bet · GR01JUU18 · 2004-04-01 00:00:00 — Problematiken tas även upp i sex-och samlevnadskurser och i gruppsamtal om relationer vid anstalter somhar allmänna våldsbrottsprogram. Kriminalvården har vidare inlett ettsamarbete med brittiska Home Office. Detta samarbete syftar till attutveckla nationella program anpassade för personer som dömts för våld inära relationer. Home Office har ackrediterat två versioner av ett sådantprogram, varav den ena kommer att prövas i . Kriminalvårdsstyrelsenräknar med att ha översatt program- och teorimanualer för programmet undervåren 2004 och påbörja utbildning av personal för att därefterkunna starta programverksamhet med denna inriktning. haruppdrag att pröva programmet lagts ut på KriminalvårdsmyndigheternaKarlskrona (anstalt och frivård) samt , Centrumoch (endast frivård).Utskottet behandlade ett liknande yrkande (bet. 2002/03:JuU6s. 18 f). Utskottet anförde då att det var angeläget att män som dömtsför misshandel mot kvinnor erbjuds adekvat behandling inom kriminalvården.Utskottet kunde också konstatera att kriminalvården bedrev vård i olikaformer för denna grupp av klienter och att ansträngningar gjordes för attinföra nya nationella program för denna grupp. Kriminalvården strävadeockså efter att all programverksamhet skulle vara forskningsbaserad. Ettsärskilt uttalande från om forskning på området ansågs intepåkallat.Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i dessa frågor. Motion Ju354samt motionerna Ju435, Ju443 och Ju479 i nu behandlade delar bör avslåsav riksdagen.Behandling för rattfylleridömdaI motion Ju416 (kd) förespråkas programverksamhet för personer dömda förgrovt rattfylleri innefattande konfrontation med trafikoffer.Enligt vad som inhämtats från bedrivs programverksamhetför rattfylleridömda på anstalterna Östragård, Rostorp och , dockinte med inslag av brottsofferkonfrontation. På vissa frivårdsenheter, bl.a. i och , bedrivs verksamhet med konfrontation mellanrattfylleridömda och trafikoffer, s.k. Victim Impact Panel (VIP). IKarlskrona har detta skett i anslutning till verkställighet av straff genomintensivövervakning med elektronisk kontroll.Ett liknande motionsyrkande behandlades av utskottet (bet.2002/03:JuU6 s. 17). Utskottet ifrågasatte då inte att påverkansmodellerinnefattande konfrontation mellan rattfylleridömda och trafikoffer i vissafall kan vara verkningsfulla för att ge gärningsmannen ökad insikt ombrottets allvar och därmed leda till minskad risk för återfall irattfylleribrott. Utskottet ansåg att något hinder mot att bedriva en sådantyp av behandling inte torde föreligga och konstaterade att sådan verksamhetockså förekom inom kriminalvården. Utskottet såg inga nackdelar med dettabehandlingsinslag på frivillighetens grund. Utskottet ansåg att motionsyrkandetfick anses tillgodosett och avstyrkte bifall.Utskottet vidhåller sin inställning i denna fråga och avstyrker bifalltill motion Ju416 i nu behandlad del.Kostnadsansvaret för § 34-placering och kontraktsvård m.m.I motionerna Ju303 (m) och Ju402 (mp) begärs en utredning med inriktningpå frågan om hela kostnadsansvaret för utdömd kontraktsvård bör överförastill staten. I motion Ju416 (kd) anförs att hela kostnadsansvaret för s.k. § 34-placeringar bör överföras till staten. I motion Ju383 (fp)förespråkas en utredning om hur utdömd missbruksbehandling verkställs ochföljs upp.Enligt 34 § KvaL kan en intagen få tillstånd att vistas utanför anstaltenom han då kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlättahans anpassning i samhället, t.ex. för vård eller behandling motnarkotikamissbruk. Kriminalvården skall bära kostnadsansvaret för en intagensom placeras i vård utanför anstalten. Vid dagen för frigivning frånfängelsestraffet övergår betalningsansvaret till kommunen, som skall bärakostnaden till behandlingstidens slut. Placeringen måste därför oftastplaneras tillsammans med och godkännas av betalningsansvarig