bet · GS01SOU7 · 2004-11-23 00:00:00 — I andra typer avforskning kan det räcka med att använda överblivnaembryon.Det tredje steget är att det inte räcker med deägg som man kan få i samband med en äggdonation,utan att man begär att en kvinna som inte skulledonera ägg utsätter sig för hormonstimulering och demedicinska procedurer och i viss mån risker ochobehag som själva äggdonationsproceduren innebär. Omhon skulle göra det enbart för forskning måste manbetrakta det som den mest ingripande metoden. Ochdetta kan också bli nödvändigt vid vissa typer avforskningsproblem. Denna avvägning måste man göra ivarje enskilt forskningsprojekt, som manhela tiden har icke-skada-principen som enöverordnad princip.Att skapa embryon enbart för forskningen genom attta extra ägg i samband med äggdonation är nödvändigtom vi ska gå till tekniken somatisk kärntransfer.När det gäller autonomiprincipen är det uppenbartatt i frågor om information och samtycke i de härsammanhangen måste vi vara oerhört grannlaga. SomGöran var inne på kommer detta att granskas mycketgrannlaga i de etiska prövningsnämnderna. Det finnsockså tydliga lagregleringar om hur information ochsamtycke ska gå till, men tolkningen av dem i de härsammanhangen måste bli skärpt. Detta kommer att varaen huvudfrågeställning för de etiskaprövningsnämnderna. Det gäller vid all forskning,men särskilt vid den här typen av embryonalstamcellsforskning.Jag vill också säga någonting om godhetsprincipen.Göran sade att vi talar väldigt mycket här omriskerna, människovärdet, embryots status ochgrundforskningens behov, men vi talar kanske intetillräckligt om det möjliga framtidsperspektiv somfaktiskt ändå finns.I framtiden kan den här embryonalastamcellsforskningen leda till - och det finnskanske också möjligheter med den adultastamcellsforskningen, men vi ser inte riktigtmöjligheten till plasticitet där - tillämpningar föratt bota sjukdomar som handlar om celldöd och där vibehöver många celler för transplantation -specialiserade celler som kan uppnås genomstamcellsforskning - vid neurologiska sjukdomar,diabetes och hjärt-kärlsjukdom. Det är ettperspektiv som vi måste trycka på.Förståelsen av grundläggande mekanismer försjukdom som kan leda till andra nyabehandlingsmetoder än just de som har att göra medcelltransplantation måste vi självfallet ocksåbeakta om vi ska förbjuda den här forskningen ochläkemedelsutvecklingen.Bild 27. Jag kan inte låta bli att i det härsammanhanget vara lite grann personlig och berättanågonting om mitt eget forskningsfält. Jag hararbetat med barn som har diabetes nu.Som ni ser har vi kunnat konstatera att barndiabetesökar drastiskt i vårt land. Det här är en bild från1998. Där såg vi en ökning på . Vi harfortsatt att registrera detta mellan 1998 och 2002.Nu är vi uppe 40 fall per 100 000 barn och år. Detbetyder alltså att pilen nu ligger här uppe. Det ären drastisk och dramatisk ökning av en sjukdom somföreträdesvis drabbar barn och unga individer. Denär livslång.Bild 28. , , upplever sjukdomen så här.Hon tar sex insulininjektioner . Det här ären av mina patienter. Tonårspatienterna uppleverframtidsperspektivet så här därför att den härsjukdomen kan leda - det händerinte alls alltid, och vi jobbar emot det - tillblindhet. Den här pojken har ritat sig medblindkäppen och blindhunden. Det finns andrakomplikationer som kan drabba de här individerna iunga år.Det här är från min verksamhet, och jag kan intelåta bli att peka på det i det här sammanhanget. Detvore inte dumt om de här individerna kunde botas iframtiden med celltransplantation. Då skulle deslippa sina sprutor och hotet mot framtiden.Bild 29. Låt mig återgå till forskningsetiken ochde forskningsetiska principerna. Det är självfalletså att försiktighetsprincipen också är en viktigprincip för de forskningsetiska nämnderna att tahänsyn till. Jag tror att de regionalaforskningsetiska nämnderna kommer att uppleva attforskningsprojekt av den här karaktären blirkontroversiella och svåra. Vissa typer kan varalättare att hantera än andra. Då finns möjlighetenatt man kommer att lyfta frågan till den centralanämnden.Det sluttande planet är ju det som motiverarförsiktighetsprincipen. Det som har diskuterats idet här sammanhanget är risken