bet · GR01MJU12 · 2004-03-11 00:00:00 — Vigör även en del informations- ochutbildningsinsatser.Den sammanfattande bedömningen, som stämmer välöverens med det som vi har hört tidigare, är att vianser att strålningen från mobiltelefoni inte medförnågra skadliga hälsoeffekter. Och som ni har hörtfrån risksammanställningar är det ingenting som harförändrat den bilden . Menvi har också här hört, vilket också vårtforskningsråd och andra har pekat på, att det finnsområden där det finns frågetecken och oklarheter sombehöver redas ut med mer forskning. Det som vi harhört här handlar om blod-hjärnbarriären,cancerfrågor och en del så kallade stressproteiner.Men vi behöver veta mer. Mer forskning behövs alltsåför att klargöra detta kunskapsläge.När det gäller hälsoeffekter från basstationer ärvi kanske ännu tydligare. Det finns inga skadligahälsoeffekter. Och vi har också hört flera säga häratt exponeringen där är betydligt lägre. Jag sägerdetta utifrån dagens kunskap.Vi har instiftat ettinternationellt vetenskapligt råd som består avledande forskare inom området i . Och jagtycker att vi som myndighet kan vara väldigt gladaöver att vi har denna illustra församling avforskare som vill hjälpa en enskild myndighetinklusive representanter för WHO att ta framriskbedömningar.Den första rapporten kom ochhar naturligtvis påverkat SSI:s syn på detta. I denrapporten, vilket vi har hört tidigare, går manigenom vad som har gjorts. SSI:s nuvarandeställningstagande baseras följaktligen på deinternationella kunskapssammanställningar ochriskvärderingar som har gjorts och som i grunden harvarit liktydiga med SSI:s nuvarande ståndpunkt.Man kan säga att det finns tre fundamentala ochfilosofiska utgångspunkter vid allt strålskydd, somframför allt tillämpas på joniserande strålning,alltså radioaktiva ämnen, sjukvården, kärnkraftenoch så vidare. Verksamheten ska vara berättigad, denska göra mer nytta än skada, strålskyddet ska varaoptimerat, det vill säga att man ska begränsaexponeringen så långt det rimligen är möjligt, ochman ska också ha fastställda dosgränser för attskydda enskilda individer.Vi anser att man bör kunna använda den härväletablerade filosofin som har tagit fram, ocksåutifrån skyddet när det gäller icke-joniserandestrålning. Att verksamheten ska vara berättigad harriksdag och regering bestämt. Där ärstrålskyddsaspekten en input i detta medriskvärderingar. Det är det som jag delvis harredogjort för här. Och vi anser att det intefinns några hälsoeffekter. Strålskyddet ska varaoptimerat, det vill säga att man ska minskaexponeringen så långt man rimligen kan. Och vitycker, som andra har sagt här, att det enklastesättet att minska den onödiga exponeringen är attanvända hands free eftersom det radikalt minskar denstrålning som inte behövs för att kunna genomförasamtalet. Det finnas andra exempel, till exempel attse till att man har goda sändningsförhållanden omman inte använder hands free. visadehär en ny hands free-modell som ytterligare minskarexponeringen. Och individdoserna ska inte överstigafastställda gränser. Där har SSI baserat på EU:srekommendationer tagit fram ett allmänt råd medrekommendationer om hur dessa värden ska se ut föratt man inte ska överskrida dem.Vi tycker, vilket vi har sagt i en rapport som vilämnade till regeringen , att alla ochenvar bör tillämpa de enkla och billiga sätt som finns för att minska exponeringen - användahands free och i övrigt följa råd ochrekommendationer som kan minska onödig exponering.Och med onödig exponering menar jag sådant som intebehövs för att kunna genomföra samtalet. Vi tyckeratt man bör informera allmänheten om detta, och SSIkommer att ta initiativ till det. Skälet är att detfortfarande finns vetenskapliga oklarheter omrisker. Men det är också mot bakgrund av den massivaexponering som svenska folket utsätts för. I stortsett var och en av svenskarna har enmobiltelefon.Vi tycker att informationen ska utformas så attden vänder sig till både barn och vuxna men