kommun somockså ombeds lämna skriftliga ansvarsförbindelser för vårdkostnadernaefter villkorlig frigivning.Frågan om betalningsansvaret för § 34-placering och svårigheterna att fåmed i planeringen av desamma har länge varit ett problem.Många kommuner har varit tveksamma att ta på sig ett sådant kostnadsansvar,särskilt i fall då man inte känner klienten eller i falldå man tidigare beviljat vårdinsatser för klienten.Liknande finansieringsproblem förekommer vid strävan att möjliggöra enkontraktsvårdspåföljd. I dessa fall skall kriminalvården bära kostnadsansvaretför den dömde till dagen för tänkt frigivning, om påföljden i ställethade bestämts till fängelse. Efter den dagen övergår betalningsansvarettill kommunen. Således måste även kontraktsvårdsplaceringar oftast planerastillsammans med och godkännas av den betalningsansvariga kommunen, bl.a.genom en ansvarsförbindelse för vårdkostnaderna.Frågan om kostnadsfördelningen mellan kriminalvården och kommunerna harutretts . föreslogatt kriminalvården skulle få ta över hela kostnadsansvaret för att på såsätt lösa problemet (SOU 1993:76). Flera remissinstanser, liksom regeringen,motsatte sig detta förslag då man var rädd för att detta skulle innebäraatt kommunerna skulle frånträda sitt ansvar för föreslog för sin del att kriminalvården skulle gesmöjlighet att genomföra § 34-placeringar även utan ansvarsförbindelse frånden intagnes kommun och att kriminalvården skulle ikläda sig ett kostnadsansvarför dessa placeringar även efter den villkorliga frigivningen. Ordningenvar endast tänkt att tillämpas då ingen annan utväg stod till buds ochskulle pågå under en tvåårig försöksperiod. skulledärefter till regeringen redovisa sina erfarenheter när det gäller art,omfattning, utveckling och kostnader (SOU 2000:126). Även detta förslaghar mött viss kritik.I propositionen Nationell narkotikahandlingsplan (prop. 2001/02:91)lämnades inga konkreta förslag till hur problemet med § 34-placeringar skalllösas. Utgångspunkten för det fortsatta arbetet skulle dock enligt regeringenvara att samhället skall se till att den som har behov av det skall kunnafå adekvat vård. I samband med regeringens uppdrag till Kriminalvårdsstyrelseni att genomföra en särskild satsning på att bekämpanarkotikamissbruket bland kriminalvårdens klienter gav regeringenKriminalvårdsstyrelseni uppdrag att även kartlägga omfattningen och typen av problem som hindrarplaceringar utanför anstalt med stöd av 34 § KvaL (Ju2002/3054/).Kriminalvårdsstyrelsens kartläggning presenterades . Irapporten konstaterades bl.a. att de som beviljades § 34-placering underförsta kvartalet 2002 hade en högre medelålder, att strafftiderna fördessa var längre och att vårdtiderna var kortare jämfört med en motsvarandekartläggning som genomfördes . Genom intervjuer med bl.a. kriminalvårds-,behandlings- och socialtjänstpersonal kartlades de vanligast förekommandeomständigheterna som hindrade sådan placering. I intervjuerna pekadesoftast på bristande motivation hos den intagne. Andra omständigheter avbetydelse var bl.a. tids- och resursbrist, korta tider för förberedelsearbete,traditioner och motivation vid anstalterna och anstalternas interna regler,samarbetsproblem med kommunerna beträffande ansvarsförbindelser, egen påanstalten bedriven behandlingsverksamhet samt att de intagna ofta avbryter§ 34-placeringen i samband med villkorlig frigivning.Rapporten från bereds iJustitiedepartementet.Utskottet har behandlat liknande yrkanden tidigare, senast i februari2003 (bet. 2002/03:JuU6 s. 14 f). Utskottet hänvisade då till tidigareuttalanden om att § 34-placeringar är ett bra instrument för att fånarkotikamissbrukare i lämplig vård under verkställigheten och anfördeföljande. För att kunna ge den intagne bästa möjliga behandling är detangeläget att behandlingsplaneringen görs i samarbete med socialtjänsteni den intagnes hemkommun, detta för att ta till vara erfarenheterna