bet · GR01LU8 · 2004-02-19 00:00:00 — I motionen begärs tillkännagivandeni enlighet med vad som har anförts i motionen om konsumenträtt och offentligverksamhet och att stärka barnfamiljernas ställning på marknaden (yrkandena5 och 6).Även m.fl. (m) anser i motion L353 att konsumentmakten äralltför svag när det gäller offentligt producerade och styrda tjänster.Enligt motionärerna måste det göras en översyn av lagstiftningen för attså långt som möjligt ge bl.a. konsumenttjänstlagen, konsumentköplagen ochproduktsäkerhetslagen en enhetlig och konkurrensneutral tillämpning på deolika sektorerna i ekonomin. I motionen anförs att produktsäkerhetslageninte är konkurrensneutral, vilket är högst otillfredsställande eftersomdet innebär en risk för att likartad verksamhet utsätts för olika slagskontroll. Motionärerna anser att regeringen skall ta initiativ till enutredning med syfte att göra den centrala konsumentlagstiftningen tillämpligockså på varor och tjänster som är producerade inom den offentliga sektorn.I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande10).I motion L343 av och (båda mp) förs fram synpunktermed samma inriktning. Motionärerna anför att det finns en mängdolika varor och tjänster inom den offentliga sektorn som erbjuds underformer som alltmer liknar vad som förekommer inom den konkurrensutsattasektorn. Den starka och tydliga gränsdragning som funnits tidigare mellanprivat och offentlig verksamhet håller alltså, menar motionärerna, på attsuddas ut. Motionärernas grundsyn är, anförs det, att exempelvis sjukvårdskall vara offentligt och solidariskt finansierad. Detta betyder dockinte att brukarna inte skall kunna ställa krav på tjänsterna, krav somman tar för givna i det privata näringslivet. Enligt motionärerna har densvenska befolkningen blivit uppfostrad i att det enda sättet att påverkaoffentliga tjänster är att delta i de allmänna valen. I motionen anförsatt det finns många exempel från andra länder på hur man har stärktbrukarinflytandet inom såväl privata som offentliga monopol. Det är, menarmotionärerna, nu dags att höjer blicken för att säkerställa ensäker konsumenträtt vid offentlig verksamhet. Motionärerna anser attproduktsäkerhetslagen och konsumenttjänstlagen måste ändras så att lagarnaäven omfattar offentligt producerade tjänster och varor. I motionen begärsett tillkännagivande i enlighet med det anförda.I motion L283 av m.fl. (s) framhålls att alltfler marknaderhar öppnats för konkurrens under och att konsumenternanu förväntas göra alltfler aktiva val. Men det civilrättsliga konsumentskyddetär fortfarande, hävdas det, oförändrat och möjligheten att få en tvistprövad i saknas på flera områden. Motionärernapåpekar att 2000 föreslog att konsumenttjänstlagenskulle ses över i syfte att bredda lagens tillämpningsområde till attavse nyttigheter av olika slag, exempelvis el, vatten, gas, telefoni- ochInternetabonnemang samt rådgivningsverksamhet. Någon sådan översyn hardock ännu inte kommit till stånd. I motionen begärs ett tillkännagivandeom en översyn av konsumenttjänstlagen (yrkande 4).Tidigare ställningstagandenVad först gäller frågan om produktsäkerhetslagens tillämpningsområdeerinrar utskottet om att motionsspörsmålet var föremål för överväganden avProduktsäkerhetsutredningen i dess slutbetänkande (SOU 1994:150)Produktsäkerhet i offentlig verksamhet, som överlämnades till regeringen idecember 1994. Utredningen ansåg att starka skäl talade för att inte låtatjänster tillhandahållna i offentlig verksamhet omfattas av lagen.Utredningen hänvisade därvid till att en stor del av dessa tjänster harkaraktären av myndighetsutövning och att det knappast kunde komma i frågaatt låta den typen av tjänster kontrolleras och bli föremål för åtgärderinom ramen för produktsäkerhetslagen. Därutöver framhöll utredningen attdet under utredningsarbetet inte hade framkommit att det skulle finnasnågot behov av att låta lagen bli tillämplig även på tjänster somtillhandahålls inom den offentliga