att detdäremot inte ska vara några varningstexter påtelefonerna eftersom vi inte talar om något somvisar på en säkerställd hälsorisk eller hälsoeffekt,utan detta är en del i ett strålskyddsoptimeratarbete med att minska den strålning som inte behövs.Det är därmed också en försiktighetsstrategi.Jag kan bara instämma i vad föregående forskarehar sagt, nämligen att strålskyddsforskningen ärutrotningshotad i Sverige.EMF-forskningen, eller forskningen på det icke-joniserande området, är katastrofal. I fjolbeviljade FAS anslag till ett forskningsprojekt, ochdet gällde kraftfält från kraftledningar, tror jag.Vi anser att man måste vidta åtgärder. Jag harsagt till utskottet också attdetta är ett stort problem. Om vi har ambitionen atttillhöra de världsledande länderna när det gälleratt utveckla IT-teknologin måste vi också åtföljadetta med att vara världsledande när det gäller attbedöma hälsoeffekter. Och det finns nästan ingetland som har dessa förutsättningar när det gällermöjligheter till epidemiologisk forskning somSverige och övriga har. Och vi har redan enmängd forskare här som är beredda att sätta i gång,men de får alltså inte pengar.Vi kommer att ta initiativ till ettmyndighetsgemensamt informationsmaterial om hur mankan minska riskerna. Vi kommer att takontakt med våra nordiska strålskyddsmyndigheter föratt få till stånd en samsyn om detta. De preliminäradiskussioner som jag har haft innebär att de delarSSI:s syn att man med enkla åtgärder kan minskaonödig exponering.Vi vill också diskutera med branschen om hur vi kansamverka om detta, att även myndigheternasinformation kan nå konsumenten i valögonblicket närman köper telefon. Vi tycker förstås att en handsfree bör vara en naturlig del. När man köper entelefon bör en hands free följa med.Ordföranden: för det, har vi fått möjlighet att höra hur SSI hanterardetta vetenskapliga underlag, men vi har även fåtthöra en del från forskningen.Ledamöterna har möjlighet att ställa frågor.Ledamöterna kan ställa frågor inte bara till dem somnu har talat utan även till andra som finns med här.Vi har ett önskemål från presidiet till ledamöterna.Det är att ni ställer en fråga som riktas till densom ni vill ska besvara frågan.Christina (): Jag skulle vilja ställa enfråga lite grann med anledning av det som Lars-ErikHolm slutade med. Jag vill ställa den till deföreträdare som vi har med oss från branschen.Konsumenterna känner en oro när det gällermobiltelefonstrålning och hur de ska handskas meddetta. På vilket sätt är ni beredda att ta ansvarför att exempelvis märka telefonerna? TCO har jukommit med ett förslag till hur mobiltelefoner skakunna märkas. Skulle ni vara beredda att göra dettaoch visa hur mycket de olika telefonerna strålar?Och är ni också beredda att ge information tillkunderna när de köper en telefon om hur de på bästasätt kan minska sin exponering?Mats , Mobiltelebranschen: Jag jobbar för enbranschorganisation för mobiltelefontillverkare ochdistributörer i . Branschen tar redan ettstort ansvar på detta område. Det finns ett mått påden exponering av elektromagnetiska fält som man fårfrån mobiltelefoner som heter . Detta mäts ochredovisas av alla tillverkare, och det finns ocksåtillgängligt på tillverkarnas hemsidor och iförpackningarna. Det är det enda mått som finns föratt mäta detta. Tillverkarna har också informationom hur man gör när man använder telefonerna. Och detfinns från WHO en rekommendation om att om mankänner oro kan man begränsa samtalslängden elleranvända hands free. Den rekommendationen står allatillverkare bakom sedan många år.Lars (): Som politiker måste man tamänniskors oro på största allvar. är detviktigt att man i den här rollen försöker tolkaforskarvärlden. Men i slutändan måste vi grunda vårabeslut på de expertmyndigheter som görbedömningarna.Vi vill alla få svaret på frågan: Är det farligteller är det ofarligt att tala i mobiltelefoner?Från forskarvärlden har vi fått reda på att man intekan svara direkt så på dessa