däroch för att uppnå kontinuitet i vården. Möjligheten att genomföra §34-placeringar är i själva verket central för att kriminalvården skall hamöjlighet att arbeta utifrån ett behandlingsperspektiv. Utskottet avstyrktebifall till de då aktuella motionerna med hänvisning till att det uppdragsom hade fått var av största vikt för att kommatill rätta med problemet med § 34-placeringarna och att arbetet därmedinte borde föregripas.Utskottet är alltjämt av samma uppfattning beträffande § 34-placeringar.Samma överväganden kan i princip göras beträffande kontraktsvård.Beredningen av bör inte föregripas. Utskottetvill här tillägga att ett betydande problem med denna form av vård synesvara bristande motivation hos individen och att den dömde ofta avbrytervårdplaceringen i samband med villkorlig frigivning. Att överflyttakostnadsansvaret för vården till staten torde inte avhjälpa det problemet.Utskottet avstyrker bifall till motion Ju303 samt motionerna Ju402 ochJu416 i nu behandlade delar.När det gäller yrkandet i motion Ju383 instämmer utskottet i vad motionärernaanför om vikten av att utdömd missbruksbehandling verkligen verkställsoch att resultatet av behandlingen följs upp på olika sätt. Det är i förstahand frivårdens ansvar att på individnivå följa upp att en skyddstillsynsdömdperson följer av domstolen ålagda föreskrifter om missbruksbehandling.Vid misskötsamhet finns en reglering i att tillgå för attytterst undanröja en utdömd frivårdspåföljd. Utskottet - som också villhänvisa till vad anför om uppföljning av påföljder i denovan omnämnda revisionsrapporten i brott - uppföljning avkriminalvårdens klienter (RIR 2004:5) - är inte berett att tanågot initiativ i denna fråga. Utskottet avstyrker bifall till motionJu383.Övriga frågorUtskottets förslag i korthetI detta avsnitt behandlas ett antal motioner rörande bl.a. brandsäkerhetpå låsta enheter, behandlingen av häktade, förutsättningar för intagnaspermission, verkställighet genom elektronisk övervakning och överförandeav straffverkställighet för utvisningsdömda. Utskottet föreslår i frågaom behandlingen av häktade ett tillkännagivande till regeringen att de år1998 genomförda lagändringarna med anledning av utdelad kritik frånEuroparådets tortyrkommitté skall följas upp. I fråga om övriga motionsyrkandenföreslår utskottet att avslår dessa. Jämför reservationerna13-18 och det särskilda yttrandet 2.Säkerheten för intagnaI motionerna Ju454 (c) och Ju469 (s) begärs åtgärder för att öka brandskyddetpå institutioner med låsta bostadsutrymmen, t.ex. rättspsykiatriskaavdelningar och fängelser. Det anförs bl.a. att det borde uppställas ettkrav på sprinklersystem och att låsanordningarna på celldörrarna bör kunnafjärrmanövreras.Enligt föreskrifter och allmänna råd om beredskapsplaneringför åtgärder i händelse av våld, hot om våld eller andra allvarligaincidenter (KVVAF 2000:7) skall alla lokala kriminalvårdsmyndigheter upprättaen beredskapsplan som redovisar varje enhets förberedelser och åtgärdersom syftar till att hantera våldssituationer, hot om våld eller andraallvarliga incidenter (1 §). En beredskapsplan skall bl.a. innehållakonkreta åtgärdsplaner för olika former av incidenter, bl.a. avseende brandoch utrymning. Av åtgärdsplanerna skall också framgå formerna för samverkanmed polis och räddningstjänst, där sådan samverkan kan bli aktuell (3 och4 §§). För att upprätthålla kunskaper om och skicklighet i att hanteraolika former av incidenter skall beredskapsplanen övas regelmässigt, minsten gång (8 §).Utskottet har inhämtat från att det för närvarandeinte finns sprinklersystem installerat i cellerna på någon av landetsanstalter eller häkten. På ett par enheter, bl.a. en avdelning påKumlaanstalten, finns celldörrar med fjärrmanövrering av låsmekanismen.Brandlarm i någon form finns på samtliga anstalter och häkten. Dessa är avvarierande slag, bl.a. beroende på byggnadernas ålder. Rök- och branddetektorerär vanligt förekommande. De intagna på anstalter och häkten kan självautlösa befintliga larm, dock inte i sina egna celler. Falsklarm är påvissa enheter ganska vanligt. Personalen övas regelbundet i de basalabrandskyddsteknikerna, bl.a. utrymning och hantering avbrandsläckningsutrustning.På de flesta enheterna genomförs återkommande övningar, i regel dagtid.Det förekommer även överraskningsövningar nattetid.