yttr · GQ05JuU1y · 2003-01-01 00:00:00 — Detta blir aktuellt om barnets vårdnadshavare begått brott mot barnet - utskottet återkommer nedan till lagstiftningen om särskild företrädare för barn. Om barnet skall höras som vittne eller målsägande finns det som framgått möjlighet att av hänsyn till barnet höra det inom stängda dörrar. Handläggningen av frågor om vittnesmål och målsägandeförhör med barn är normalt emellertid sådan att det inte blir aktuellt att höra barnet i domstolen. hörs barnet under förundersökningen, förhöret spelas in på video och spelas upp i rätten. Enligt utskottets mening har förfarandet från barnets synpunkt både för- och nackdelar. En fördel är att barnet slipper konfronteras med den tilltalade och att förhöret kan ske under lugna förhållanden som i största möjliga utsträckning har anpassats till barnets behov. En nackdel är att förhörets bevisvärde kan bli lägre, t.ex. därför att det inte finns möjlighet för rätten att ställa frågor till barnet. Detta är till nackdel för barnet, åtminstone om brottet begåtts mot barnet, och det minskar sannolikt något åklagarens möjlighet till en fällande dom. Som regel får man dock anta att fördelarna uppväger nackdelarna. Detta är också bakgrunden till den fasta praxis som finns på området. I vissa fall kan det emellertid inte undvikas att ett barn måste komma till domstolen. Frågan är då vilken beredskap som finns i domstolarna för att tillgodose barnets behov inom de ramar som brottmålsprocessen sätter. Detta är en fråga som utskottet behandlat vid ett stort antal tidigare tillfällen, senast i budgetbetänkandet för (bet. 2002/03:JuU1 s. 82). I budgetbetänkandet redovisar utskottet att ålagts att återrapportera på vilket sätt bestämmelserna i och intentionerna bakom dem har beaktats i utbildningsverksamheten. Av verkets rapportering för framgår att är ett stående inslag i seminarier om vårdnadsmål för domare vid allmän domstol. Syftet med seminarierna är att förmedla kunskap i frågor som har anknytning till mål om vårdnad, boende och umgänge samt att ge tillfälle att från olika erfarenheter diskutera processuella frågor och frågor om handläggning av sådana mål. Vidare framgår att konventionen också är ett stående inslag i verkets seminarier om verkställighetsmål för domare i allmän förvaltningsdomstol. Det framgår också att den obligatoriska utbildningen för nyutnämnda domare innehåller inslag om barnets ställning i rättsprocessen. Här liksom i den obligatoriska utbildningen för ordinarie domare i allmän förvaltningsdomstol ingår ett särskilt avsnitt om . kommer att ingå även i den utbildning som erbjuds icke ordinarie domare i de båda domstolsorganisationerna. Intervjumetodik - hur barn minns och berättar om våld och övergrepp - har också tagits upp i verkets kursverksamhet. Såvitt framgår av årsredovisning hade utbildningsinsatserna en liknande inriktning . Det har också sin betydelse vilken erfarenhet av och kunskap om barnförhör åklagaren har. Här framgår av Riksåklagarens årsredovisning för (s. 43) att åtgärder vidtagits för att utveckla hanteringen av ärenden som rör våldsbrott. I denna del anförs bl.a. att en särskild utbildningssatsning genomförts för ett antal åklagare som ingår i lokala familjevåldsgrupper och för specialiståklagare som handlägger sexualbrott mot barn och barnmisshandel. Satsningen ingår i den utbildning som startats för åklagarorganisationens specialiståklagare. kompletterade dessutom Riksåklagaren en promemoria med stöd för utredningar om sexualbrott mot barn så att den numera även omfattar våldsbrott mot barn. som genomfördes i Riksåklagarens regi genomförde åklagarmyndigheterna egna utbildningsinsatser. Enligt vad som anförs i årsredovisningen medförde vidtagna utbildningsinsatser och samverkan med andra myndigheter att kunskapen och medvetenheten om dessa brott ökat, vilket i sin tur