delsen expertreferensgrupp bestående av docenten vid Juridiskainstitutionen, och chefen för kammarkansli,rörande frågan om beslutsordningen i ärenden om vilandegrundlagsförslag har diskuterats med en expertreferensgrupp bestående avdåvarande chefsjustitieombudsmannen , departementsrådet , /L6 och chefen för kammarkansli,parlamentarisk referensgrupp bestående av riksdagsledamöterna (), (), (), (), (), ()och () har också biträtt projektet. I denna grupp haranalysen av de båda frågeställningarna samt synpunkterna frånexpertreferensgrupperna diskuterats.DispositionenI rapporten redogörs först för frågeställningen rörande folkomröstning ien grundlagsfråga. Därefter redovisas frågeställningen beträffandebeslutsordningen i ärende om vilande grundlagsförslag. Rapporten avslutasmed en kommentar rörande de båda frågeställningarnas beröringspunkter.2 Folkomröstning om vilande grundlagsförslag2.1 InledningI denna del av rapporten belyses frågeställningen rörande folkomröstningom vilande grundlagsförslag. Texten har disponerats på så sätt att denför frågeställningen aktuella motionen först redovisas. Därefter redogörsi ett avsnitt för gällande regler om sådan folkomröstning. Detta avsnittavslutas med en sammanfattning och kommentar. I avsnittet som följer därpåbehandlas frågeställningen hur sent under ett som ett beslut omfolkomröstning i en grundlagsfråga kan fattas. Även detta avsnitt avslutasmed en sammanfattning och kommentar. Denna del av rapporten avslutas meden kommentar.2.2 MotionenSom nämnts ovan avlämnades vid den allmänna motionstiden en motion- motion 2002/03:K267 av m.fl. (v) - med yrkanden om attregeringen respektive riksdagsstyrelsen skall ges till känna vad i motionenanförs om behovet av ändring av regeringsformen respektive riksdagsordningenvad gäller bestämmelser om behandlingen av förslag till grundlagsändringoch yrkanden om folkomröstning om sådant förslag.I motionen påpekas att i diskussionerna kring grundlagsärendet om ändringari bl.a. 10 kap. RF hävdades att frågan borde avgöras genomfolkomröstning. Den sena riksdagsbehandlingen av frågan innebar dock vissaproblem. Motionärerna anför att talmannen inte ansåg att femtondagarsregelni 8 kap. 15 § RF medförde att hon var tvungen att skjuta upp sommaruppehålleteller kalla till extra sammanträde. De som ville pröva frågan om folkomröstningmenade att talmannen därmed använde riksdagsordningen för att vägra denfemtondagarsfrist som anges i regeringsformen.Motionärerna anser att det är tveksamt om ett beslut om folkomröstning omvilande grundlagsförslag över huvud taget är praktiskt genomförbart omdet fattas i ett sent skede. Såväl de formella som praktiska problem sombeskrivits i motionen talar för att en översyn av regelverket bör göras.Motionärerna framhåller att det minoritetsskydd som bestämmelserna omfolkomröstning utgör måste vara möjligt att tillämpa i praktiken. Det ärenligt motionärerna också olyckligt om en regel i regeringsformen, somhar uppfattats som en garanti och en del av minoritetsskyddet, kan sättasur spel av riksdagsordningens (RO) bestämmelser om sammanträdestider. Enmöjlighet är att komplettera den gällande tidsgränsen för framläggande avförslag om grundlagsändring med en tidsgräns för beslut i sådantärende. Motionärerna framhåller att kravet att ett beslut om folkomröstningskall vara praktiskt genomförbart måste förenas med behovet av tillräckligtid för utskottsbehandling och offentlig debatt innan beslut fattas. Ävenandra relevanta regler i regeringsformen och rikdagsordningen kan behövases över i detta sammanhang. Detta bör som sin mening ge regeringenrespektive riksdagsstyrelsen till känna.2.3 Gällande reglerRegeringsformenLagtextEnligt 8 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen (RF) skall folkomröstningom vilande grundlagsförslag anordnas, om yrkande därom framställs av minsten tiondel av ledamöter och minst en tredjedel av ledamöternaröstar för bifall till yrkandet. Sådant yrkande skall framställas inomfemton dagar från det att antog grundlagsförslaget som vilande.Yrkandet skall inte beredas i utskott.PropositionenBestämmelsen i 8 kap. 15 § tredje stycket RF om