frågor. Det är välrimligt att man gör den här typen av bedömningar ochhar det förhållningssätt som man har, nämligen inte kan utesluta någonting.Jag tror att de flesta människor upplever debattenom detta som oerhört kluven. På den ena sidan stårforskare och myndigheter som säger att det finnsväldigt få risker eller kanske inga risker alls. Påden andra sidan står forskare som ropar att detta ärjättefarligt och att vi måste minska strålningen.Jag skulle gärna vilja höra några ytterligarereflexioner från SSI:s generaldirektör om varför manstår så långt ifrån varandra i debatten. Och hurtolkar de olika forskare som iSverige driver kritiken mot bland annat SSI:sbedömningar?Lars-Erik , SSI: Efter vad vi har hört i dagtycker jag att det finns en betydande samsyn i frågaom delar av riskvärderingen. Sedan är detnaturligtvis så att enskilda forskare som jobbar medett speciellt område drar sina slutsatser och skagöra det utifrån sina egna resultat.Vad vi gör är att vi baserar våra bedömningar påsammanställningar av studier som visar negativaresultat och positiva resultat och försöker göra enrimlighetsbedömning av den totala bevisbördan idetta. Det är på det sättet som myndigheter agerar.Därmed kommer man fram till ett resultat som intetillfredsställer alla forskare. Men vi gör detta meddagens bedömning och med dagens kunskap. Och vi ärmycket noga med - det är därför som vi har ettdelmål i miljökvalitetsmålet - att vi måste ha merforskning inom detta område för att räta ut defrågetecken som finns och för att minska osäkerheteni myndigheternas bedömningar.Jag tycker att det är en naturlig del i envetenskaplig dialog att man utifrån olikautgångspunkter har olika synpunkter, och sedan fårman se var mittfåran är någonstans. Och mittfåran ärungefär där myndigheter hamnar.Lennart Fremling (fp): Jag skulle vilja rikta enfråga till . Inom har vi länge drivitatt oberoende forskning behövs. Vi har hört attdet här gränsvärdet bygger på uppvärmning i kroppen.Vi ser att det finns dokumenterad påverkan påceller. Men det är osäkert hur människans hälsasedan påverkas av denna cellpåverkan.Jag vill höra om SSI anser att det är tillräckligtatt bara följa den utländska forskningen och intesjälva initiera någon forskning om hälsopåverkan. Ibroschyren står det bara att man följerden forskning som bedrivs internationellt. Jag villalltså höra vad SSI avser att ta initiativ till föratt få fart på forskningen. Vill SSI undersöka ävendrabbade personer som uppger sig vara påverkade föratt finna någon annan förklaring än den de självauppger? Är det en linje man är intresserad av attfölja?Lars-Erik , SSI: Jag är glad att du tar upp denfrågan. Är det någonting som SSI har gjort är detatt ropa och ropa om behov av forskning. Redan 1994kom som pekade påatt myndigheten borde få medel för detta och ettansvar. Vi fick ett ansvar men inga medel, så vitvingades ta medel från den ordinarie driften föratt ge anslag till universitet och högskolor.Vi pekade i remissomgången när det gälldebildandet av de nya forskningsråden,vetenskapsråden, på att det här skulle drabbastrålskyddsforskningen som skulle hamna i klämmellan de olika råden. Vi kan se att detta är precisvad SSI skrev i sin remissbedömning. Vi har skrivitflera gånger att strålskyddsforskningen ärutrotningshotad. Vi har inte använt det ordet, detanvänder jag . Men det är så det är. Snartfinns det inga forskare kvar. Därmed kan vi hellerinte delta i de europeiska forskningsprojekten,därför att vi har snart ingen kompetens kvar på dethär området. De forskare som har kompetensen lämnarområdet och går in på andra områden där de kan fåpengar.Vi har sagt till regeringen att avsikten attinte bevilja medel till strålskyddsforskning ocksåär ett politiskt beslut. SSI tar inte ansvar för detbeslutet. Vi har pekat på att det här behövs. Men vivill uppmärksamma att även att inte göra någontingnaturligtvis är ett beslut.Stöd till de drabbade tycker vi är en frågaför andra myndigheter, till exempel