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är särskilt viktigt attsäkerställa brandskyddet på institutioner där personer hålls inlåsta.Utskottet utgår från att kriminalvårdens myndigheter i samråd med bl.a.de lokala brandmyndigheterna löpande ser över och utvärderar brandskyddoch rutiner på anstalter och häkten samt att nogaföljer denna fråga. Något tillkännagivande från är dock intepåkallat. Motionerna Ju454 och Ju469 avstyrks.Behandlingen av häktadeI motion Ju357 (v) begärs en utvärdering av de genomförda ändringarnai reglerna om restriktioner för häktade mot bakgrund av framförd kritikmot från om bristande mänskliga rättigheter för häktade.Sverige har anslutit sig till den europeiska konventionen till förhindrandeav tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning(SÖ 1988:37), vars syfte är att stärka frihetsberövade personers skyddgenom att motverka att sådan behandling eller bestraffning förekommer,dvs. att ha en preventiv funktion. I enlighet med konventionen har för förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning () bildats. Tortyrkommitténfår besöka de platser i konventionsstaterna där frihetsberövade personerär placerade och kan i sin rapport efter besöket påtala brister och föreslåhur skyddet för frihetsberövade personer i den granskade staten kanförbättras.Efter besök på svenska häkten riktade Tortyrkommitténkritik mot rörande bl.a. det förhållandet att en häktad som ålagtsrestriktioner inte kunde överklaga åklagarens restriktionsbeslut till enoberoende instans och att aktivitetsmöjligheterna för de häktade varbegränsade.I propositionen Behandlingen av häktade (prop. 1997/98:104) föreslogregeringen ändringar i och lagen (1976:371) om behandlingenav häktade och anhållna m.fl., bl.a. av innebörden att den som är häktadskall ha rätt att begära rättens prövning av åklagarens beslut om enskildarestriktioner. För att förbättra häktesverksamheten föreslogs vidare enlagändring som innebär att intagna i häkten som huvudregel skall gestillfälle att vistas tillsammans med andra intagna. Efter justitieutskottetstillstyrkande antog regeringens förslag. Lagändringarnaträdde i kraft (prop. 1997/98:104, bet. JuU22, rskr.227).I propositionen anförde regeringen att den hade för avsikt att ävenfortsättningsvis ägna uppmärksamhet åt frågan om humanisering avhäktesverksamhetenoch andra delar av kriminalvården. Regeringen aviserade sinavsikt att utvärdera effekterna av de i propositionen föreslagna ändringarnasedan de hade tillämpats (prop. 1997/98:104 s. 64 f).Utskottet har inhämtat från att någon sådan utvärderingför närvarande inte planeras.Utskottet gör följande överväganden i denna fråga. Det är angeläget attsvensk kriminalvård uppfyller de krav som ställs i Europarådskonventionen.Frågor om isolering av intagna rör själva grunden för en human behandlingav frihetsberövade personer. Det är därför särskilt angeläget attbestämmelserna på detta område är ändamålsenligt utformade och tillämpas pådet sätt som avsetts. Lagändringarna, som genomfördes bl.a. med anledningav kritik, har tillämpats . Tiden är numogen att genomföra en utvärdering av effekterna av de genomfördalagändringarna. Vad utskottet nu anfört med anledning av motion Ju357 i härbehandlad del bör tillkännage för regeringen som sin mening.Permissioner m.m.I motionerna Ju370 (m) och Ju416 (kd) förespråkas en användning avintensivövervakning med elektronisk kontroll i samband med bl.a. permissioner.I motion Ju357 (v) begärs en utredning