sektorn. Därtill kom att offentliga tjänsteri hög grad är föremål för specialreglering, både genom lagar och författningaroch myndighetsbeslut på lägre nivå. Produktsäkerhetslagen skulle därmedi vilket fall som helst komma att sättas ur spel i stor utsträckning ifråga om offentliga tjänster.Regeringen ansåg att övervägande skäl talade mot att låta produktsäkerhetslagenomfatta tjänster på det offentliga området. Något sådant förslag ladesdärför inte fram (prop. 1995/96:123). Utskottet delade regeringens bedömningoch följde utskottet (bet. 1995/96:LU21).Utskottet har därefter vid ett flertal tillfällen avslagit motionsyrkandenmed samma inriktning som de nu aktuella (se bl.a. de av godkändabetänkandena /96:LU26, 1996/97:LU13, 1997/98:LU21, 1998/1999:LU10,1999/2000:LU5, 2001/02:LU2 och 2002/03:LU9). Utskottet har därvid ihuvudsak hänvisat till att sådana offentliga tjänster som det är fråga omi hög grad är föremål för specialreglering och att det inte framkommitnågot behov av att låta lagen bli tillämplig på tjänster som tillhandahållsinom den offentliga sektorn.Fråga om den civilrättsliga lagstiftningens tillämplighet på verksamhetinom offentlig sektor berördes av regeringen i den proposition med förslagtill nationella mål för konsumentpolitiken som överlämnades till riksdageni (prop. 2000/01:135). Regeringen konstaterade därvid attcivilrättsliga regler fått ökad betydelse inom flera av de offentligrättsligtreglerade tjänsteområdena genom Högsta domstolens resonemang i rättsfalletNJA 1998 s. 656 I. Detta fick dock inte, menade regeringen, leda till attmedborgarperspektivet i den politiska diskussionen gick förlorad. Detvore således olyckligt med en utveckling som betonar konsumentrollen påbekostnad av rollen som medborgare. En vanlig kritik som, enligt vad somanfördes i propositionen, riktas mot begreppet kund eller konsument äratt det inte pekar på det medansvar och den delaktighet i tjänsternasutformning som den som tar emot offentliga tjänster har. Den idealtypiskekunden visar således, anfördes det vidare, sitt missnöje genom att bytaproducent, medan den idealtypiske brukaren påverkar producenten attförbättra den befintliga verksamheten. Även i fråga om tjänster där denoffentliga finansieringen numera är begränsad kan det således, enligtregeringen, finnas ett allmänintresse av att diskutera tjänsternas utformningför att tillgodose allas rätt till en viss grundläggande standard. Nivånpå denna standard är, framhölls det, en politisk fråga där alla medborgareskall ha rätt att lämna synpunkter.Vad regeringen anförde i propositionen föranledde inga erinringar frånriksdagens sida (bet. 2001/02:LU2).Våren 2003 avstyrkte utskottet motionsyrkanden med samma inriktning somde nu aktuella. Utskottet hänvisade därvid till de uttalanden som gjordesi samband med att nu gällande mål för konsumentpolitiken lades fast hösten2001 och var för sin del inte berett att ställa sig bakom den då begärdautvidgningen av den civilrättsliga konsumenträtten till att även gällainom den offentligt reglerade tjänstesektorn (bet. 2002/03:LU9). Riksdagenföljde utskottet.Pågående arbeteFörst bör nämnas att regeringen tillkallat en särskildutredare med uppgift att utvärdera de långsiktiga effekterna för konsumenterna,näringslivet, arbetsmarknaden och samhällsekonomin av de regelreformeringarsom gjorts inom tele-, el-, post-, inrikesflyg-, taxi- och järnvägsmarknadernaunder (dir. 2003:151). Utvärderingen skall bl.a. belysakonkurrens-, pris- och kvalitetsutveckling samt medborgarservice. I uppdragetingår att föreslå åtgärder som kan öka de positiva effekterna av genomfördaregelreformeringar. Uppdraget skall redovisas senast den 1 november 2004.Konsumentverket fick i regleringsbrevet för i uppdrag att genomförasystematiska studier av marknader som öppnats för konkurrens.Studierna skulle genomföras med ett tydligt konsumentperspektiv i samarbetemed och övriga berörda sektorsmyndigheter. Som ett ledi genomförandet av uppdraget har , samtPost- och