bet · GR01LU3 · 2004-01-01 00:00:00 — Lag om finansiell rådgivning till konsumenter SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition2002/03:133 jämte tre motioner, varav två väckts med anledning avpropositionen och en väckts under den allmänna motionstiden år 2003.Ipropositionen lägger regeringen fram förslag till en lag om finansiellrådgivning till konsumenter. Syftet med den föreslagna lagen är att stärkakonsumentskyddet på det finansiella området.Lagen föreslås vara tillämpligvid s.k. placeringsrådgivning, dvs. rådgivning som avser placering avkonsumentens tillgångar i olika finansiella instrument och vissa typer avlivförsäkringar. Lagförslaget innehåller bestämmelser som innebär attnäringsidkaren skall iaktta god rådgivningssed och se till att rådgivarenhar tillräcklig kompetens för sitt uppdrag. Näringsidkaren skall ävendokumentera vad som förekommit vid rådgivningstillfället. Vidare föreslåsbestämmelser om skadeståndsansvar för näringsidkare som vid finansiellrådgivning uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar en konsument renförmögenhetskada. skall utöva tillsyn över efterlevnaden avlagen. Verkets tillsyn skall dock inte omfatta verksamhet som står underFinansinspektionens tillsyn eller verksamhet som bedrivs av advokater.Dennya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 2004.Utskottet föreslår attriksdagen antar regeringens lagförslag och avslår samtliga motionsyrkanden.Ibetänkandet finns tio reservationer och ett särskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Lagens tillämpningsområdeRiksdagenantar 1 § regeringens förslag till lag om finansiell rådgivning tillkonsumenter. Därmed bifaller proposition 2002/03:133 i denna deloch avslår motion 2003/04:L303.Reservation 1 (kd)2. PreskriptionRiksdagenantar 7 § regeringens förslag till lag om finansiell rådgivning tillkonsumenter. Därmed bifaller proposition 2002/03:133 i denna deloch avslår motionerna 2002/03:L19 yrkande 2 och 2002/03:L20 yrkande2.Reservation 2 (m, fp, kd)3. TillsynsmyndighetRiksdagen antar 8§ regeringens förslag till lag om finansiell rådgivning till konsumenter.Därmed bifaller proposition 2002/03:133 i denna del och avslårmotion 2002/03:L19 yrkande 3.Reservation 3 (m, kd)4. VitesföreläggandeRiksdagengodkänner vad utskottet anfört. Därmed bifaller proposition2002/03:133 i denna del och avslår motion 2002/03:L19 yrkande 1.Reservation4 (m, kd)5. VarningRiksdagen godkänner vad utskottet anfört. Därmedbifaller proposition 2002/03:133 i denna del och avslår motion2002/03:L20 yrkande 3.Reservation 5 (fp, v, c)6. Lagbestämmelsen omvitesföreläggande och varningRiksdagen antar 9 § regeringens förslagtill lag om finansiell rådgivning till konsumenter.Reservation 6 (fp,v, c) - villkoradReservation 7 (m, kd) - villkorad7. PrövningstillståndRiksdagenantar 10 § regeringens förslag till lag om finansiell rådgivning. Därmedbifaller proposition 2002/03:133 i denna del och avslår motion2002/03:L20 yrkande 4.Reservation 8 (fp)8. Lagförslaget iövrigtRiksdagen antar regeringens förslag till lag om finansiell rådgivningi den mån det inte omfattas av vad utskottet föreslagit ovan. Därmedbifaller proposition 2002/03:133 i denna del.9. Inriktningenav EU-arbetetRiksdagen avslår motion 2002/03:L20 yrkande 1.Reservation9 (fp)10. Ytterligare utredningsarbeteRiksdagen avslår motion2002/03:L19 yrkande 4.Reservation 10 (m)den 30 oktober2003På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagiti beslutet: (), (), (),(), (), (), (), (), (), Rezene Tesfazion (s), MartinAndreasson (fp), (s), (), NiclasLindberg (s), (), () och AnnikaQarlsson (c).Redogörelse för ärendetI beslutade regeringen om direktivtill en parlamentarisk kommitté med uppgift att lämna förslag om hur denframtida konsumentpolitiken skulle utformas för att kunna ge människorförutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och ha ett starktinflytande över sin vardag (dir. 1999:1). Kommittén antog namnetKonsumentpolitiska kommittén 2000. I kommitténs uppdrag låg bl.a. att