bet · GR01UU11 · 2004-04-22 00:00:00 — Det bör betonas, menarutskottet, att skiljelinjen i om krigetsberättigande huvudsakligen inte gick mellan olikafolkrättsjurister utan i stället mellanfolkrättsjurister och andra debattörer. Enighetensåväl bland svenska som utländska folkrättsjuristersom uttalat sig har varit stor, även om nyanserkunnat utläsas. Utskottet tog aktiv del av svenskafolkrättsjuristers bedömningar i frågan. Ibetänkande 2002/03:UU16 och våldsförbud har utskottet tidigareredovisat sin syn i frågan om huruvida ochdess allierades invasion av var riktig urhumanitär synpunkt och för att hävda deninternationella rättsordningen. Någon anledning attnu göra något annat ställningstagande till ochdess allierades angrepp på utifrån humanitäroch folkrättslig synpunkt föreligger inte.Insikten att FN har en central roll för att förautvecklingen i framåt och för att skallbli ett fritt, demokratiskt och livskraftigtsamhälle delas av alltfler.Till diskussionen om avvägningen mellan människorssäkerhet och staters suveränitet hör också frågan omden av Bushadministrationen antagna s.k.Bushdoktrinen och dess två centrala folkrättsligateman. Det gäller både uppfattning om att ansesig ha rätten att tillgripa förebyggande våld vidfall av hot mot den nationella säkerheten och dessformulering av skyddet för de mänskligarättigheterna i termer av "mänsklig värdighet".Utskottet anser att och EU, som nyligenantagit en säkerhetsstrategi för unionen, delargrundläggande demokratiska värden med och serdärför positivt på ansträngningar tillinternationell samverkan inom olika områden somt.ex. kampen mot fattigdom, demokratifrämjande ochmedling i regionala konflikter. En starktransatlantisk relation ligger i och ,och därmed , intresse även om densamma nuutsätts för viss påfrestning till följd av olikauppfattningar i synen på betydelsen avmultilateralism och globala regelverk iinternationella relationer samt i fråga om t.ex.dödsstraffet, rättssäkerheten förGuantánamofångarna, nedrustningsavtal gällandemassförstörelsevapen, Internationellabrottmålsdomstolen, Kyoto-protokollet och områdetsexuell och reproduktiv hälsa.Det finns anledning att notera att den amerikanskasäkerhetsstrategin gör klart attUSA förbehåller sig rätten att i förebyggande syfteagera mot potentiella hot med militärt våld. Ensådan i strategin formulerad rätt att tillgripaförebyggande våld vid fall av hot mot den nationellasäkerheten bör ses i ljuset av självförsvarsrättensom den framgår av artikel 51. En delstater och folkrättsjurister har sedan tidigareansett att ett förebyggande självförsvar ärberättigat vid omedelbara och tydligt identifierbarahot, medan den s.k. Bushdoktrinen synes sträcka sigtill att omfatta även mer avlägsna och otydligtidentifierade hot. Situationer kan förekomma därfolkrättens regelverk om en självförsvarsrättförefaller otillräckligt för att i förväg avstyraomfattande och tydliga hot mot den egna nationenssäkerhet. En bredare tolkning av självförsvarsrättensom också accepterar förebyggande självförsvar hardärmed kommit att aktualiseras. I dessa sammanhangär det också av avgörande betydelse att detinternationella samfundets institutioner, såsom FNoch andra multilaterala organisationer, står starkaoch kan hantera komplicerade avvägningar mellansjälvförsvarsrätten å ena sidan och folkrättensgrundläggande förbud mot våldsanvändning å andrasidan. Det är också mot denna bakgrund som detomfattande svenska stödet för FN:s vapeninspektioneri före den USA-ledda koalitionens angrepp börses. Utan starka internationella institutioner kanenskilda länder välja att agera på egen hand.Folkrättsligt synes den stora svårigheten ligga imöjligheterna att låta enskilda länder, i detta fallUSA, på egen hand definiera när den nationellasäkerheten skulle vara hotad, och sedan agerautifrån detta. Sammantaget finns skäl som talar föratt den av antagna strategin riskerar att sänkatröskeln för våldsanvändning och av det skälet måsteifrågasättas.Under intryck av utvecklingen, och med beaktande