utarbetat rapporten för konsumenternaav konkurrensutsatta marknader - telemarknaden, som överlämnadestill regeringen . I rapporten föreslås bl.a. attkonsumenttjänstlagens tillämplighet på kommunikationsrelaterade tjänster börbli föremål för överväganden. Rapporten bereds inomRegeringskansliet.Frågan om konsumentskyddet inom kollektivtrafiken har vidare varit föremålför överväganden inom ramen för (dir. 2001:1).Kommittén har i slutbetänkandet (SOU 2003:67) Kollektivtrafik med människani centrum, som överlämnades till regeringen , föreslagitlagstiftning i syfte att stärka konsumentskyddet vid utnyttjande avkollektivtrafik.I maj 2001 tillkallade regeringen en särskild utredare med uppgift attgöra en bred översyn av organisationen och lagstiftningen inom järnvägssektorn(dir. 2001:48). I uppdraget ingick bl.a. att med utgångspunkt ikonsumentintresset analysera möjliga utvecklingsvägar för såväl person- somgodstrafiken på järnväg. Uppdraget redovisades i bl.a. huvudbetänkandet(SOU 2003:104) för resenärer och gods, som överlämnades tillregeringen . I betäkandet föreslås bl.a. införandetav en transportslagsövergripande lag om ersättning m.m. vid transport avpassagerare, en s.k. resevillkorslag. Lagen skall, enligt förslaget,innehålla bestämmelser om information, service och ersättning vid transportav passagerare. I lagen skall ansvaret för de olika transportörernapreciseras, liksom deras ansvar gentemot resenärerna.Utskottets ställningstagandeUtskottet har givetvis ingen annan uppfattning än motionärerna när detgäller önskvärdheten av att brukarnas ställning i fråga om offentligrättsligtreglerade tjänster stärks. Enligt utskottets mening är emellertid den avmotionärerna förordade ordningen - att göra den konsumenträttsligalagstiftningen mer eller mindre direkt tillämplig inom offentligt regleradverksamhet - knappast någon framkomlig väg. Vad först gällerkonsumenttjänstlagenerinrar utskottet om att lagens tillämplighet bygger på den grundläggandeförutsättningen att det föreligger ett privaträttsligt eller civilrättsligtavtal mellan en näringsidkare och en konsument om utförande av en tjänstsom tillhandahålls i fri konkurrens på marknaden. Ett sådant motsvaranderättsförhållande och avtal föreligger inte mellan exempelvis en patientoch ett landsting i fråga om sjukvård. Konsumenttjänstlagen är vidareutformad för hantverks- och förvaringstjänster och utskottet har för sindel svårt att se hur exempelvis lagens fel- och dröjsmålsregler samtpåföljdssystem över huvud taget skulle kunna bli direkt tillämpliga vidprövning av ärenden rörande exempelvis felbehandling av patienter inomsjukvården och bristfällig skolutbildning. Enligt utskottets mening ärden av motionärerna förordade ordningen således inte en framkomlig väg isyfte att stärka den enskildes ställning och utskottet kan inte ställasig bakom förslaget.När det sedan gäller produktsäkerhetslagens tillämplighet på offentligatjänster finner utskottet inte skäl att ändra uppfattning i frågan.Som redovisats har dock regeringen aviserat enproposition med förslag till en ny produktsäkerhetslag. Skulle det underdet pågående beredningsarbetet visa sig att det finns skäl att på nyttöverväga frågan om en utvidgning av lagens tillämpningsområde, förutsätterutskottet att regeringen tar initiativ till sådana överväganden. Isammanhanget bör dock påpekas att ingen av de remissinstanser som yttrat sigi det pågående lagstiftningsärendet förespråkat en sådan utvidgning.Med anledning av vad som anförts i någon av de aktuella motionerna om attbrukare av offentliga tjänster enbart skulle vara utelämnade åt politikeroch tjänstemän vill utskottet peka på, utan att gå in på detaljer, attdet finns såväl speciallagstiftning till skydd för brukarna som en radolika myndigheter och organ som har till uppgift att utöva tillsyn ochatt pröva anmälningar om fel har begåtts. Kommunala beslut kan vidareangripas genom såväl kommunal- som förvaltningsbesvär. Därtill kommer dentillsyn som ombudsmän och Justititekanslern utövar samt denskadeståndsskyldighet som kan följa enligt 3 kap. 2 och 3 §§ skadeståndslagen(1972:207).I sammanhanget vill dock utskottet därutöver peka på det utvecklingsarbetesom bedrivits inom ochvissa kommuner med införande av kvalitetsgarantier och klagomålshantering.Att man på detta sätt anlägger ett konsumenträttsligt perspektiv när detgäller offentligrättsligt reglerade tjänster kan utifrån lagutskottetsutgångspunkter inte anses annat än positivt.