analyserahuruvida det konsumenträttsliga skyddet var tillräckligt på områdetfinansiella tjänster och vid behov lämna förslag till hur det kunde förbättras.Kommittén föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 2000:29) Starka konsumenteri en gränslös värld att konsumentskyddet vid rådgivning i fråga omfinansiella tjänster skulle stärkas genom tvingande civilrättslig lagstiftning.En sådan lagstiftning måste dock, menade kommittén, föregås av ytterligareanalyser och överväganden som inte kunde komma till stånd inom ramen förkommitténs arbete. Något lagförslag lades därför inte fram.Mot dennabakgrund tillkallade regeringen en särskild utredare med uppgiftatt kartlägga och analysera frågor om konsumentskyddet vid finansiellrådgivning (dir. 2001:41). Enligt direktiven skulle utredaren även föreslålagstiftning eller andra lämpliga åtgärder som det fanns behov av för attstärka konsumentskyddet på området. Utredningen, som antog namnet Utredningenom finansiell rådgivning till konsumenter, redovisade sitt uppdrag i maj2002 i betänkandet (SOU 2002:41) Konsumentskydd vid finansiell rådgivning.Betänkandet har remissbehandlats och ligger till grund för lagförslageti förevarande proposition.I propositionen föreslår regeringen - efterhörande av Lagrådet - att skall anta det i propositionen framlagdaförslaget till lag om finansiell rådgivning till konsumenter. Regeringensförslag finns i bilaga 1 och lagförslaget i bilaga 2.Propositionen harföranlett två motioner. I detta sammanhang behandlar utskottet även enmotion som har väckts under den allmänna motionstiden . Förslageni motionerna finns i bilaga 1.I ärendet har inkommit en skrivelse frånFondbolagens Förening.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionenlägger regeringen fram förslag till en lag om finansiell rådgivning tillkonsumenter. Lagen, som skall vara tvingande till konsumentens förmån,föreslås vara tillämplig vid s.k. placeringsrådgivning, dvs. rådgivningsom avser placering av konsumentens tillgångar i olika finansiella instrumentoch vissa livförsäkringar.Lagförslaget innebär i huvudsak följande. Ennäringsidkare som tillhandahåller finansiell rådgivning skall se till attden personal som utför rådgivningen har tillräcklig kompetens. I syfteatt undvika bevissvårigheter skall näringsidkaren dokumentera vad somförekommit vid rådgivningstillfället. Näringsidkaren skall irådgivningsverksamheten iaktta god rådgivningssed och med tillbörlig omsorg tatill vara konsumentens intressen. Rådgivningen skall anpassas till denenskilde konsumentens önskemål och behov och rådgivaren får inte rekommenderaandra lösningar än sådana som kan anses lämpliga för konsumenten. Rådgivarenär vidare skyldig att avråda konsumenten från att vidta åtgärder som intekan anses lämpliga för denne. En näringsidkare som genom finansiellrådgivning uppsåtligen eller genom oaktsamhet orsakar konsumenten renförmögenhetsskada skall ersätta skadan. skall utöva tillsynöver efterlevnaden av lagen, dock inte verksamhet som redan står undertillsyn av eller som bedrivs av advokater. Riktlinjeroch allmänna råd om lagens tillämpning skall utfärdas av Konsumentverketoch Finansinspektionen.Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 2004.Utskottets övervägandenAllmänna övervägandenUnder det de finansiella marknaderna genomgått stora förändringar, bl.a. tillföljd av avregleringen av kreditmarknaden, teknikutvecklingen och Sverigesmedlemskap i . Banker och andra finansiella företags verksamhet har iallt högre utsträckning kommit att bli inriktad på nya produkter ochtjänster som skiljer sig från den traditionella in- och utlåningsverksamheten.Sålunda har marknadsföring och försäljning av finansiella tjänster,exempelvis s.k. sparprodukter såsom aktier, räntebärande instrument,värdepappersfonder samt pensionsförsäkringar fått allt större betydelse.Utvecklingen har inneburit att konsumenterna numera erbjuds ett mycketstort antal investeringsalternativ med varierande riskprofil, vilketinnebär såväl möjligheter som risker för