medfört att samtliga åklagarkammare prioriterar utredningar rörande våld mot kvinnor och barn. Av årsredovisningen (s. 39) framgår bl.a. att Riksåklagaren i specialistutbildningen för handläggare av sexualbrott mot barn lagt in ett längre avsnitt om , kunskaper om barns utveckling, skadebilden vid barnmisshandel och barns trovärdighet. Utskottet måste alltså konstatera att olika regelsystem syftar till att hålla barn utanför domstolarna. En rad olika åtgärder vidtas i detta syfte. I de fall detta ändå inte är möjligt gör berörda myndigheter stora insatser på utbildningssidan för att öka kunskapen om barns behov och för att underlätta bedömningen av de uppgifter barnet lämnar. Det finns också möjlighet till särskilda stödinsatser för barnet inom ramen för processen. Med den avvägning som görs i rättssystemet som innebär att barnets behov av att slippa framträda i en brottmålsrättegång i största möjliga utsträckning prioriteras kan utskottet inte förorda en utredning om domstolarnas hantering av barn i brottmålsprocessen. Yrkandet härom i motion So42 avstyrks. I propositionen föreslås en ny regel i 5 kap 1 a § SoL som tydliggör skyldighet att samverka med olika samhällsorgan, institutioner och andra som kommer i kontakt med barn som far illa eller riskerar att fara illa. har huvudansvaret för att samverkan kommer till stånd. I motion So42 yrkande 7 (m) framhålls vikten av att särskilt polisen samverkar med andra samhällsorgan för att förstärka skyddet för barn i familjer där det förekommer våld. Betydelsen av särskilda familjevåldsenheter understryks. Enligt 3 § polislagen (1984:387) har polisen skyldighet att samarbeta med myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Särskilt åligger det polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom och underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem. Det åligger andra myndigheter att stödja polisen i dess arbete. I detta ärende föreslår regeringen ett tillägg i 3 § där det erinras om bestämmelsen i 14 kap. 1 § SoL om skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. Enligt utskottets bedömning möjliggör lagregleringen samverkan på alla samhällsnivåer beträffande här aktuella barn. Någon ytterligare lagstiftningsåtgärd inom utskottets beredningsområde behövs inte. När detta väl är sagt tar utskottet upp frågan om särskilda familjevåldsenheter. Frågan behandlas också i utskottets betänkande Våldsbrott och brottsoffer (bet. 2002/03:JuU11). Särskilda familjevåldsenheter har inrättats inom vissa polismyndigheter för att effektivisera och snabba upp utredningsförfarandet vid våld mellan närstående. Tanken är att polisens utredare skall arbeta på familjevåldsenheterna. Utredarna blir specialiserade på våld i nära relationer och därigenom blir det lättare att utveckla arbetsmetoderna som samarbetet med åklagare, och andra berörda förbättras. Utskottet kan för sin del instämma i att det kan finnas stora fördelar i ett sådant arbetssätt. Det handlar då inte endast om att utredningsarbetet bör bli effektivare genom att bl.a. kunskapen om och förståelsen för barn i svåra situationer ökar. Med den erfarenhet av familjer i kris som kommer att ha samlats på en sådan enhet bör det också bli lättare att på ett adekvat sätt förmedla kontakten med andra myndigheter som berörs. Hur arbetet organiseras på de enskilda polismyndigheterna är emellertid inte en fråga för . Utskottet avstyrker bifall till motion So42 i berörd del. I propositionen aviserar regeringen sin avsikt att ge i uppdrag att utreda och analysera förutsättningarna för ett system för dödsfallsutredningar, när barn avlidit på grund av mord, dråp eller misshandel, bl.a. med avseende på sekretesshinder och organisation. Regeringen anser att ett system med dödsfallsutredningar bör prövas. Förslaget kritiseras i motion So42 yrkande 10 (m). Motionärerna anser dels att