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna L292yrkandena 2 och 3, L343, L351 yrkandena 5 och 6 samt L353 yrkande 10.När det sedan gäller frågan om konsumenttjänstlagens tillämplighet påavreglerade och konkurrensutsatta tjänster, erinrar utskottet om attKonsumentpolitiska kommittén i sitt slutbetänkande (SOU 2000:29) Starkakonsumenter i en gränslös värld föreslog att konsumenttjänstlagen skulleses över i syfte att bredda lagens tillämpningsområde till att omfattaäven nyttigheter som el, vatten, gas och telefoni. Som påpekas i motionenhar någon sådan samlad översyn av konsumenttjänstlagen inte kommit tillstånd. Däremot har konsumentskyddet stärkts sektorsvis på en rad olikatjänsteområden. Som exempel kan därvid nämnas lagen (2003:862) om finansiellrådgivning till konsumenter och konsumentskyddsreglerna i 11 kap. ellagen(1997:857). Vidare bör erinras om att regeringen haröverlämnat en proposition till med förslag till ny prisinformationslag(prop. 2003/04:38). Den föreslagna lagen innebär bl.a. en utvidgning avskyldigheten att lämna prisinformation till ytterligare tjänsteområden.Som redovisats i det föregående pågår också berednings- och utredningsarbetebl.a. när det gäller transporter och elektronisk kommunikation som syftartill att stärka skyddet för konsumenterna.Mot bakgrund av vad som har redovisats kan konstateras att det redanhar vidtagits en rad lagstiftningsåtgärder och att det dessutom pågårutrednings- och beredningsarbete som ligger helt i linje med motionsönskemålet.Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionärensönskemål om en översyn av konsumenttjänstlagen. Däremot förutsätterutskottet att motionsspörsmålet kommer att aktualiseras inom ramen för detkommande arbetet på området.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion L283 yrkande4.E-handelUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med krav på olika åtgärder som gällerkonsumentskyddet vid e-handel. Utskottet anser att det inte föreliggernågon motsättning mellan motionsönskemålen och inriktningen på regeringensarbete. Jämför reservation 7 (fp).BakgrundUnder senare år har en rad lagstiftnings- och andra åtgärder vidtagits isyfte att främja utvecklingen av elektronisk handel. Rättsliga frågeställningarsom därvid har uppmärksammats har bl.a. gällt ingående av avtal påelektronisk väg, lagval, marknadsföring på Internet, säkra betalningsformer,elektroniska signaturer och personlig integritet.Vad särskilt gäller lagstiftning på EU-nivån kan nämnas direktiv (97/7/EG)av om konsumentskydd vid distansavtal (distansavtalsdirektivet),direktiv (1999/93/EG) av om ett gemenskapsramverkför elektroniska signaturer, direktiv (2000/46/EG) av den 18 september2000 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut förelektroniska pengar samt om tillsyn över sådan verksamhet (direktivet omelektroniska pengar), direktiv (2000/31/EG) av om vissarättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektroniskhandel, på den inre marknaden (e-handelsdirektivet) och direktiv /65/EGav om distansförsäljning av finansiella tjänstertill konsumenter.I den s.k. Romkonventionen, som ingicks mellan EG:s dåvarande medlemsländerden , finns konsumentskyddsregler som är tillämpliga ilagvalssituationer, som bl.a. innebär att konsumentens hemlands lagstiftningunder vissa förutsättningar skall vara tillämplig i en tvist. För närvarandepågår arbete som syftar till att göra om konventionen till en EU-förordning.Inom ramen för det arbetet överlämnade kommissionen