folkomröstning om vilandegrundlagsförslag trädde i kraft och gäller alltjämt.Den har dock aldrig tillämpats. I förarbetena (prop. 1978/79:195, s. framhölls att all offentlig makt i utgår enligt regeringsformens(RF) inledande stadgande från folket. Vissa principiella skäl talade därförför att folket skulle få möjlighet att ta direkt del i den beslutsprocesssom syftar till att ställa upp de grundläggande reglerna om vilka organsom skall utöva denna makt, om hur makten skall fördelas mellan dem ochom vilka gränser som skall sättas för den offentliga maktutövningen.Föredragande statsrådet anförde att de principiella skälen för folkomröstningsom ett led i grundlagsstiftningsförfarandet ytterligare hade ökat i styrkai och med att det i regeringsformen hade först in ett omfattande regelsystemmed uppgift att skydda de medborgerliga fri- och rättigheterna mot angreppfrån det allmännas sida.Rättighetsskyddsutredningen hade erinrat om att två av de tyngsta skälenmot folkomröstningar - svårigheterna att formulera frågorna och svårigheternaatt tolka omröstningsresultaten - skulle komma att sakna bärkraft i frågaom grundlagsomröstningar som får den formen att folket endast har attsäga ja eller nej till ett förslag som har antagits somvilande av . Mot bakgrund av det anförda förordade föredragandestatsrådet, i likhet med kommittén, att grundlagsstiftningsförfarandetkompletterades med ett folkomröstningsinstitut som innebär att beslutandefolkomröstning i en grundlagsfråga kan förrättas efter det första menföre det andra av de två riksdagsbesluten.Vidare kom föredragande statsrådet till slutsatsen att folkomröstning avdet slag som det här var frågan om borde komma till stånd först eftersärskilt beslut, men att ett sådant beslut skulle kunna fattas redan aven minoritet av ledamöter. Därutöver borde gälla att ett sådantyrkande skulle få framställas endast under en ganska efterbeslutet att anta ett grundlagsförslag som vilande.Föredragande statsrådet framhöll också att för de rådgivande folkomröstningarnasdel gäller att besluten om de frågor som skall ställas till medborgarnaoch om tidpunkten för omröstning skall ha formen av lag. Skälet härtillär att dessa beslut ofta innefattar besvärliga ställningstaganden av storpolitisk betydelse. Föredragande statsrådet påpekade att några sådanasvårigheter inte föreligger såvitt gäller folkomröstningar igrundlagsstiftningsfrågor. Både frågeställningen och tidpunkten är på förhandgivna.Det fanns därför enligt honom inte någon anledning vare sig att gebeslutet om en sådan folkomröstning lagform eller att bereda frågan i utskott.Föredragande statsrådet ansåg att beslutsförfarandet i stället bordeutformas efter mönster av vad som gäller för beslut om misstroendeförklaringmot statsråd. Den enda punkt i sammanhanget som enligt honom skulle kunnage upphov till svårigheter gäller vad som skall anses vara ett vilandegrundlagsförslag i motsats till två eller flera. Han påpekade att det av2 kap. 9 § riksdagsordningen (RO) följer att denna fråga i första handskall avgöras av talmannen i samband med kammarbehandlingen. Om kammareninte skulle dela talmannens mening får frågan på vanligt sätt avgöras avkonstitutionsutskottet.I specialmotiveringen (a. prop. s. 64) anfördes att tidsfristen för attframställa yrkande om folkomröstning efter mönster av 3 kap. 10 och 11 §§RO (väckande av motioner) hade bestämts . Vidare framhöllsatt de föreslagna nya bestämmelserna förutsätter att , när denfattar ett vilande beslut i en grundlagsfråga, gör detta i så god tidunder att den i tredje stycket angivna femtondagarsfristen kanlöpa ut och beslut fattas med anledning av ett eventuellt yrkande omfolkomröstning. I propositionen hänvisades härvid till vad fri- ochrättighetsskyddsutredningen hade anfört under 1 kap. 4 § RO (SOU 1978:34 s.216).KonstitutionsutskottetVid riksdagsbehandlingen tillstyrkte förslaget omfolkomröstning i grundlagsfrågor (bet. KU 1978/79:39 s. 19). Utskottetanförde bl.a. att det är naturligt att eventuella uppkommande frågor omfolkomröstning i grundlagssammanhang i första hand kommer att aktualiserasdirekt i grundlagsärendet och sålunda normalt tas upp