Socialstyrelsenoch andra som arbetar med hälsofrågor.Sven (): Min fråga riktar sig tillSocialstyrelsen och . Villnågon forskare också kommentera den är det okej.I de frågor vi diskuterar börförsiktighetsprincipen vara vägledande. Det kan mankanske se från två håll. Antingen att det inte gåratt påvisa hälsorisker och att märkning ellertydliga rekommendationer därför inte behövs. Ellerockså kan man se att det inte går att bevisaofarligheten, och då kanske det får andrakonsekvenser när det gäller rekommendationer,märkning och sådana saker. Där tycker jag att mankan spåra lite olika ställningstaganden frånStrålskyddsinstitutet i och kollegerna itill exempel som säger: Man kan inte sägaatt strålning även under nationella gränsvärden heltsaknar negativa hälsoeffekter, därför bör man. Ävende tyska strålskyddsmyndigheterna säger liknandesaker.Om man likt knyter an till utvecklingen närdet gäller synen på vissa miljögifter och exempelvisrökning, finns det då inte skäl att inta en hållningdär man säger att det inte går attbevisa ofarligheten och att det därmed leder tillåtminstone märkningsregler och tydligarekommendationer från myndigheterna?Lars-Erik , SSI: Först vill jag säga att manaldrig kan bevisa ofarlighet. Man kan möjligenbevisa farlighet. Nämn den konsumentprodukt som vikan bevisa är ofarlig! Det blir en omöjlig sak.Det vi säger är att det finns oklarheter ikunskapsläget. Vetenskapsgrupper i land efter landpekar på att det inte finns någonting somsäger att det här har hälsorisker. Men det finnsbiologiska effekter som vi måste forska vidare på.Vi tycker att det är en rimlig försiktighetsstrategiatt minska strålningen så långt det är möjligt närman använder mobiltelefoni, så att man ändå kanbibehålla mobiltelefonifunktionen. Skulle man, somen forskare här sade, kräva att den passivamobiltelefonin är nere på några promille av wattskulle vi nog få stänga både radio- och TV-stationeroch allting annat i landet. Jag tror ingen villdetta utan det är en balans mellan riskenoch nyttan som vi måste försöka hantera. Jag troratt försiktighetsstrategin är den rätta vägen attgå.Bo Pettersson, : Vi delar SSI:suppfattning, men det råder en vissbegreppsförvirring när det gällerförsiktighetsprincipen. Den försiktighetsprincip somLars-Erik har pratat om är en allmänförsiktighet. Den försiktighetsprincip som finns imiljöbalken är en myndighetsutövning. Den kan man tatill om man har skäl att anta att det kan finnas enrisk. Och det skälet har vi inte.Leif Salford, , : Det sägsmånga gånger här att vi har en samsyn på attdet egentligen inte är någonting så oroväckande idetta men att vi likväl ska vara försiktiga.Jag är inte beredd att säga att det finns ensamsyn som är så tydlig att man skulle våga säga attdet här absolut inte är någonting som kan varaskadligt för människan. Jag skulle vilja säga atthär finns fynd. Det sägs idebatten att det gjorts biologiska fynd som talarför att någonting händer och att det händer medmycket små energimängder. Vad det har för direktbetydelse för människan vet varken vi i somsysslar med detta eller andra kolleger som arbetarmed de här problemen. Men det är alltså klartfastställda fynd.Så länge vi var ensamma i världen - och talarjag bara om Lundagruppens arbete - om att faktisktarbeta med den här blod-hjärn-barriärproblematiken,parallellt, ska jag säga, med gruppen uppe i LondonOntario som arbetar medmagnetkameraundersökningarna, har vi hela tidenfunnit att det händer någonting. Men man har sagt:Ni är ensamma med ert laboratorium, därför får detingen vetenskaplig tyngd. Det kan vi hålla med om.Det är de krav som ställs i den vetenskapligavärlden. Är det ett land med en god forskare somuppnått något i en viss modell vill man se denrepeterad.Nu är den faktiskt repeterad. Det var uppe i dendiskussion i som jag förde fram, iReisensburg. Där gjorde ordföranden vid mötet, somvar inbjuden specialist från på justblod-hjärn-barriären, konklusionen att vi kansäga att här är någonting. Det är