att utvecklingen aven grundläggande metodik som skulle kunna användasför något gott skulle kunna felutnyttjastill något ont, och då säger vissa att vi skaförbjuda metoden. Andra säger att vi inte skaförbjuda grundforskningen men tillämpningen.Jag vill också säga någonting om det som har hänti ståndpunkterna forskningsetiskt under de senasteåren och vilken skillnad som föreligger mellan dethär förslaget och det förslag till forskningsetiskariktlinjer som vi hade inom eller det som europeiskagrupp kom fram till eller det som kom fram för några årsedan.De skillnader som finns mellan det här förslagetoch det som också egentligen komfram till och de tidigare forskningsetiskariktlinjerna är att man nu vill gå längre. Man villtillåta skapande av embryon enbart för forskning.Tidigare sade vi: Vi anser att det inte ärgodtagbart i dagens kunskapsläge.Skälet till att man var försiktig var att man frånframför allt grundforskarhåll tyckte att det ännuinte fanns så stort behov av annat material än deembryonala stamceller som man skulle kunna få genomatt använda överblivna befruktade ägg i samband medin vitro-fertilisering. Man sade att det fanns ettöverskott, att man inte hade kommit så långt och nog inte behövde göra detta.Om forskarna säger så och kunskapsutvecklingenändå kan fortsätta ska man inte i onödan kränkamänniskors upplevelse av att det är en ökandeinstrumentalisering eller kränkning avmänniskovärdet genom att förorda en sådan teknik -om det inte behövs.Man sade samma sak om skapande av embryon genomkärnöverföring. Man ansåg det inte godtagbart irådande kunskapsläge.Jag menar att det har ändrat sig i dag.Kunskapsläget är annorlunda. ligger vi iforskningsfronten med en helt annan bakgrundskunskapsom innebär att vi nu behöver både skapa embryonenbart för forskning och fortsätta att utvecklatekniken när det gäller kärnöverföring.Ni vet att publicerade ett forskarlagfrån den första artikeln om att man hadelyckats göra en kärnöverföring på mänskligtmaterial. Detta är ett möjligt genombrott. Det ärbara med den metoden som man möjligen kan lösa enhel del av de problem som finns i den kliniskaforskningen kring celltransplantationer. Vi kan intelösa problemet med celltransplantationer och destora problem som föreligger när vi villtransplantera betaceller till diabetiker - dethandlar om avstötningsmekanismer - utan att fåmöjligheten att experimentera kring kärnöverföring.Avslutningsvis vill jag säga att mycket av dendiskussion som har varit kring detta handlar om ensammanblandning mellan grundforskning ochtillämpning. Jag tror att det här handlar om atttillåta grundforskning. Men i nästa steg behöver vigå in på andra problem som handlar om den kliniskatillämpningen och än mer den kliniska rutinmässigatillämpningen. Den kliniska forskningen är nästasteg kanske, som du sade. Den kliniskatillämpningen i rutin är ett annat senare steg.Jag tror alltså att det är viktigt att hålla dehär tre delarna för sig. Det här betänkandet handlarom att tillåta grundforskning. Men i nästa stegmåste en annan typ av lagreglering möjligen ses överför att se till att det blir en bra etisk balansockså när det kommer till den kliniskatillämpningen. Men det är delvis en annandiskussion, som också var inne på.Det här är nästan bara en upprepning av det somGöran sade. Det handlar om den typ av övervägandensom , och deforskningsetiska nämnderna kanske redan nu måstebörja fundera på när det gäller klinisk forskning.Ordföranden: för de innehållsrika ochinformativa föredragningarna.Nu kommer vi att ha en kvarts paus. Jag hoppas attvi kan återsamlas en minut över elva för att ha enkort frågestund.Ordföranden: Då återupptar vi utfrågningen. Vi ärframme vid det som i programmet heter Diskussion ochfrågor. Jag lämnar ordet fritt för frågor.Chatrine (): Jag vill börja med att tackaför en helt suverän föredragning. Den var bra ochviktig.Jag vill ställa min första fråga till . Den gäller hur du anser framtiden vara närdet gäller de adulta stamcellernas möjligheter. Omman även ska satsa på den embryonala forskningen,finns det då inte risk att man minskar intensitetenatt satsa på den adulta forskningen när man har dentill hands?Att vi har halkat efter i till , är det enbart av ekonomiska