förslaget inte är tillräckligt långtgående, dels att en försöksverksamhet med dödsorsaksutredningar genast borde inledas. När ett barn dör görs en rättsmedicinsk undersökning. Syftet med undersökningen är, enligt regeringen, att vid oklara dödsfall upptäcka, bekräfta eller utesluta brott. Om brott misstänks görs en rättsmedicinsk obduktion. I sådana fall förekommer ett samarbete mellan berörda rättsläkare, polisen, kriminaltekniker och ibland även med läkare och åklagare. Genom detta samarbete mellan olika experter breddas underlaget, framhåller regeringen, och förutsättningarna för en riktig diagnos ökar. Enligt regeringens bedömning skall en dödsfallsutredning göras efter det att dödsorsaken fastställts. Syftet med dödsfallsutredningen är brett. Det handlar inte om att fastställa dödsorsaken utan om att utifrån ett helhetsperspektiv försöka förstå vad som inträffade och varför. Huvudsyftet är enligt regeringen att urskilja mönster, såväl i familjen som i samhället, som kan antas vara av betydelse för dödsfallet. skall som regel genomföras på lokal nivå i enlighet med centralt utfärdade riktlinjer. Dödsfallsutredningarna sammanställs och analyseras sedan på central nivå. Genom den förbättrade kunskap om dödligt våld mot barn som på detta sätt uppnås skall det bli bl.a. lättare att identifiera riskfamiljer, och förebyggande insatser skall kunna förbättras. Det förslag om dödsorsaksutredningar som läggs fram i motion So42 innebär såvitt utskottet kan bedöma att utredningsförfarandet formaliseras redan innan dödsorsaken fastställts. I övrigt synes utredningen i stort ha samma inriktning och syfte som regeringen tänker sig. Utskottet har ingen anledning att i detta ärende föreslå en ordning som innebär att den rättsmedicinska undersökningen ifrågasätts. Inte heller ser utskottet någon orsak att på detta omfattande sätt utreda samtliga dödsfall bland barn, något som torde bli resultatet av motionsförslaget. Slutligen anser utskottet det självklart att sekretessfrågor måste klargöras, riktlinjer utfärdas och organisationen övervägas innan en försöksverksamhet kan starta. Utskottet ser alltså fram emot att regeringen tar de beslut som krävs för att få till stånd ett verksamhet med dödsfallsutredningar. Motion So42 i denna del avstyrks. I propositionen föreslås ett tillägg i 5 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). I tillägget erinras om skyldigheten för kriminalvården och dess anställda att enligt vad som föreslås i detta ärende anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. Regeringen avser att göra motsvarande förändring i förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder. Avsikten med förslaget är flera. Det finns en önskan om att försäkra barn till frihetsberövade föräldrar om stöd och skydd. Det kan också finnas anledning, t.ex. om den dömde begått våldsbrott mot barnet eller någon familjemedlem, att underrätta om att den dömde kommer att friges. Kriminalvården kan också av den intagne få veta att barnet vistas i olämpliga miljöer och att det kan finnas skäl för socialnämnden att ingripa. I motion So42 yrkande 8 (m) anförs att det är lika viktig att underrättelse sker vid permissioner som vid frigivning. Utskottet har ingen annan uppfattning. Utskottet konstaterar också att det inte finns några undantag till anmälningsskyldigheten. Detta innebär att barnets skyddsbehov skall anmälas till socialnämnden t.ex. när en våldsbenägen intagen får permission eller friges. En jämförelse kan göras med den uppräkning som görs i 35 § KvaL. Där slås fast att en målsägande skall tillfrågas om hon vill ha underrättelse om den intagne i en rad olika situationer som innebär att begränsningarna i den intagnes frihet antingen upphört som vid permission, frigivning och rymning, eller minskat som vid placering på en öppen anstalt. En förutsättning är att den intagne