fastställt att härär någonting. Vi har fyllt kriteriet att mer än ettlaboratorium har visat detta. Så vi har alltså ettfaktiskt fynd som finns. Jag håller med om att viinte vet varför det är så. Det finns spekulationer,man skulle kanske till och med kunna kalla dethypoteser, om att man har en påverkan i biologin vidvissa nivåer, vissa frekvenser.Då vill jag påpeka att vi i vårt eget laboratoriumockså har visat att man kan påverka vesiklar medelektromagnetiska fält i en mycket speciell modell -vesiklar från spenat faktiskt. Där kan vi visa kan förutsäga vid vilka små energimängder mankan påverka en liten vesikel som har kommit från enplanta så att den pumpar ut radioaktivt kalcium mereller mindre effektivt. Vi kan alltså förutsägadetta. Det går att visa i biologiska modeller attdet faktiskt går att påverka med småelektromagnetiska fält. Därför är det för oss i allafall väldigt viktigt att här finns en iakttagelse.Den är repeterad ute i världen, och där ärnågonting.Då menar jag att man inte kan säga att det finnsen samsyn och att där inte är någonting. Man måstesäga att vi har sett detta. Jag håller helt med vårgeneraldirektör om att det självklart ska satsas påforskning för att gå vidare. Vi önskar oss inte itill exempel Lundagruppen att det ska vara sådanahär problem. Det är ingenting vi strävar efter pånågot sätt. Men om vi har funnit något i vårtlaboratorium är vi tvingade att tala om det. Vi gårinte ut med larm, men vi svarar på frågor när detfrågas om våra vetenskapliga publikationer från våromvärld.Jag är mycket mån om att hålla fram att detta alltsåär fakta som finns. Dem måste man ta till sig. Sedanär det riktigt, som ni säger här, att besked måstekomma via fortsatt forskning. Jag är inte beredd , och det var inte heller SSI , att säga att telefoner ska märkas medsärskilda varningslappar som på ett cigarettpaket,därför att jag anser inte att den forskning som vihar fört fram räcker till för en sådan sak. Det ären lång väg kvar innan man kan säga att det vi harsett faktiskt är någonting som är farligt förmänniskan. Men det vore också fel att säga attegentligen inte någon någonstans tycker att detfinns någonting som talar för att det kan varafarligt. Jag tror att jag bör sluta där så att detinte blir ännu farligare.Lennart , , : Jagmåste ju instämma med den föregående talaren. Härfinns inte en samsyn, att alla forskare anser attdet här är ofarligt. Vi har gjort den studie ivärlden som har den längsta uppföljningen avmobiltelefonanvändningen, det vill säga i Sverigedär de första mobiltelefonerna kom 1981. Vi harockså gjort den största studien inom området när detgäller antal fall och kontroller.Vi hittar entydigt den största risken för de gamlaanaloga systemen, som ju hade en högre uteffekt änGSM och trådlösa telefoner har. Vi hittar också riskinom det område där man har exponeringen avmobiltelefonmikrovågor, det vill säga på den sida avhuvudet som man har använt mobiltelefonen. Däremothittar vi inget på den andra sidan av hjärnan. Detvill säga har man använt mobiltelefon på vänstersida och tumören uppträder på höger sida ser viinget samband.Vi ser också den största risken för tumörer påhörselnerven som är ett kritiskt organ där man högsta exponeringen.Jag är lite grann trött på att höra att man oftasäger att fynden är svårtolkade och att fynden ärproblematiska. Är det så att man för fram tankar omatt fynden är problematiska ska man kunnaspecificera detta och inte vifta bort resultat genomatt komma med svepande argumentation.Däremot håller jag helt med om attstudier måste upprepas i andra populationer. Detmåste vara andra forskargrupper som visar samma fyndför att man till slut ska kunna ta definitivställning till om det finns en risk, hur stor den äroch så vidare. I avvaktan på det finns det jumöjlighet, som SSI har sagt, att använda sig avhandsfree. Om man uppfattar detta som en risk harman alltså ett individuellt val, om man vill användasig av handsfree eller inte.Mobiltelefonerna