redan i kammardebatteni sådant ärende. Med förslagets utformning mötte enligt utskottet därvidinte något hinder att yrkande om folkomröstning framställs redan vid detsammanträde då kammaren avgör frågan om grundlagsförslaget skall antassom vilande. Utskottet ansåg att sådant yrkande blir definitivt, omgrundlagsförslaget antas som vilande.RiksdagsordningenBestämmelser som infördes i riksdagsordningen med anledning av möjlighetenatt yrka folkomröstning i grundlagsfrågaNär bestämmelser om folkomröstning om vilande grundlagsförslag infördesi 8 kap. 15 § tredje stycket RF var enligt bestämmelser iriksdagsordningen indelat i lagtima och urtima . Då skulle lagtimariksmöte som hade inletts , september eller oktober, enligt1 kap. 4 § första stycket RO, avslutas . Om synnerligaskäl förelåg kunde förlänga , dock längst t.o.m. den15 juni. Vidare föreskrevs att annat (urtima) pågick så längeriksdagen fann det nödvändigt.Med anledning av att bestämmelser om folkomröstning om vilande grundlagsförslaginfördes i 8 kap. 15 § RF gjordes också en ändring i 1 kap. 4 § RO. Därtillades att om yrkande hade väckts om folkomröstning i grundlagsfråga,skulle, utan hinder av vad som annars i paragrafen sades om riksmötetslängd, pågå till dess yrkandet hade prövats.När det gällde förslagen till ändringar i riksdagsordningen hänvisades iproposition 1978/79:195 till vad rättighetsskyddsutredningen hade anförti dessa delar (prop. s. 67).I fråga om ändringen i 1 kap. 4 § RO anförde rättighetsskyddsutredningenatt de föreslagna reglerna i 8 kap. 15 § RF förutsätter ett vissttidsmellanrum mellan det första beslutet i ett grundlagsärende och riksmötetsavslutande (SOU 1978:34 s. 216). Detta innebar enligt kommittén attriksdagen vid sin arbetsplanering beträffande sådana ärenden får se tillatt beslut fattas i tillräckligt god tid före den tidpunkt för riksmötetsavslutande som följer av reglerna i förevarande paragrafs första stycke.Kommittén framhöll att det emellertid inte kunde uteslutas att ett besluti en grundlagsfråga måste fattas så sent under ett riksmöteatt det uppkommer en viss konflikt mellan dessa regler och vad som förutsättsi 8 kap. 15 § RF. Av denna anledning föreslog kommittén att paragrafenkompletterades med en bestämmelse som innebar att ett , utan hinderav vad som annars gällde i fråga om längd, skulle pågå tilldess ett föreliggande ärende om beslutande folkomröstning hade avgjorts.Vidare infördes bestämmelser i 3 kap. 17 § samt i 5 kap. 2 § och 8 § andrastycket RO som innebar att ärende om folkomröstning i grundlagsfråga skullebehandlas på samma sätt i som ärende om missförtroendeförklaring.I 3 kap. 17 § RO föreskrevs därmed att yrkande om folkomröstning igrundlagsfråga skulle framställas vid sammanträde med kammaren. 2 § RO skulle ärende om folkomröstning ligga på kammarens bord tilldet andra sammanträdet efter det då yrkandet framställdes och avgörassenast vid det därpå följande sammanträdet. I 5 kap. 8 § andra stycketföreskrevs att om två eller flera yrkanden om folkomröstning beträffandesamma vilande grundlagsförslag förelåg skulle endast en omröstning ägarum.Den ovan nämnda bestämmelsen i 3 kap. 17 § RO finns sedan den 1 juli 2003i 3 kap. 15 § RO. flyttades bestämmelsen i 5 kap. 8 §andra stycket RO till 5 kap. 9 § andra stycket samma lag.Reformering av riksdagsarbetet och därmed slopandet av 1 kap. 4 § RODen upphörde 1 kap. 4 § RO att gälla.Ändringen hade sin grund i arbete. Utredningenavlämnade sitt principbetänkande Reformera riksdagsarbetet!till talmanskonferensen med bl.a. förslag till ändringar i den statligabudgetprocessen och längd. överlämnade isin tur förslag till författningsändringar samt vissaav förslagen i övrigt i principbetänkandet för bedömning ochbeslut (1994/95:TK1).Utredningen anförde (a. försl. s. 87 f.) att en reform av varangelägen för att hävda ställning och ge möjlighetatt anpassa riksdagsarbetet till utvecklingen. En mer flexibel planeringav riksdagsåret förutsatte enligt utredningen att inte var bundenav en tidsram för sitt arbete. Sluttidpunkten (som införts1992) föreslogs därför utgå. Talmannen och talmanskonferensen borde istället få vidgade