konsumenterna.Hushållens sparandeär till stor del placerat i olika finansiella instrument såsom aktieroch fonder. Till detta kommer det aktierelaterade försäkringssparandet.Denna utveckling har lett till att konsumentskyddsaspekterna på detfinansiella området kommit alltmer i fokus. Konsumenternasbehov av kunskap och information har ökat, vilket i sin tur medfört attden rådgivning som banker och andra finansiella företag erbjuder blivitallt viktigare. Därmed har också frågan om vilket ansvar företagen harför de råd man lämnar och vilka krav som kan ställas på rådgivarnaaktualiserats.I dag finns ingen samlad, generell lagstiftning som tar siktepå finansiell rådgivning. Vissa krav på de finansiella rådgivarnas agerandekan dock härledas ur rörelselagstiftningen på det finansiella området,marknadsrätten, myndighetsföreskrifter, allmänna rättsprinciper,domstolsavgöranden och den juridiska litteraturen. Vidare har i rättspraxislagts fast att en rådgivare under vissa förutsättningar är skadeståndsskyldigvid vårdslös rådgivning. har också vidtagits en radfrivilliga åtgärder inom branschen av betydelse för konsumentskyddet, bl.a.genom antagandet av etiska riktlinjer och inrättandet av licensieringsprogram.Somframhålls i propositionen är det dock inte möjligt att utifrån dessarättskällor dra några säkra slutsatser i fråga om gränserna för kraven pårådgivningen eller omfattningen av det skadeståndsrättsliga ansvaret. Detär inte heller tillräckligt att endast förlita sig på de, i och för sigförtjänstfulla, åtgärder som vidtagits inom branschen. Lagstiftningsbehovethar inte heller ifrågasatts i någon av motionerna. Utskottet delar såledesregeringens bedömning att konsumentskyddet på området bör förstärkas ochtydliggöras genom ny konsumenträttslig lagstiftning, i vilken såväl kravenpå näringsidkarens prestation som det civilrättsliga ansvaret förrådgivningen preciseras.Utskottet anser mot bakgrund av det anförda att ensärskild lag om finansiell rådgivning till konsumenter bör komma tillstånd.Därmed övergår utskottet till att behandla de olika spörsmål somhar aktualiserats i motionerna.Lagens tillämpningsområdeUtskottetsförslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens lagförslag såvitt gällerlagens tillämpningsområde (1 §) och avslå en motion vari föreslås etttillkännagivande om att tillämpningsområdet bör utvidgas till att omfattaäven s.k. traditionella livförsäkringar. Jämför reservation 1(kd).PropositionenI propositionen föreslår regeringen att lagen skall varatillämplig vid finansiell rådgivning som en näringsidkare tillhandahålleren konsument och som omfattar placering av konsumentens tillgångar ifinansiella instrument och vissa livförsäkringar (1 §). Rådgivningen skallvara individualiserad, och det förutsätts föreligga ett uppdragsförhållandemellan parterna för att lagen skall vara tillämplig. Med finansielltinstrument avses bl.a. aktier, obligationer, andelar i värdepappersfondersamt derivatinstrument såsom aktie- och indexoptioner.I fråga omlivförsäkringar föreslås att lagens tillämpningsområde begränsas till rådgivningsom avser sådana livförsäkringar vars kapital helt eller delvis placerasi finansiella instrument som konsumenten bestämmer, dvs. fondförsäkringar.Därmed omfattar lagförslaget inte s.k. traditionella livförsäkringar.Denna typ av livförsäkring innebär att kapitalet förvaltas av försäkringsbolagetoch att försäkringstagaren är berättigad till dels det inbetalade beloppetjämte viss, garanterad avkastning, dels återbäring i form av en andel avdet eventuella överskott som uppstått.MotionenMats och (båda kd) anför i den under den allmänna motionstiden år 2003väckta motionen 2003/04:L303 att livbolagens allvarliga situation intebara beror på den kraftiga nedgången på aktiemarknaden. Även missförhållandenvad gäller konsumentskydd och rådgivning har, enligt motionärerna, rubbatförsäkringstagarnas förtroende för bolagen. Motionärerna anser att det äroförståeligt varför den föreslagna lagen inte omfattar också rådgivningsom avser