avsituationer då världssamfundet och dessinstitutioner inte kunnat agera till följd av attlåsningar uppstått i säkerhetsrådet och FN, harfolkrätten sedan slut kommit underomprövning. Utskottet menar att det inte rådernågon tvekan om att en förskjutning i avvägningenmellan människors säkerhet och staters suveränitethar ägt rum efter det kalla kriget.I det svenska anförandet inför FN:sgeneralförsamling betonades attstatssuveräniteten också innefattar skyldighetergentemot den egna befolkningen och att detinternationella samfundet måste vara berett attagera om regeringar inte tar detta ansvar. Även iövrigt har , enligt vad utskottet erfarit,i FN lyft fram ståndpunkten attstatssuveräniteten inte får utnyttjas som en sköldmot massiva kränkningar av de mänskligarättigheterna.Den förskjutning i avvägningen mellan människorssäkerhet och staters suveränitet som har ägt rumframgår ävenledes av den avgivnautrikespolitiska deklarationen i vilken regeringenklargjorde att statssuveräniteten kanvara ett legitimt skydd bakom vilken massiva brottmot de mänskliga rättigheterna tillåts fortgå.Utskottet menar dock att det finns anledning fördet internationella samfundet att ytterligare lyftafram denna viktiga diskussion. I ett sådantsammanhang bör olika centrala aspekter avfrågeställningen belysas mer ingående. Dit hör t.ex.frågan om vad som avses med "massiva kränkningar" idiskussionen om att statssuveräniteten inte fårutnyttjas som en sköld mot massiva kränkningar av demänskliga rättigheterna.Utskottet finner det inte lämpligt att begreppetdefinieras i antalet personer som drabbas, utan attdet snarare bör handla om på vilket sätt, i vilketsyfte och vilka personer, grupper och liknande somutsätts för kränkningarna. Att formulera ettspecifikt antal personer som behöver drabbas för attdet skall handla om "massiva kränkningar" är inteändamålsenligt.FN:s säkerhetsråd utgör kärnan i den internationellasäkerhetsordningen, varför ett särskilt tungtpolitiskt och folkrättsligt ansvar kan läggas pådess medlemmar. Besluten i säkerhetsrådet ärbindande för alla FN:s medlemsländer och kan fålångtgående konsekvenser. FN, med sin legitimitet,står som garant för att rätt skall gå före makt ochgodtycklighet i världspolitiken. Det är särskiltviktigt för små och medelstora länder.Säkerhetsrådet måste därför kunna fatta svårabeslut. FN:s auktoritet kan ifrågasättas såväl omnågot eller några länder agerar på egen hand ochutan säkerhetsrådets mandat som om möjligheten förFN att använda väpnade insatser utesluts.Utskottet anser att det finns anledningatt vara vaksam på att maktpolitiska övervägandenkan vara förenade med s.k. humanitärainterventioner. Bland de många fall där enskildastater, utan säkerhetsrådets beslut, gjort ettmilitärt ingripande, är det svårt att finna någotexempel som skulle kunna åberopas som en humanitärintervention med enbart altruistiska förtecken utannågra som helst maktpolitiska eller andraöverväganden.Utskottet konstaterar, som i betänkande2002/03:UU16, att traditionellt lägger storvikt vid våldsförbudet i FN:s stadga och betonar detvåldsmonopol som givits till . Avfolkrätten och artikel 2:7 framgårprincipen om icke-inblandning i andra staters inreeller yttre angelägenheter och därmed staters rätttill suveränitet, även om ett undantag finns förs.k. kapitel VII-åtgärder.Det generella våldsförbudet är såledesgrundläggande i . Förutom i fall avsjälvförsvar (art. 51) är det endast FN:ssäkerhetsråd som kan besluta om undantag frånförbudet mot att bruka våld (art. 39). Artikel 39 iFN-stadgan ger säkerhetsrådet befogenheter attingripa om det anser att hot föreligger motinternationell fred och säkerhet. Dessa begrepp harsuccessivt tolkats allt vidare, och de anses i daginbegripa folkmord och folkfördrivning. FN:ssäkerhetsråd har också i en rad fall med stöd avFN:s stadga ingripit, både med sanktioner och våld,mot folkmord och folkfördrivning. Det måste dockunderstrykas att i första hand ärett politiskt organ. Problemet är ofta att någoneller några av de