befogenheter och ökat ansvar när det gällde den årligaplaneringen av riksdagsarbetet.Enligt utredningen borde normalt inledas ochsommaruppehållet normalt börja . Under ett valår skulle tidpunkten förvalet avgöra tidsramarna för riksdagsarbetet. Vidare framhöll utredningenatt talmannen alltid kunde kalla till i förväg ej planeradesammanträden. Inget hinder mötte att sammanträden planerades in undersommaruppehållet.Utredningen ville dock inte binda till några definitiva tidsramar.Det stred mot grundtanken bakom förslaget om ett nytt mer flexibeltriksmöte. Planeringen av kammarens sammanträden ankom enligt utredningenpå talmannen i samråd med talmanskonferensen. De angivna ramarna bordedärför endast ses som riktlinjer för planeringen av den närmast överblickbaraframtiden.Därutöver anförde utredningen att en annan utgångspunkt för förslagen varatt, i den utsträckning så var möjligt, anpassa den nya ordningen tillrådande förhållanden. Det innebar bl.a. att gällande bestämmelser ominkallande av urtima överfördes till en skyldighet för talmannenatt kalla till sammanträde om en minoritet (115) av riksdagensledamöter eller regeringen begärde det. Regeringens möjlighet att avbrytariksmötet om den förordnat om extra val omvandlades till en möjlighet attbesluta att kammarens sammanträden skall avbrytas fram till nästa riksmöte.Talmannen kunde enligt utredningen dock alltid kalla tillsammanträde på nytt antingen på eget initiativ eller på begäran av regeringeneller en minoritet av ledamöter. Utredningen framhöll att dettavar i överensstämmelse med då gällande regler om inkallande av urtimariksmöte.Riksdagen följde talmanskonferensens, och därmed ,förslag (bet. 1993/94:KU18, rskr. 1993/94:425, bet. 1994/95:KU2, rskr.1994/95:4).Sedan den 1 januari 1995 gäller därmed enligt 2 kap. 6 § första stycketRO att talmannen beslutar efter samråd med (numera) riksdagsstyrelsenvilka uppehåll i kammarens arbete om eller som skallförekomma under pågående riksmöte.Vidare föreskrivs i tredje stycket att talmannen får besluta att avbrytauppehåll i kammarens arbete. Ett sådant beslut skall fattas om regeringeneller minst 115 av ledamöterna begär det. Talmannen skall kalla kammarentill ett sammanträde som skall hållas från det att begäranframställdes.FolkomröstningslagInledningI samband med att bestämmelser infördes i regeringsformen och riksdagsordningenom folkomröstning i grundlagsfrågor infördes också en särskild lag omförfarandet vid folkomröstning.I proposition 1978/79:195 anfördes att man knappast kan undvara en permanentlagstiftning om folkomröstningsförfarandet om man gör det möjligt för enminoritet inom att få till stånd en folkomröstning (s. 54). Iannat fall skulle man vara hänvisad antingen till lösningen att i detsärskilda fallet låta samma minoritet fastställa också de nödvändigaförfarandereglerna eller till metoden att låta varje gång beslutadessa med vanlig majoritet. Båda alternativen var enligt föredragandestatsrådet förenade med nackdelar av i första hand principiell natur. Hananförde vidare att det också i fråga om rådgivande folkomröstningar fåranses från principiell synpunkt tillfredsställande att de grunder somskall gälla vid en landsomfattande folkomröstning permanent finns angivnai lag. Också från praktiskt synpunkt kunde en sådan lagstiftning hafördelar. Han förordade därför att generella lagbestämmelser meddelades omförfarandet vid folkomröstning.Gällande bestämmelserEnligt 1 § folkomröstningslagen (1979:369) gäller lagen för folkomröstningsom avses i 8 kap. 4 § RF. Av sistnämnda bestämmelse framgår att lagengäller både för rådgivande folkomröstning i hela riket och för folkomröstningi grundlagsfråga.Vidare sägs i 2 § att central valmyndighet som avses i 1 kap. 15 § vallagen(1997:157) också är central myndighet för folkomröstning.I 3 § föreskrivs att riket är indelat i omröstningsdistrikt för folkomröstning.Del av kommun som vid val enligt vallagen bildar ett valdistrikt utgörett omröstningsdistrikt.Enligt 4 § svarar valnämnd som avses i 1 kap. 17 § vallagen för folkomröstningsgenomförande i varje kommun.Därutöver sägs i 5 § att rösträtt vid folkomröstning tillkommer