engrönbok i ämnet, KOM(2002)654.MotionernaI motion L281 av m.fl. (s) framhålls att e-handeln visserligenär väl etablerad i , men att många konsumenter alltjämt känner orovid handel på Internet, bl.a. vad gäller frågor kring betalning ochtillämplig lag. Det är, anförs det i motionen, viktigt att betalningar övernätet är säkra och att konsumentskyddslagstiftningen i konsumentens hemlandgäller även vid köp från företag i andra länder. I motionen framhållsockså betydelsen av information om vad som gäller vid elektronisk handel.Sådan information kan, enligt motionärerna, med fördel spridas med hjälpav konsumentorganisationerna. Motionärerna begär ett tillkännagivande ombehovet av konsumentskydd och konsumentinformation vid elektronisk handel.Christer Winbäck (fp) anser i motion L326 att det bör införas ett nationelltelektroniskt id-kort för alla medborgare. Ett sådant id-kort skulle, enligtmotionären, öka möjligheterna att på ett tryggt sätt använda IT-lösningarvid bl.a. bankärenden och e-handel. Enligt motionären bör det anges idirektiven till den s.k. 24-timmarsdelegationen att delegationen särskiltskall beakta möjligheten av att skyndsamt införa ett elektroniskt id-kort.I motionen begärs tillkännagivanden i enlighet med det anförda (yrkandena1 och 2).I motion T561 påpekar m.fl. (fp) att det finns en radkonsumentfrågor av utpräglad IT-karaktär som ingen offentlig myndighet tarett helhetsgrepp om. Motionärerna anser att det därför finns ett behov aven särskild servicemyndighet för IT-frågor. Verksamheten bör varatidsbegränsad för att senare införlivas i . I motionen begärsett tillkännagivande om behovet av ett bättre konsumentstöd på IT-området(yrkande 5).Pågående arbeteÅr 1999 inrättade för näringsfrågor inom en ad hoc-arbetsgrupp för elektronisk handel och andraIT-frågor. Arbetsgruppens syfte är att säkra vidareutvecklingen av detnordiska samarbetet med avseende på elektronisk handel från ett konsument-och näringspolitiskt intresse. Ett övergripande mål är att konsumenternaskall känna tillit till e-handel. Arbetsgruppens arbete har resulterat ien rad rapporter i ämnet. påbörjades arbete med att utarbeta ennordisk e-handelsstrategi. Strategin skall fokusera på att identifierautmaningar och problem för näringsliv och konsumenter. Målet är attbehandlingen av dessa problem skall resultera i slutsatser och rekommendationerför det statliga engagemanget på området i de nordiska länderna. Underdet svenska ordförandeskapet i anordnadesen workshop i ämnet i syfte att förankra och kvalitetssäkra e-handelsstrategin.Tanken är att strategin skall färdigställas under år 2004.Post- och har vidare på regeringens uppdrag tagit fram flerarapporter som rör olika frågeställningar kring e-handel. I rapportenE-handel - fem förutsättningar (2003:43) diskuteras olika förutsättningarför främjandet av e-handel, nämligen bredband, säkerhetsinfrastruktur,betaltjänster, fysiska leveranser samt tillit och säkerhetsmedvetenhetoch pekas på olika sätt för staten att påverka förutsättningar och undanröjahinder på området. har vidare haft regeringensuppdrag att analysera användningen av elektronisk identifiering medangränsande områden. Syftet med uppdraget är att uppmärksamma regeringen påom det finns hinder mot en ökad användning av elektronisk identifieringoch lägga fram förslag till åtgärder för att undanröja dessa hinder.Delrapporten av elektronisk identifiering (2003:35) överlämnadestill regeringen , och uppdraget skall slutredovisas undervåren 2004.Slutligen bör erinras om att regeringen gav Riksskatteverketi uppdrag att under ett inledningsskede ha ett sammanhållande ansvar föradministrationen av certifikat för elektronisk identifiering och elektroniskasignaturer inom statsförvaltningen (). Vid årsskiftet2001/2002 tecknade Statskontoret ett ramavtal med ett antal leverantörerav om att kunna förse medborgarna med elektroniska id-handlingar. Avtalenbygger på rekommendationer. Leverantörerna skall påolika sätt kunna förse medborgare