traditionella livförsäkringar. I motionen yrkas ett tillkännagivandeom att lagens tillämpningsområde bör utvidgas så att även sådan rådgivningomfattas av lagen.Utskottets ställningstagandeSom framhålls ipropositionen bör tillämpningsområdet för ett konsumentskyddande regelverk påområdet ta sin utgångspunkt i de intressen som framstår som särskiltskyddsvärda från konsumentsynpunkt. Regeringen har, med denna utgångspunkt,gjort bedömningen att lagens tillämpningsområde bör begränsas till attomfatta sådan finansiell rådgivning som innebär en beaktansvärd risk föratt konsumenten, helt eller delvis, förlorar insatt kapital eller sättersig i skuld. Finansiell rådgivning där risken för konsumenten framstårsom begränsad bör däremot inte omfattas av lagen. Enligt regeringensuppfattning föreligger en sådan grad av risk för konsumenten vidplaceringsrådgivning som avser finansiella instrument och livförsäkringar varskapital helt eller delvis placeras i de finansiella instrument somkonsumenten bestämmer att sådan rådgivning bör omfattas av lagen. Utskottethar ingen annan uppfattning än regeringen i den frågan.Vad sedan gällermotionsspörsmålet har utskottet förståelse för de synpunkter som framförtsoch förutsätter att regeringen kontinuerligt följer och analyserarutvecklingen på marknaden. Inom ramen för detta bör konsumentskyddet vidfinansiell rådgivning om traditionella livförsäkringar tas upptill förnyad prövning. Utskottet utgår från att regeringen - utan någotformellt tillkännagivande från sida - vidtar nödvändiga åtgärderoch skyndsamt återkommer till med erforderliga lagförslag, omdet skulle visa sig att det finns behov av en utvidgning av lagenstillämpningsområde till att även omfatta traditionella livförsäkringar.Meddet anförda föreslår utskottet att antar regeringens lagförslagsåvitt nu är i fråga och avslår motion 2003/04:L303.PreskriptionUtskottetsförslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens lagförslag såvitt gällertioårig preskription av näringsidkarens skadeståndsrättsliga ansvar förrådgivningen (7 §) och avslå två motionsyrkanden vari föreslås en tvåårigpreskriptionsfrist. Jämför reservation 2 (m, fp, kd).BakgrundInnebördenav att en fordran preskriberas är att den inte kan utkrävas av borgenären.Allmänna bestämmelser om preskription finns i preskriptionslagen (1981:130).Lagen är inte bara tillämplig på fordringar som avser betalning av pengarutan även andra prestationer, exempelvis leverans av varor och utförandeav tjänster. Av 2 § preskriptionslagen följer att en fordran efter sin tillkomst, om inte preskriptionsavbrott skett dessförinnan.Preskriptionstiden är dock för fordran mot en konsument, om fordringenavser en vara, tjänst eller annan nyttighet som en näringsidkare hartillhandahållit konsumenten för huvudsakligen enskilt bruk. Detsamma gällerfordran mot den som gått i borgen för betalningen av en sådan fordran.Den treåriga preskriptionstiden gäller dock inte fordringar som grundaspå löpande skuldebrev.Preskriptionslagen gäller endast i den mån annatinte är särskilt föreskrivet. I lagstiftningen förekommer en lång radsådana särskilda preskriptionsregler där såväl preskriptionsfristens längdsom utgångspunkten för dess beräkning avviker från vad som följer avpreskriptionslagen. Ett exempel på en sådan bestämmelse är 18 kap. 9 §handelsbalken, enligt vilken talan mot en syssloman, exempelvis en mäklare,agent eller annan uppdragstagare, måste väckas från det attuppdraget avslutats eller upphört och sysslomannen avgivitslutredovisning.PropositionenI propositionen föreslås en preskriptionsregel sominnebär att näringsidkarens skadeståndsrättsliga ansvar för rådgivningsom omfattas av lagen preskriberas efter rådgivningstillfället ominte konsumenten väckt talan mot näringsidkaren. Dessutomkrävs att konsumenten underrättat näringsidkaren om skadan inom skäligtid efter det att konsumenten märkt eller borde ha märkt att skada uppkommit,dvs. att konsumenten reklamerar. I annat fall bortfaller rätten tillskadestånd enligt lagen (7 §). Genom den nu föreslagna preskriptionsregelnklargörs att den ettåriga preskriptionsfristen i 18 kap. 9 § handelsbalkeninte är tillämplig vid skadeståndskrav med stöd av lagen.MotionernaIngerRené m.fl. (m) anser i motion 2002/03:L19 att den föreslagna tioårsfristenkommer att leda till en alltför av osäkerhet för näringsidkarna,särskilt småföretagare, och innebära att näringsidkarna måste bevaradokumentation om de råd man lämnat orimligt . Enligt vad som anförsi motionen kommer således preskriptionsregeln att fungera som ett effektivtkonkurrenshinder för mindre uppstickare på marknaden. I motionen yrkasatt skall besluta om en ändring i 7 § som innebär attpreskriptionsfristen bestäms till (yrkande 2).Liknande tankegångaråterfinns i motion 2002/03:L20 av m.fl. (fp). Motionärernaanser att det inte föreligger något behov av en så pass lång preskriptionsfristsom , eftersom en skada på grund av felaktig rådgivning visar sigbetydligt tidigare än så. En tioårig preskriptionsfrist kommer också attskapa osäkerhet för näringsidkarna och bevissvårigheter vid tvist. Enligtmotionärernas mening bör preskriptionsfristens längd motsvara vad somgäller enligt konsumenttjänstlagen och konsumentköplagen, dvs. Imotionen begärs ett tillkännagivande som går ut på att regeringen skallåterkomma till med ett lagförslag i enlighet med vad som anförtsi motionen (yrkande 2).Utskottets ställningstagandeSom påpekas ipropositionen skulle preskriptionsregeln i 18 kap. 9 § handelsbalken undervissa förutsättningar kunna vara tillämplig vid krav på skadestånd enligtden nu föreslagna lagen. Enligt utskottets mening är en sådan preskriptionsfristalldeles för kort, varför en särskild bestämmelse med är befogadi en lag med syfte att stärka konsumentskyddet. Regeringens förslag innebäratt rätten till skadestånd bortfaller om inte konsumenten väcker talaninom från rådgivningstillfället. Som motionärerna pekar på förekommerdet i den konsumenträttsliga lagstiftningen preskriptionsfrister som äravsevärt kortare än , bl.a. i konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen.I dessa fall rör det sig dock om lagstiftning där det normalt sett ärrelativt lätt att bedöma skadans uppkomst och övriga förutsättningar förskadeståndsansvar. I fall där skadeståndsfrågan är mer komplicerad ochdet dessutom kan ta innan en skada visar sig, exempelvis vidprodukt- och miljöskador, uppvisar lagstiftningen i stället exempel på entioårig preskriptionsfrist. Placeringar i finansiella instrument ochförsäkringar görs ofta på lång sikt och är i många fall en viktig del avkonsumentens långsiktiga sparande. Som närmare utvecklas i propositionenkan det i vissa fall också dröja innan en skada visar sig. Vidbedömningen av preskriptionsfristens längd måste även beaktas vilkenutgångspunkt som valts för fristens beräkning. Regeringen har därvidföreslagit en bestämd tidpunkt som utgångspunkt, nämligen rådgivningstillfället,som gör det möjligt för näringsidkarna att skapa sig en rimlig överblicköver vilka skadeståndskrav som kan komma att framställas inompreskriptionsfristen.Mot bakgrund av vad som har anförts kan utskottet intekomma till någon annan slutsats än regeringen i frågan om preskriptionsfristenslängd. bör således anta lagförslaget i denna del och avslåmotionerna 2002/03:L19 yrkande 2 och 2002/03:L20 yrkande 2.Tillsyn,m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens lagförslagsåvitt gäller tillsynen över efterlevnaden av lagen (8-10 §§) och avslåmotionsyrkanden med krav på förändringar av tillsynen i olika avseenden.Jämförreservation 3 (m, kd) och särskilt yttrande (fp, c) under förslagspunkt3 , reservation 4 (m, kd) under förslagspunkt 4Vitesföreläggande, reservation 5 (fp, v, c) under förslagspunkt 5 Varning,reservationerna 6 (fp, v, c) och 7 (m, kd) under förslagspunkt 6Lagbestämmelsen om vitesföreläggande och varning och reservation 8 (fp) underförslagspunkt 7 ärcentral förvaltningsmyndighet för tillsyn över finansiella marknader,kreditinstitut och det enskilda försäkringsväsendet. banker, fondbolag, värdepappersbolag, försäkringsbolag ochförsäkringsmäklare. har, enligt vad som närmare framgår avlag eller annan författning, exempelvis bankrörelselagen (1987:617), lagen(1991:981) om värdepappersrörelse och försäkringsrörelselagen (1982:713),möjlighet att ingripa på olika sätt mot företag som inte följer gällanderegelverk. Sålunda kan bl.a. återkalla tillstånd,meddela förbud mot att fortsätta viss verksamhet, meddela varning, förbjudaverkställighet av ett beslut, infordra upplysningar om verksamheten ochgenomföra inspektioner på plats.