ser inte jag personligen som ett såstort problem när det gäller att skydda sig. Man kandriva tekniken vidare. Däremot måste man säga atthela området är oerhört teknikdrivet . Det ärinte drivet av befolkningen. Vi har väldigt mycketpåringningar från människor som är oroliga förbasstationerna. Hela utbyggnaden avbasstationssystemet har skett över huvudet på densvenska befolkningen. Man kunde med enkla åtgärderha lokaliserat basstationerna på ett bättre sätt, såatt man hade fått ned strålningen i befolkningen.Detta har man inte tagit hänsyn till, inte hellertill eventuella hälsoeffekter.Ordföranden: vill jag bara tala om för erledamöter att det är ni själva som avgör hur mångafrågor som ska hinna ställas. Om ni har ett vittfrågebegrepp och vill att många ska svara rentgenerellt eller om ni vill rikta frågan avgör nihelt själva.Karin (): började med attställa frågan hur vi ska agera med den kunskapsbildvi har. Efter allt det vi har hört här tyckerjag att det är dags för en ny hållning frånregeringens och SSI:s sida.Vi har hört att det behövs mer forskning. Det äralla överens om. Vi har hört attmobiltelefonanvändandet bör reduceras. Barn är mestutsatta. Det är de som kommer att användatelefonerna allra längst. Hur ska man stötta oroligaföräldrar som inte vill köpa telefoner till sinabarn? Kan regeringen göra någonting genom förbud?Vi har hört om varningar som andra länder har påmobiltelefonerna. Vi har hört om standardmärkning avtelefonerna. Det förstår jag att branschen absolutinte är intresserad av. Ingen tillverkare harhittills velat få sina telefoner strålningstestadeför att få en märkning.Jag tycker att det här är en stor undfallenhetgentemot branschen. Inga krav har ställts påbranschen från regeringens eller SSI:s sida. Alltingska vara på frivillighetens väg. (Ordföranden: Och vad har du för fråga, ? )Frågan är: Vad tänker SSI göra för att sätta litemer press på branschen för att den ska ta sittansvar?Lars-Erik , SSI: SSI för dialog med branschen.Som vi har sagt tidigare finns det inga säkerställdahälsorisker som vi som myndighet ska reglera. Detfinns enskilda biologiska effekter, som vi säger,och som även forskarna säger bör upprepas av andraforskare i andra miljöer. Och vi säger att detbehövs forskningsmedel för detta. I avvaktan på detkommer myndigheten att ta fram information om hurman själv kan minska sin exponering. Vi kommer attha diskussioner med industrin för att se i vad månden vill medverka i ett sådant arbete, men ocksåtillsammans med industrin titta närmare på om mankan få bättre exponeringsmått än de ganskakomplicerade begrepp som vi rör oss med ochsom är svåra att kommunicera till individen.Mats , Mobiltelebranschen: Det sägs gång pågång att branschen är ovillig att märka mobiler ochatt vi inte följer standarder. Det finns absolutinga sanningar i det. Alla mobiler som säljs på deneuropeiska marknaden följer samtliga standarder ochsäkerhetskrav som finns inom EU. På grund av att degör det sätter man ett CE-märke på dem. CE-märket ärmycket omfattande. Det omfattar även exponering förelektromagnetiska fält.De svenska myndigheterna, SWEDAC, har tillsammansmed , ,och gått ut i enkampanj för att berätta vad CE-märket innebär. Detär ingen strykjärnsmärkning, som vi hörde , utan det är en mycket omfattande märkning medalla standarder och säkerhetskrav som behövs för attvisa att en produkt är säker att använda.Jan (): Mobiltelefonerna är ju tänkta attunderlätta människors liv, och det gör de för deallra flesta. Men de som drabbas av problem isamband med detta känner dels att de inte blirtrodda, dels att de jobbar mot starka ekonomiskaintressen. Min fråga till branschen, som säger attdet här är säkert, är: Om det visar sigatt det inte var så säkert och ofarligt som man nusäger, kommer branschen att ta sitt ansvar då?Mats , Mobiltelebranschen: Jag antar att dupratar om det vi kallar elöverkänslighet. Vi haringen annan uppfattning om elöverkänslighet än desvenska expertmyndigheterna har.