rörande möjligheterna till användningav sådan elektronisk övervakning i samband med vissa utvisningsdömdaspermissioner. I motion Ju416 anförs också att intagna bör förhindras attdisponera sina pass i samband med permission.För att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen enligt 32 §första stycket KvaL beviljas tillstånd att lämna korttid (normalpermission), om det inte finns påtaglig fara för fortsattbrottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid dennabedömning skall särskilt beaktas om den intagne nyttjat eller förfaritolagligt med narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägrat attlämna urinprov. Permission får enligt 32 § andra stycket också beviljasom någon annan särskild anledning föreligger (särskild permission).För permission får ställas de villkor som anses erforderliga beträffandevistelseort, anmälningsskyldighet eller annat. Om noggrann tillsyn behövskan det föreskrivas att den intagne under permissionen skall stå underbevakning.I fråga om permissioner gäller dessutom vissa kvalifikationstider. Sålundabör enligt 12 § första stycket KvaF den som dömts till minst två årsfängelse inte utan särskilda skäl beviljas permission innan avstraffet avtjänats.Kriminalvårdsstyrelsen har omarbetat sina föreskrifter ompermissioner. I de nu gällande föreskrifterna och allmänna råden (KVVFS 2002:2)understryks vikten av en väl genomtänkt permissionsplanering och attpermissioner alltid måste prövas efter lagstiftningens krav. Vidare innehållerde en uppräkning av faktorer som bör beaktas vid den riskbedömning somskall göras inför varje permissionstillfälle. Där anges bl.a. de förhållandenunder vilka den intagne kommer att tillbringa den eventuella permissionen.Härvid bör beaktas risken för att vistelsemiljön kan innebära tillgångtill alkohol, droger, vapen och potentiella eller identifierade brottsoffer.Bland föreskrifterna upptas även bestämmelser om bl.a. minsta kvalifikationstidför permission. Såvitt gäller särskild permission anges i de allmännaråden att alla förutsebara aktiviteter bör inplaneras för att utförasunder normalpermission. Som exempel på när i stället särskild permissionfår beviljas nämns närvaro vid närståendes begravning och vissa fall avinställelse vid domstolsförhandling. Särskild permission kan också kommai fråga för vissa långtidsdömda som inte medges normalpermission i syfteatt minska skadeverkningarna av ett långt frihetsberövande (s.k.lufthålspermission). Vid sådana permissioner skall särskild vikt läggas vid desäkerhetsmässiga förhållanden under vilka permissionen skall genomföras,såsom innehåll, tidpunkt, plats, antal tjänstemän som skall medverka m.m. Även i övrigt kan villkor för permissionen uppställas. I de allmännaråden anges att ett villkor för permission kan vara att den intagne lämnarin sitt pass till anstalten.I departementspromemorian Ökad säkerhet i pass m.m. (Ds 2004:8) föreslåsinförande av en ny bestämmelse i 24 § KvaL av innebörd att pass somförvaras av en kriminalvårdsanstalt endast i undantagsfall skall få disponerasav den intagne. Vidare föreslås bl.a. att en lagakraftvunnen dom påfängelse som ännu inte avtjänats skall utgöra passhinder ochgrund för återkallelse av passet.Av kriminalvårdens officiella statistik framgår att antalet påbörjadepermissioner, såväl normalpermissioner som särskilda permissioner, minskatväsentligt , även om antalet ökat . Antaletmisskötta permissioner genom uteblivande har också minskat (setabell).Permissioner enligt 32 § KvaLÅR Normalpermissioner Särskilda permissionerAntal påbörjade permissioner Misskötta genom uteblivande Antal påbörjadepermissioner Misskötta genom uteblivande1998 18 530 240 33 368 771999 19 934 255 33 457 682000 17 452 172 21 588 262001 13 657 182 15 481 382002 15 288 149 18 367 31Källa: Kriminalvårdens officiella statistik 2002Kriminalvårdsstyrelsen bedrev ett projekt för utvärderingav alternativa tekniska