fem permanenta medlemmarnaanvänder eller hotar att använda sitt veto. inte har förmått att agera för attsäkra internationell fred och säkerhet har FN:sgeneralförsamling tidigare fattat beslut enligt dens.k. Uniting for Peace-resolutionen som bl.a. isamband med gav mandat åtvärldssamfundet att ingripa med våldsmedel. Dennaresolution aktualiserades inför , menUniting for Peace-mekanismen kom då inte tillanvändning.Argumentet för att arbeta för en förändring av är att det bör finnas en folkrättslig grundsom världssamfundet kan agera utifrån i situationerdå låsningar uppstått i säkerhetsrådet och i FN medföljd att nödvändiga beslut stoppas. Utskottet är avden meningen att det viktigaste i dagens läge är attutveckla och stärka FN och särskilt säkerhetsrådetsförmåga att kunna fatta beslut. FN måstefortsatt ha en avgörande roll när det gälleransvaret för internationell fred och säkerhet.Rätten att besluta om våldsanvändning bör fortsattligga hos säkerhetsrådet. Uppgiften måste i ställetvara att påverka säkerhetsrådets arbetssätt så attvetot inte används annat än i undantagsfall. Ettbättre fungerande säkerhetsråd skulle kunna hanteratendensen att enskilda eller grupper av stateranvänder våld utan dess medgivande. Likaså skulleett mer beslutsfähigt säkerhetsråd kunna ingripatidigare och kraftfullare vid humanitära kriser.Sverige stöder aktivt FN:s generalsekreteraresansträngningar att inom ramen för detkonfliktförebyggande arbetet få säkerhetsrådet attta ett större ansvar. Utskottet anser attStockholmskonferensen om förebyggande av folkmordhar gett detta arbete en förnyad kraft och serpositivt på aktiva arbete med de förslagsom generalsekreteraren förde fram underkonferensen. Vid konferensens inledning föresloggeneralsekreteraren att en särskild kommittéinrättas för att förhindra folkmord och att enrapportör direkt skall kunna informerasäkerhetsrådet om gryende massbrott motmänskligheten och föreslå åtgärder.Utskottet finner vidare anledning att framhållavärdet av den slutdeklaration som antogs den 28januari 2004 vid Internationella Forum:Att förebygga folkmord, vari dryga femtiotaletländer förbinder sig att skydda potentiellafolkmordsoffer och att skapa mekanismer för attstoppa folkmord innan de inträffar. Utskottet anserdet vara centralt att från1948[10] följs upp och att FN:s och andra aktörerskapacitet att verka för att förhindra folkmord ochetnisk rensning stärks.Kampen mot terrorismenTerrorismen brukar delas upp i nationell terrorism,internationell terrorism och statsterrorism. Dennationella terrorismen brukar grundas på politiskaeller sociala förhållanden inom det egna landet.Detsamma kan gälla den internationella, även om denriktar sig mot mål utomlands. Utskottet behandlar idet här betänkandet främst frågeställningar rörandeden internationella terrorismen.När det gäller kampen mot internationellterrorism vill utskottet inledningsvis hänvisatill den av regeringen avgivnautrikespolitiska deklarationen, i vilken följandeframhölls:Den internationella terrorismen utgör ett växandehot mot allas vår säkerhet och grundläggande fri-och rättigheter. Vi får ständigt rapporter om nyaohyggliga terrordåd. deltar aktivt i detinternationella samarbete som är en förutsättningför att bekämpa terrorismen. Respekt för demänskliga rättigheterna och för folkrätten äravgörande för att den kampen skall bliframgångsrik.Utskottet menar att kampen mot terrorismen måste föras på bredfront och med många olika verktyg. Militära medelkan inte anses vara de primära eller mestverkningsfulla metoderna för att bemästraterrorismen som fenomen. Grogrunden för terrorismväxer bl.a. fram i människors känsla av hopplöshet,upplevd fattigdom och bristande delaktighet.Solidariteten med människor i andra länder är därförviktig också i kampen mot terrorismen. Utskottetmenar att övertygelsen om varje människas rätt tillett värdigt liv utgör grunden för den solidaritetmed fattiga, förtryckta och utsatta människor som ären viktig del i svensk utrikespolitik sedan många åroch som