skäl?Göran tog också upp frågan om kommersialiseringen.Den frågan är viktig. Har du någon åsikt om hur visom lagstiftare ska kunna agera i frågan? Det råderinget tvivel om att när det är fråga om mycketpengar till olika företag blir det en storetisk fråga.Ordföranden: har för frågor, och vikommer inte att hinna med alla som har satt upp sigpå listan. Jag ber om korta svar. Då hinner vi medfler frågor!Sten : När det gäller den förstafrågan är det enligt min åsikt inget tvivel om attadulta stamceller har kommit att betyda mycket iutvecklingen av terapier, men jag är lika övertygadom att de inte kommer att åstadkomma allt det manhoppas stamcellsforskningen borde inge. Det är svårtatt tänka sig att i behandlingen av det centralanervsystemet lätt ta ut stamceller på samma sätt somvi gör i benmärgen. Jag är själv forskare i vuxnastamceller - jag har ingen jäv i denna situation -och embryonal stamcellsforskning är extremt viktig.På det sättet finns det en mycket bra princip förforskning. Forskningen ska stärkas. skagenom och liknande stärkaforskningen om adult och embryonalt. Jag tror intepå att om det blir mer av det ena blir det mindre avdet andra. Stamcellsforskning måste konkurrera medannan forskning.Den andra frågan gällde . Det är till stor del enekonomisk fråga. Det finns enormt mycket merresurser i och . Det är en jätteskillnad isatsningar. Det finns också, enligt min mening, enkulturell skillnad som ökar, nämligen att man intevågar prioritera på samma sätt. Det är inommedicinen som inom forskningen, man måste görastarka prioriteringar. Enligt min mening bordeForskningsrådet ta konsekvenserna av att det finnsså lite pengar och hellre ger mer pengar till färreforskare. Att dela ut ett par hundra tusen kronortill en ung framgångsrik forskare räcker kanskenågra veckor. För viss typ av forskning räckerpengarna kanske en månad - inte mer. Det är enjätteskillnad. En forskare flyttar inte till föratt få mer lön utan han flyttar för att få merresurser och för miljön.Göran : Ett argument för är att i vissa länder där forskning påembryon är förbjuden vill man tillåta forskning påimporterade stamcellslinjer. För att tala iklartext: Ja till att forska på franska embryon mennej till att forska på tyska embryon. Det visar attdet är angeläget att bedriva detta parallellt - heltorimligt, tycker jag.Man måste tänka i en trestegsraket, ;inventering av problemen, riktlinjer ochlagstiftning. Man börjar med att inventeraproblemen, sedan tar man fram lite mer flexiblariktlinjer.Vi hade en hearing i etikkommittéom kommersialiseringsproblemen, och Vetenskapsrådethar också tagit fram riktlinjer. Men jag tror självatt vissa frågor behöver lagregleras. Det är intebara patent och köp-och-sälj av stamceller och avstamcellslinjer. Man tillåter köp-och-sälj av vissaprodukter som kommer från människan - men inte alla.Där finns många frågor som behöver redas ut.Problemet här, och som är viktigt för lagstiftarnaatt tänka på, är att vi kan regleraförutsättningarna i , men mycket avförsäljningen sker via Internet. Det finns redan ettstort utbud här. Hur kommer man åt det?Börja med att inventera problem, ta sedan framriktlinjer för begränsade områden och glöm inteInternet.Carl-Axel (): Fru ordförande! Det ärmycket intressanta frågor, och svaren är inte givna.Om jag har förstått det här rätt finns tvåutvecklingsformer i forskningen - de adultastamcellerna och de embryonala stamcellerna. Om viska ha en utveckling i denna forskning för att nå deterapiresultat och möjligheter som behövs försjukdomar är embryonalstamcellsforskning viktig. Där liggerutvecklingsmöjligheterna.Då får man som lagstiftare bekymmer. Hur lagstiftarman i sådana frågor när de i grunden rör etik? Vifår inte ha en lagstiftning som blir så snäv attutvecklingen förhindras, däremot måstelagstiftningen ge en bra plattform och grund för attbygga vidare i utvecklingen, bådekommersialiseringen och skydd och patent, som i ochför sig ligger i ett annat utskott. Då har jag lektmed tanken att de regionala etiska forskningsrådentrots allt ska vara lagstiftarens förlängda arm ut iverkligheten, att kunna pröva och följautvecklingen. Så fick jag höra från ElisabethRynning att det redan nu finns luckor som vi somlagstiftare