koncept till dagens system för intensivövervakning,exempelvis GPS-baserad eller GPS-kompletterad övervakning. Resultatet avprojektet redovisades i rapporten ;teknik och applikation. I rapporten föreslås bl.a. att elektroniskövervakning skall kunna användas som ett komplement och alternativ tilltraditionell övervakning på anstalter. Som lämplig målgrupp för denna typav övervakning anges bl.a. förstagångsdömda och vissa intagna underutslussning. Dessutom föreslås i rapporten att test av system med kombineradGPS-baserad positionering och övervakning med radiokommunikation möjliggörs.Här nämns, som exempel på användningsområden, övervakning vid permissioneroch höjd säkerhet vid utslussning från anstalt.I departementspromemorian Ökad användning av intensivövervakning medelektronisk kontroll (Ds 2004:7) föreslås ett uppdrag tillKriminalvårdsstyrelsenatt pröva hur den teknik som används för intensivövervakning med elektroniskkontroll kan användas i anstalt. Det anförs bl.a. att tekniken skullekunna användas i kontrollera att de intagna följer deföreskrifter som gäller för verkställigheten om var de skall befinna olika tidpunkter. Som särskilt intressant anges möjligheten att användatekniken vid utslussningsenheter i kombination med självförvaltning (s.47 f).Utskottet behandlade liknande yrkanden senast (bet.2002/03:JuU6 s. 24 f). Utskottet konstaterade då att föreskrifterna påområdet stramats upp betydligt och att antalet beviljadepermissioner till följd därav hade minskat väsentligt och antalet intagnasom misskött sin permission genom att avvika också hade minskat i motsvarandegrad. De kontroll- och stödeffekter som skulle kunna uppnås med hjälp avintensivövervakning torde enligt utskottet i de flesta fall kunnat uppnåsgenom en utökad användning av möjligheten att ställa villkor vid permissioner,t.ex. om vistelseadress, anmälningsskyldighet eller hembesök avkriminalvårdspersonal. Den utredning och tekniska installation som måste föregåanvändning av sådan intensivövervakningsutrustning som används förkorttidsdömda och för utslussning av långtidsdömda ansåg utskottet vara såresurskrävande att det inte torde stå i proportion till de vinster someventuellt skulle kunna uppnås genom att använda sådan övervakning isamband med permissioner. Beträffande användning av GPS-teknik vidpermissioner anförde utskottet att sådan teknik inte fanns utvecklad. Behovetav sådan teknik ansågs också vara begränsat till ett fåtal långtidsdömdasom framstår som särskilt rymningsbenägna. I vart fall ansåg utskottetatt utvärdering av alternativa tekniska konceptför elektronisk övervakning skulle avvaktas innan något uttalande bordegöras i frågan. Begäran om att den intagne inte skall kunna ha tillångtill sitt pass i samband med permission fick enligt utskottet ansestillgodosedd genom möjligheten att som villkor för permission uppställa attden intagne måste lämna ifrån sig sitt pass.Utskottet kan konstatera att antalet misskötta permissioner fortsatte attminska . Utskottet håller fast vid sitt tidigare konstaterandeatt de kontroll- och stödeffekter som skulle kunna uppnås med hjälp avintensivövervakning i de flesta fall torde kunna uppnås genom en utökadanvändning av möjligheten att ställa villkor vid permissioner, t.ex. omvistelseadress, anmälningsskyldighet eller hembesök av kriminalvårdspersonal.Utskottet kan också konstatera att den tekniska utvecklingen beträffandeelektronisk övervakning går framåt men att ett för kriminalvården färdigtsystem inte finns utvecklat. Vad utskottet tidigare uttalatom det begränsade behovet av denna teknik är alltjämt gällande.Vad gäller yrkandet i motion Ju416 om tillgång till pass i samband medpermission är utskottet alltjämt av uppfattningen att intresset av attkunna förhindra att den intagne lämnar landet i många fall torde tillgodosesgenom möjligheten att uppställa som villkor för permission att den intagnelämnar ifrån sig passet.