också kommer till uttryck i och iFN:s allmänna förklaring om de mänskligarättigheterna. Insikterna har vuxit om att säkerhetoch en framgångsrik kamp mot terrorismen förutsätterdemokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna,jämställdhet, ekonomisk och social utveckling,rättvis fördelning, miljöhänsyn och förstärktinternationellt samarbete.Utskottet menar att kampen mot terrorismställer många frågor om folkrätt och mänskligarättigheter på sin spets. Utskottet anser t.ex. attsituationen för de frihetsberövade personerna påGuantánamobasen med rätta har kritiserats av bl.a.Internationella rödakorskommittén (ICRC,).Beträffande den svensk som sitter i lägret harSverige, genom regeringen, krävt hans omedelbarafrigivande, då någon folkrättsligt hållbar grund förfrihetsberövandet enligt svensk uppfattning intekunnat åberopas av . De tre svenskar som sattesupp på FN:s sanktionslista, och fick sinafinansiella tillgångar frysta, utan att rimliga kravpå rättssäkerhet respekterades utgör ett annatexempel på hur det internationella samfundets kampmot terrorismen aktualiserar frågeställningar omfolkrätt, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet.Det finns anledning för att stödja kampenmot terrorismen men i internationella sammanhangkonsekvent framhålla vikten av att denna kamp måstebedrivas med full respekt för folkrätten, demänskliga rättigheterna och rättssäkerheten. Inomramen för EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik har gemensamma riktlinjerutarbetats om respekten för mänskliga rättigheter ikampen mot terrorismen.Även inom har utarbetats riktlinjer ommänskliga rättigheter och kampen mot terrorismen.Sverige har också i FN, och andra forum påtalatvikten av skydd för de mänskliga rättigheterna inomramen för terroristbekämpning samt givit aktivt stödför det arbete inom FN som syftar till attunderstryka denna viktiga princip. reagerarockså när enskilda länder åsidosätter folkrätten ikampen mot terrorism.Sanktionsinstrumentet är ett område som harvarit med om att försöka reformera genom den s.k.Stockholmsprocessen. [11] Resultatet har bl.a. bliviten handbok i hur FN skall kunna genomföra riktadesanktioner så att de blir effektiva och inte drabbaroskyldiga. Genom att frysa tillgångar eller införareserestriktioner för just de personer som ansesansvariga för en konflikt eller grova brott mot FN:skonventioner kan sanktionerna bli ett trovärdigtinstrument. Rapporten presenterades för FN:ssäkerhetsråd av kabinettssekreterare ifebruari 2003. Arbetet inom ramen förStockholmsprocessen bedrivs med fortsatt intensitet.Rapporten presenterades t.ex. inom EU (KUSP) i april2003. anordnades också, i samarbete medett amerikanskt universitet, ett seminarium försäkerhetsrådets samtliga medlemsstater. Avsikten äratt detta skall bli ett årligt återkommandearrangemang där också och deltar,som ansvariga för tidigare rapporter om riktadesanktioner. Vidare genomför (), påuppdrag av , två pilotstudier omriktade sanktioner. En avser erfarenheterna avsanktionerna mot (vapenembargot och oil-for-food-programmet). Den andra gäller /ochtar upp EU:s nuvarande sanktionsregim, möjlighetertill demokratidialog och behovet av framtidasanktioner. [12] Inom EU:s pågående översyn avsanktionspolitiken spelar nu Stockholmsrapporten enframträdande roll.Utskottet har vidare inhämtat att regeringensedan 2001 arbetar för ett ökat fokus pårättssäkerhetsfrågor och mänskliga rättigheter ikampen mot terrorismen. Huvuddelen av detta arbetehar regeringen bedrivit med inriktning på FN,eftersom organisationen utgör navet isanktionsarbetet. Flera förbättringar av dettasanktionsinstrument har skett. har t.ex.fått genomslag för idéer om förbättringar av densanktionsregim under vilken bl.a. tre svenskamedborgare fick sina tillgångar frysta. Regeringenhar också tagit nya initiativ genom att i inovember 2003, tillsammans med , anordna ettseminarium om rättssäkerhetsaspekter på sanktioner,varvid olika tankar kring hur FN:s sanktionssystemytterligare skulle kunna