den somär röstberättigad vid val till riksdagen.I 6 § första stycket föreskrivs att när en folkomröstning skall förrättasskall, i den mån den centrala valmyndigheten inte bestämmer annat, förvar och en som enligt röstlängden är röstberättigad upprättas ett röstkortmed uppgifter om den röstande. Röstkortet skall dessutom innehålla uppgifterom omröstningen till ledning för den röstberättigade. För folkomröstningoch val till som äger rum upprättas gemensamt röstkort.Vidare sägs att den centrala valmyndigheten på lämpligt sätt bör spridakännedom bland allmänheten om tid och sätt för röstning och om debestämmelser i övrigt som gäller för folkomröstningen. Myndigheten bör ocksåinför folkomröstning i grundlagsfråga på lämpligt sätt sprida kännedombland allmänheten om lydelsen av det förslag som omröstningen avser.Sammanfattning och kommentarDen rättsliga regleringen av möjligheten att yrka folkomröstning igrundlagsfrågaSedan 1980 finns en möjlighet enligt 8 kap. 15 § tredje stycket RF attför en minoritet av ledamöter (minst en tiondel, dvs. minst 35ledamöter) framställa yrkande om folkomröstning om vilande grundlagsförslag.Yrkandet skall framställas från det att antogdet aktuella grundlagsförslaget som vilande.Enligt 3 kap. 15 § RO skall yrkande om folkomröstning i grundlagsfrågaframställas vid sammanträde med kammaren.I förarbetena har bestämmelserna tolkats så att det inte möter något hinderatt framställa yrkandet redan vid det sammanträde då kammaren avgör fråganom grundlagsförslaget skall antas som vilande (jfr bet. KU 1978/79:39 s.19, att notera härvid är att det numera förekommer skilda debatt- ochvoteringsdagar i ett ärende). Sådant yrkande får i sådant fall uppfattassom definitivt, om grundlagsförslaget antas som vilande. Det kan alltsåkonstateras att det sammanträde då kammaren avgör frågan om grundlagsförslagetskall antas som vilande förefaller vara den tidigaste tidpunkten då ettyrkande om folkomröstning kan framställas.Därutöver framhölls i förarbetena att bestämmelserna i 8 kap. 15 § tredjestycket RF förutsätter att , när den fattar ett vilande besluti en grundlagsfråga, gör detta i så god tid under att den itredje stycket angivna femtondagarsfristen kan löpa ut och beslut fattasmed anledning av ett eventuellt yrkande om folkomröstning (jfr prop.1978/79:195 s. 64).Fram till fanns en bestämmelse i 1 kap. 4 § RO somkompletterade bestämmelsen i 8 kap. 15 § tredje stycket RF. I 1 kap. 4 §RO föreskrevs att om yrkande hade väckts om folkomröstning i grundlagsfrågaskulle pågå till dess yrkandet hade prövats. Detta gällde oavsettvad som annars föreskrevs i samma paragraf om längd. Enligtförarbetena kunde det inte uteslutas att ett beslut i en grundlagsfråganågon gång måste fattas så sent under ett att det kunde uppkommaen viss konflikt mellan reglerna om längd i 1 kap. 4 § RO ochvad som förutsätts i 8 kap. 15 § tredje stycket RF (jfr SOU 1978:34 s.216). Därför föreslogs den kompletterande bestämmelsen i riksdagsordningen.Det bör framhållas att bestämmelsen i 1 kap. 4 § RO således inte utgjordenågon garanti för att den i 8 kap. 15 § tredje stycket RF föreskrivnafemtondagarsfristen kunde iakttas. Bestämmelsen i 1 kap. 4 § RO säkerställdeendast att ett redan väckt yrkande om folkomröstning kunde prövas innanriksmötets slut. I det fall t.ex. beslutade att som vilandeanta en grundlagsändring före slut, återstod för att vid ett sammanträde i kammaren yrka folkomröstning igrundlagsfrågan. Om så skedde, garanterade bestämmelsen i 1 kap. 4 § ROatt skulle pågå till dess yrkandet hade prövats. Inte ens dåmöjligheten att yrka folkomröstning i en grundlagsfråga infördes iregeringsformen var reglerna således konstruerade så att den föreskrivnafemtondagarsfristen alltid skulle iakttas under pågående riksmöte.När 1 kap. 4 § RO upphörde att gälla infördes inte någon annan särskildbestämmelse i syfte att komplettera 8 kap. 15 § tredje stycket RF. Enligtde nya bestämmelserna om längd pågår till dess nästariksmöte börjar (1 kap. 2 § fjärde stycket RO). Talmannen beslutar omvilka uppehåll i kammarens arbete som skall förekomma under pågåenderiksmöte (2 kap. 6 § första stycket RO).