med en e-legitimation som skall kunnaanvändas vid kommunikation med alla offentliga organ och även mot deprivata företag som väljer att acceptera en sådan legitimation.Utskottets ställningstagandeE-handeln har vuxit fram som ett av de potentiellt mestbetydelsefulla användningsområdena för den moderna informationstekniken.Handeln över Internet skapar nya affärsmöjligheter och bidrar till lägreadministrationskostnader. Varor och tjänster kan köpas, säljas ochmarknadsföras på nya sätt, med nya affärsmodeller och på nya marknader.Företag och privatpersoner ges omedelbar tillgång till en stor del avvärldsmarknaden. Som utskottet framhållit tidigare (se bet. 2002/03:LU9)har dock e-handelns stora potential ännu inte kommit att utnyttjas fulltut av konsumenterna. Ett skäl till detta är att många konsumenter fortfarandekänner oro och osäkerhet inför e-handel, bl.a. vad gäller frågor som vilketlands lag som är tillämplig om det uppstår en tvist, om betalningen skerpå ett säkert sätt och hur personuppgifter som lämnas på nätet hanteras.Som framhålls av motionärerna är således ett gott konsumentskydd en viktigfaktor för att främja utvecklingen av den elektroniska handeln.Utskottet kan för sin del inte se att regeringen skulle ha någon annanuppfattning i denna fråga än vad som kommer till uttryck i motionerna. Iskrivelsen 2001/02:148 Mål och inriktning av det svenska arbetet medkonsumentfrågor på EU-nivå som regeringen överlämnade till våren2002 anfördes således, utan erinran från sida, att inriktningenbör vara att noga skall följa den praktiska tillämpningen av dengemenskapslagstiftning som rör konsumenternas intressen i samband medelektronisk handel och verka för ett utökat administrativt samarbete iEuropa och globalt i dessa frågor. Vidare anfördes att konsumentskyddetvid elektronisk handel bör ligga på samma nivå som vid traditionell handel.Vad särskilt gäller frågan om tillämplig lag i gränsöverskridandekonsumenttvister underströk utskottet vikten av att regeringen, i linje medvad som utlovats i den då aktuella skrivelsen, verkar för attkonsumentskyddsaspekterna beaktades noga i det aviseradearbetetmed att revidera Romkonventionen och att konventionens bestämmelser inteförändras i en sådan riktning att konsumentskyddet försämras (bet.2001/02:LU28). Som redovisats inledningsvis har den aviserade revideringenav Romkonventionen nu inletts. Utskottet har med tillfredsställelse erfaritatt regeringen, i det yttrande över kommissionens grönbok som överlämnadestill kommissionen , framhållit att det är ett svensktintresse av högsta prioritet att revideringen innebär en förstärkning avkonsumentskyddet.Mot bakgrund av vad som har redovisats kan utskottet inte finna annatän att det råder en bred samsyn vad gäller vikten av ett gott konsumentskyddvid elektronisk handel. Vidare pågår arbete som ligger väl i linje medmotionsönskemålen. Utskottet är inte berett att i detta sammanhang förordainrättandet av en särskild eller ändrade direktiv för24-timmarsdelegationen, men utgår från att regeringen tar frågorna underövervägande, om behov därav skulle uppkomma i det fortsatta arbetet påområdet.Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna L281,L326 och T561 yrkande 5.ResegarantisystemetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rör utformningen av resegarantisystemet.Jämför reservation 8 (m, fp, kd, c).BakgrundDen första resegarantilagstiftningen, lagen om ställandeav säkerhet vid sällskapsresa till utlandet, trädde i kraft den 1 juli1967 (prop. 1967:106, 3LU42, rskr. Lagen ersattes den 1 juli 1972av den nu gällande resegarantilagen (1972:204) (prop. 1972:92, bet. NU 30,rskr. Resegarantilagen har till syfte att ge konsumenter påreseområdet ett skydd mot förluster som en researrangörs betalningsinställelseeller betalningsoförmåga kan medföra. För att åstadkomma detta skydd skallde företag som anordnar eller förmedlar resor som omfattas av resegarantilagenställa säkerhet för sin verksamhet hos Kammarkollegiet.