förbättras presenterades.Utskottet ser positivt på detta arbete.Som utskottet har framhållit ovan utvecklassedvanerätten genom att nya regler accepteras av enöverväldigande majoritet av världens stater,inklusive de mest inflytelserika. Ett exempel på ensådan utveckling avser den internationellabekämpningen av terrorism.I resolution gör för förstagången även en koppling mellan begreppetsjälvförsvar i FN:s stadga (art. 51) och kampen motinternationell terrorism. Från att tidigare habetraktat internationell terrorism främst som enkriminell handling har tolkningen av FN:s stadga ioch med resolution utvecklats så attstorskaliga internationella terroristattacker nuanses vara även ett hot mot internationell fred ochsäkerhet som utlöser rätten till självförsvar. Värtatt notera i sammanhanget är enligt utskottetsmening att ett enigt säkerhetsråd står bakomresolutionen och därmed denna tolkning av FN:sstadga, även om tolkningen inte kan inbegripa allatänkbara terroristangrepp utan främst tar sikte påstorskaliga sådana.Som framgått ovan har frågan om terrorismbehandlats från olika utgångspunkter och i olikaforum. Utskottet skulle emellertid se det som enfördel om en systematisk och heltäckande diskussioninitierades på expertnivå om hur folkrätten kundeutvecklas för att hantera terrorism.Med vad som ovan anförts anser utskottet att defrågor som motionerna väckt är besvarade ochavstyrker därmed motionerna 2002/03:U212 (c)yrkandena 7, 10-12, 2002/03:U228 (fp) yrkandena 5och 6, 2002/03:U249 (v) yrkandena 5 och 7,2002/03:U276 (mp) yrkandena 2 och 3, 2002/03:U277(mp) yrkande 1, 2002/03:U280 (kd) yrkandena 4, 7 och10, 2002/03:U304 (v) yrkande 3, 2002/03:U322 (m)yrkande 17, 2003/04:U15 (kd) yrkande 1, 2003/04:U215(kd), 2003/04:U238 (m) yrkande 1, 2003/04:U246 (m)yrkandena 5 och 6, 2003/04:U282 (fp) yrkandena 5, 6,8 och 9, 2003/04:U289 (m) yrkande 1, 2003/04:U335(mp) yrkande 10 samt 2003/04:U352 (kd) yrkandena 2och 10. **FOOTNOTES**[1]: omnämnt som allmän folkrätt. [2]: Jfr art. 53 i om traktaträtten. [3]: "Vart är folkrätten på väg? ", InternationellaStudier, Nr.3 , ,. [4]: 1583-1645. [5]: 1712-1778. [6]: 1632-1704. [7]: Rapporten lades fram av dåvarandestatsminister och (), brittiska samväldets tidigaregeneralsekreterare. [8]: Kollektiv säkerhet var begreppet för FN-stadganssystem för möjlighet till militära interventioner för attskydda offer för aggression. Gemensam säkerhet var ettbegrepp, lanserat av ,för att påvisa Natos och dåvarande Warszawapaktensgemensamma behov av förtroendeskapande avtal förnedrustning. Med begreppet allomfattande säkerhet omfattasekonomiska, miljöpolitiska, befolkningsmässiga och socialaproblem som kräver hantering för att internationellakonflikter skall kunna förebyggas. [9]: Rapporten finns publicerad på ICISS egenhemsida på Internet: På det svenskautrikesdepartementets hemsida för mänskligarättigheter finns rapportens sammanfattningpublicerad i en svensk översättning:http:///extra/page/[10]: Convention on the Prevention and Punishment of theCrime of Genocide. [11]: Process on the Implementation ofTargeted Sanctions (SPITS). Rapporten for theimplementation of UN Policy Options. Förytterligare information hänvisas till hemsidan:http://[12]: Vidare har under 2003beviljat forskningsmedel till ett projekt kringriktade sanktioner mot individer för att uppnåfred och medgörlighet.Israel och PalestinaMotionernaFredsprocessenMånga motionskrav gäller fredsprocessen iMellanöstern och möjligheterna att upprätta eninternationell övervakningsstyrka för området.Motionärerna bakom kommittémotion 2003/04:U289 (m)hävdar att och EU bör stödja fredsprocessenmellan och dess grannar (yrkande 5). Enligtmotionärerna står läget i och väger.Utsikter finns att utvecklingen blir positiv genomatt en substantiell fredsprocess leder fram till ettömsesidigt erkännande mellan och enpalestinsk stat. Vidare menar motionärerna attSverige och EU bör verka för att den s.k. färdplanenför fred förverkligas så att parterna kan enas omatt en palestinsk stat skall