borde överväga. Jag skulle vilja hasynpunkter på hur vi kan hantera detta utan att fåen lagstiftning som förhindrar den positivautveckling som behövs på området.Elisabeth : Det var inte en litenbeställning! Det är ett svårt dilemma hur man ska entillräckligt flexibel lagstiftning och getillräckligt tydliga riktlinjer om vad organet skakunna besluta om, hur stort det skönsmässigautrymmet ska vara. Vi har diskuterat detta litegrann. Nämnderna är nya. Vi vet ännu inte i vilkenutsträckning de kommer att lyfta fram svåra frågortill det centrala organet, som har en viktigfunktion att fylla för att få en enhetlig praxis såatt den inte utvecklas olika i olika delar avlandet. Här hoppas vi naturligtvis att det ska bliså, men vi har ännu inte några säkra garantier. Detskulle naturligtvis kunna tala för att man på ettsärskilt känsligt område väljer en procedur där detfinns krav på något slags prövning i ett centraltorgan för att slippa ha alltför detaljeradeföreskrifter för att eftersträva enhetlighet. Någonenkel lösning har jag tyvärr inte att servera dig!Gisela : Jag ville kommentera lite eftersomjag har varit med i processen att tillsättanämnderna. I de regionala nämnderna finns det insynsmöjlighet. De är myndigheter. Där finnstio vetenskapsmän, men där finns också femallmänföreträdare i varje avdelning. En viktig nyhetär att det är en rutinerad domare som är ordförandei de nya nämnderna, vilket innebär att det blir enstörre säkerhet. Kloka domare kan hantera detta påett bra sätt.Jag tror mig veta att de regionala nämndernasordförande redan nu har bestämt sig för att skapaett eget forum för att samordna sin praxis. Desammanträder och försöker skapa arbetsordningar ochpraxis som innebär att det inte blir alltför mycketsubkulturer. Jag är inte lika orolig.Jag är däremot orolig för om det skulle bli mångaolika instanser som ska granska forskning, delsforskningsetisk prövning på nämnderna, dels annanmer central prövning för viss speciell forskning.Det är jag orolig för. Det blir en särbehandlingsärskilt vid vissa typer av forskningsprojekt, därandra forskningsprojekt kan vara minst likaproblematiska ur etisk synpunkt. Det finns en riskmed för många olika myndigheter som granskarforskning.Conny (): visade att dethär är reglerat i vissa länder. I är dettapå väg att regleras. jobbarinternationella organisationer med att ta framkonventioner och texter. Du visade på FN,och EU. Detta kan till slut bli ensvåröverblickbar mosaik. Jag skulle vilja fråga dighur du som jurist bedömer att en sådan mosaik kantänkas fungera framöver. En bifråga till detta är:Kommer vi i att ha hundra procents styråraöver en helt egen reglering av detta i relation tillalla internationella organisationer som jobbar meddetta?Elisabeth : En helt egen reglering kan viinte ha. Vi har redan avsagt oss den möjlighetengenom EU-medlemskapet. När det gäller EU:s kravmåste vi i viss utsträckning anpassa oss.När det gäller andra folkrättsliga krav har vi litestörre möjligheter att välja själva om vi vill följadem eller inte. Just när det gäller embryonalstamcellsforskning och synen på embryon är det svårtatt se inom överskådlig tid att det kommer att nåsnågon enhällighet jorden över hur man ska förhållasig till det. Man kan säkert med stor framgång drivaden linje man själv är övertygad om är den rätta ochkomma långt med det, men eftersom det är ett såkontroversiellt område är det viktigt att manverkligen vet vad man vill och varför man vill ochhar funderat igenom argumenten hos dem som tyckerannorlunda. Man har möjlighet att till exempel drivalinjen att tillåta kärnöverföring om man tycker attdet finns tillräckligt starka skäl till det, trotsatt man befinner sig i uppenbar minoritet både iEuropa och internationellt. Jag rekommenderar verkligen känner sig övertygad om att det ärrätt linje och varför.Kenneth (): Jag har först en fråga tillprofessor om vågskålen och detgoda. Det är en omöjlig fråga att svara på, men enbedömning kan diskuteras med hjälp av historiken ochutvecklingen just . När bedömer du attdiabetesbarnet kan få hjälp?En fråga till professor handlar ompatent. Jag hoppas att jag har förstått rätt om jagsäger att det just nu inte pågår något arbete närdet gäller patentfrågan på