Även har en viktig rollatt spela på det finansiella området. Verket har tillsyn över efterlevnadenav bl.a. marknadsföringslagen (1995:450), avtalsvillkorslagen (1994:1512),konsumentförsäkringslagen (1980:38) och konsumentkreditlagen (1992:830).Tillsynsansvaret enligt konsumentkreditlagen omfattar dock inte verksamhetsom redan står under tillsyn av Finansinspektionen.För att tydliggöraFinansinspektionens och ansvar och befogenheter harmyndigheterna träffat en överenskommelse som syftar till attklargöra respektive myndighets ansvar vad gäller konsumentskyddet i denfinansiella sektorn.PropositionenI propositionen föreslår regeringenatt skall ha tillsyn över efterlevnaden av lagen och deföreskrifter som har meddelats med stöd av den. Detta gäller dock inteverksamhet som redan står under tillsyn eller verksamhetsom bedrivs av advokater (8 § första stycket). föreslåsfå befogenheter som i stort sett motsvarar befogenheterenligt rörelselagstiftningen. Sålunda innehåller lagförslaget bestämmelsersom innebär att ges rätt att göra inspektion hos näringsidkaresom tillhandahåller finansiell rådgivning och att ta del av samtligahandlingar som behövs för tillsynen. Vidare föreslås en skyldighet förnäringsidkaren att lämna upplysningar om verksamheten (8 § andra stycket).Konsumentverket får förelägga en näringsidkare att vid vite tillhandahållasådana handlingar eller att lämna upplysningar (8 § tredje stycket). Omen näringsidkare som står under tillsyn utför finansiellrådgivning i strid med de krav som ställs i lagen eller föreskrifter somhar meddelats med stöd av den får , enligt lagförslaget,vid vite förelägga näringsidkaren att upphöra med verksamheten (9 § förstastycket). Om det är tillräckligt får verket i stället meddela näringsidkarenvarning (9 § andra stycket). Beslut att exempelvis återkalla tillståndeller meddela varning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, varvidprövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt (10 §).MotionernaImotion 2002/03:L19 av m.fl. (m) anförs att den föreslagnauppdelningen av tillsynsansvaret mellan och Konsumentverketär mindre lämplig. Motionärerna befarar att det kommer att utvecklas enmotstridig tillsynspraxis, vilket varken gynnar företagens behov av stabilaförutsättningar eller tillgodoser konsumenternas skyddsbehov. I motionenyrkas att skall besluta om en ändring i 8 § som innebär atttillsynen enligt lagen endast skall utövas av (yrkande3). I samma motion riktas stark kritik mot förslaget att ge Konsumentverketbefogenhet att vid vite förelägga en näringsidkare som står under verketstillsyn att upphöra med finansiell rådgivning. Enligt motionärerna innebärförslaget i denna del i praktiken en form av partiellt näringsförbud ochett ingrepp i den grundlagsskyddade näringsfriheten som på intet sätt harmotiverats tillräckligt av regeringen. I motionen yrkas avslag påpropositionen i denna del (yrkande 1).I motion 2002/03:L20 av . (fp) framhålls vikten av att lagstiftningen med största möjligatydlighet markerar att ett förbudsföreläggande inte får meddelas om detär tillräckligt med varning. Motionärerna yrkar därför att skallbesluta om en ändring i 9 § andra stycket som innebär att Konsumentverketskall meddela varning om det är tillräckligt (yrkande 3). Ettförbudsföreläggandeär vidare, enligt motionärerna, ett så pass ingripande beslut för denenskilde näringsidkaren att det inte bör krävas prövningstillstånd vidöverklagande till kammarrätt.