etableras (yrkande 6).Vänsterpartiet anser, enligt vad som framförs imotion 2002/03:U231 (v) yrkande 8, att i FNoch i EU skall verka för att en internationellövervakningsstyrka sänds till /Palestina.I kommittémotion 2003/04:U340 (kd) yrkande 5argumenteras för att och EU skall verka föratt en internationell fredsstyrka under FN:s ledningupprättas i syfte att åstadkomma vapenvila ochsäkerhet. Därmed främjas hela fredsprocessen.Kommittémotion 2003/04:U302 (mp) yrkande 1innehåller förslag om internationell närvaro inomFN:s ram för att säkerställa att den israeliskaarmén inte kränker palestinier.Respekt för folkrätten och efterlevnad av FN-resolutionerEtt flertal motioner riktar in sig påfrågeställningar kring efterlevnaden av folkrättenoch antagna FN-resolutioner. Vidare innehållermotioner förslag om att erkänna som stat.I kommittémotion 2003/04:U259 (s) yrkande 1 begärsatt verkar för att FN skall driva igenomsina redan antagna resolutioner angående Palestinaoch ser till att de efterlevs. Det viktigaste kravetgäller att ockupation av måsteupphöra.I partimotion 2002/03:U231 (v) yrkande 1 kräverVänsterpartiet att i EU och andrainternationella sammanhang verkar för attinternationell rätt och FN:s resolutioner efterlevsnär det gäller palestiniernas rätt tillsjälvbestämmande och suveränitet.Vänsterpartimotionen gör också gällande attpalestinierna har rätt att utropa en egen suveränstat, dvs. en stat som har kontroll över det egnaterritoriet, sina gränser och handel samt andrarelationer med andra länder (yrkande 4). Vidareanser att i FN, EU och andrainternationella sammanhang skall verka förpalestiniernas rätt till hela östra somhuvudstad (yrkande 7). Partiet anser också, ipartimotion 2003/04:U311 (v) yrkande 2, att Sverigeinom EU-kretsen bör verka för att den israeliskasäkerhetstjänsten förhindras att operera påeuropeiska flygplatser.Motionärerna bakom motion 2002/03:U283 (kd)yrkande 2 kräver stöd för FN:s centrala resolutionersåsom resolution 242 som talar omåterlämnande av ockuperade områden, resolution 338från 1973 som uppmanar parterna att stoppa allmilitär verksamhet och genomföra resolution 242fullt ut och resolution sombekräftar säkerhetsrådets vision om en region därtvå stater, och , lever sida vidsida inom säkra och erkända gränser.I kommittémotion 2002/03:U275 (mp) yrkande 2 begärmotionärerna att tar initiativ till attPalestina erkänns som stat. Enligt Osloavtaletskulle den palestinska staten ha etablerats redan1999.I en enskild motion, 2002/03:U245 (s) yrkande 2,framför motionären krav på att måsterespektera folkrättens principer och palestiniernasmänskliga rättigheter. Vidare hävdas att Israelmåste lämna all ockuperad mark i enlighet med FN:sresolutioner (yrkande 5).Övervåld av parternaI flera motioner diskuteras övervåld från bådaparter i konflikten.Att självpåtagna rätt att utvisa elleravrätta kraftfullt måste fördömas är någotsom motionärerna bakom kommittémotion 2003/04:U259(s) yrkande 3 betonar. har ett oerhörtsymbolvärde för det palestinska folket ochsymbolvärdet har stigit ju mer hans frihetbegränsats. En utvisning eller avrättning av honomskulle väcka ett ramaskri hos det palestinska folketoch omöjliggöra att en fredsprocess drivs framåt.I kommittémotion 2003/04:U340 (kd) yrkande 3 görsgällande att och EU måste fördöma varjevåldshandling i form av självmordsterrordåd ellerrepressalier för självmordsterrordåd. I allakonflikter är det civila medborgare som drabbashårdast. Barn på båda sidor i konfliktentraumatiseras av våldet och på de palestinskaområdena blir, enligt motionärerna, misären alltvärre.Motionärerna bakom kommittémotion 2003/04:U313(mp) yrkande 4 kräver att de kontinuerligaisraeliska våldsövergreppen mot palestinierna, ellersom det uttrycks i motionen "en granne utan armé",upphör. Också i kommittémotion 2002/03:U275 (mp)yrkande 1 diskuteras krig mot Palestina.Motionären bakom den enskilda motionen 2002/03:U245(s) yrkande 1 vill få till stånd ett omedelbartstopp på allt övervåld från israelisk polis ochmilitär.