detta område tillskillnad mot biopatenten som vi behandlar just nu iriksdagen. Är den signal du ger oss att snarastaktualisera detta för att få ytterligare utvecklingpå området?Gisela : Jag kan svara att det är omöjligtatt svara, men det finns ett framtidsperspektiv. Vihjälper våra diabetesbarn mycket, och det har sketten stor utveckling . Men det insjuknari dag mer än 600 nya fall , och det är enganska förskräckande utveckling.Om det är sant som grundforskarna säger att det kvar till dess vi kan börja med kliniskaförsök att transplantera organiserade beta-cellersom skulle kunna fungera för insulinproduktion ibarnen, är det kanske till av kliniskaförsök, säkerhetsförsök, innan det blir enverklighet för rutinsjukvården.Å andra sidan kan man säga att det är ett oerhörtframsteg om det går att göra kärntransfer.Transplantationer som man har prövat; hel pankreas,fosterbeta-celler eller cellöar, har vi hållit påmed . Men trots allt har det blivit enganska liten succé på grund av att man haravstötningsmekanismerna och inga alternativ till attge cellgifter. Just kärntransfermöjligheten, somskulle kunna innebära att vi kanske blir av med helaproblemet kring avstötning, skulle kunna innebäracelltransplantationer ganska snabbt efter att vi harkommit fram till att skapa specialiserade beta-celler från embryonala stamcellslinjer som varkärntransfererade. Det skulle kunna gå fort. Istället dit är det kanske bara fem år.Jag hoppas det.Sten : Låt mig komma med en snabbkommentar! Just diabetes är ett mycket illustrativtexempel. Jag tror att alla är eniga om att det finnsmycket lovande resultat i cellterapin när det gällerdiabetes. Alla är också eniga om att det inte kommeratt bli någon etablerad terapi om man inte hittar enbättre källa av celler när det gäller olikaaspekter. Den enda som finns är en eller annan typav stamceller, antingen stamceller från pankreaseller embryonala stamceller. Det betyder att det vihar, proof of principle, aldrig kommer att bli enrealitet om man inte hittar bättre celltyper. Minåsikt är att om man säger nej till embryonalstamcellsforskning säger man nej till att utvecklanågot man har dokumentation för, i alla fallär en god möjlighet för diabetes.Jan : Det pågår inte något omfattandearbete att försöka hantera frågan. Det som kanupplevas som ett bekymmer - det hann jag inte säga imin framställning - är en motsvarande situation somvid genpatent, det vill säga att man håller på attbevilja breda patent för hur stamcellslinjen skaetableras. De breda patenten kan blikontraproduktiva, på samma sätt som de bredapatenten är för en del gener. Det finns skäl att seöver detta.Dessutom finns det anledning att titta på blandannat förslag från grupp i EU om hur fråganska hanteras. har också en lösning.Mycket av det här handlar om transparens och att manser vad som händer. Patentering är tyvärr en slutenvärld. Beslut om patent, även om det finns en storoch tung organisation, vilar i stor utsträckning påde enskilda patenthandläggarna. Problemet är attpatenthandläggarna inte kan ha den aktuellautbildningen när det gäller stamcellsfrågor.Dessutom, åtminstone med den inblick jag har haft idet svenska patentverket, har de en del brister i deetiska aspekterna, samhällskonsekvenserna i depatent som beviljas. Det finns mycket som kan görasytterligare.Ordföranden: Jag vet att det finns flerfrågeställare, men tiden för den här utfrågningen ärslut. Jag hoppas att ni kan ställa era frågor tillforskarna utanför salen eller i samband med buffén iSammanbindningsbanan som talmannen bjuderriksdagsledamöterna och forskarna på.Jag ska avsluta utfrågningen med att återigentacka er för att ni har kommit hit och bjudit på erkunskap inom området. Det innehåller många frågorför oss som sedan har att hantera den propositionsom ska läggas på bord. Ni har på ett brasätt tydliggjort var problemen, knutpunkterna,ligger som vi sedan har att ta ställning till. Dethar varit en bra utfrågning tack vare att ni harbjudit på så mycket bred kunskap. Tack ska ni ha!Utfrågningen är avslutad.Bild 1Bild 2Bild 3Bild 4Bild 5Bild 6Bild 7Bild 8Bild 9Bild 10Bild 11Bild 12Bild 13Bild 14Bild 15Bild 16Bild 17Bild 18Bild 19Bild 20Bild 21Bild 22Bild 23Bild 24Bild 25Bild 26Bild 27Bild 28Bild 29