dömts för brott som riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid. Utskottet vill också anmärka att anmälningsskyldigheten till är mer långtgående än den som finns i 35 §. Enligt förslaget till 5 § skall anmälan göras så snart barnet kan behöva nämndens skydd. Utskottet kan alltså inte se att det finns några begränsningar i lagförslaget som skulle kunna medföra att socialnämnden inte fick en anmälan om en intagens permission i de fall det behövs. Utskottet utgår också från att kriminalvården som har vana vid att hantera liknande anmälningar kommer att upprätta väl fungerande rutiner för att uppfylla anmälningsskyldigheten. Utskottet tillstyrker lagförslaget i denna del och avstyrker motsvarande del av motion So42. I motionerna So42 yrkande 18 (m) och So44 yrkande 8 (kd) efterlyses åtgärder inom kriminalvården för att förhindra återfall i misshandelsbrott som riktats mot barn. Frågan behandlas inte i propositionen. Kriminalvårdens uppgift är att verkställa fängelsestraff och icke frihetsberövande påföljder. Statsmakternas uttalade ambition är att verkställighetstiden skall tas till vara för olika rehabiliterande insatser. Dessa kan vara av skiftande slag. Det handlar om t.ex. arbetsdrift, utbildning och programverksamhet. Inom programverksamheten, som i detta sammanhang står i fokus, görs olika direkt behandlande insatser som tar sikte på att förebygga nya brott av liknande slag som det den intagne dömts för. Sålunda håller kriminalvården på att införa ett nationellt behandlingsprogram som tar sikte på sexualbrottsdömda. I samarbete med engelska myndigheter pågår arbete med att ta fram ett program om våld i nära relationer. Programmet skall vara forskningsbaserat och utvärderingsbart och kunna bedrivas både i anstalt och inom frivården. I samband med denna programutveckling har ett s.k. risk- och behovsbedömningsinstrument - - börjat användas. Det finns också ett särskilt aggressionsprogram (ART - Aggression Replacing Training) där syftet är att lära ut andra sätt att hantera vrede än att slå. Ett femtontal kriminalvårdsmyndigheter har samarbete med och frivilligorganisationer m.fl. i syfte att förbättra rehabiliteringsinsatserna. Slutligen bör det i detta sammanhang nämnas att det på samtliga kriminalvårdsanstalter finns en särskild föräldrautbildning. Utskottet konstaterar att inget av de angivna programmen direkt tar sikte på brott mot barn även om det förefaller i högsta grad rimligt att frågor om våld mot barn kommer upp i samtliga fall. Utskottet måste också konstatera att programverksamheten ännu inte har den omfattning som skulle vara önskvärt. Detta sammanhänger bl.a. med att det ställs stora krav såväl på programinnehåll som på den personal som leder verksamheten. Ytterligare komplikationer när det gäller att se till att en intagen placeras i rätt behandlingsprogram är den höga beläggningsgraden som försvårar omflyttningar mellan anstalterna. Detta bidrar också till att det inte är meningsfullt med en alltför snäv inriktning på programmen. Enligt utskottets mening görs ett ambitiöst arbete inom kriminalvården när det gäller behandlingsprogram med inriktning att förebygga misshandel, helt i enlighet med vad utskottet vid ett antal tidigare tillfällen uttalat. Utskottet anser det självklart att det i sådana sammanhang också diskuteras våld mot barn. Mot den bakgrunden kan utskottet inte se att det nu finns behov av ytterligare uttalanden från . Snarare gäller det här att på olika sätt uppmuntra samverkan inom kriminalvården och mellan kriminalvården och andra myndigheter och frivilligorganisationer för att komma till rätta med de svårigheter som finns. Utskottet föreslår att motionerna So42 och So44 i här behandlade delar avslås. Kartläggning av erfarenhet av våld I propositionen (s. 56) aviserar regeringen sin avsikt att ge BRÅ i uppdrag att regelbundet kartlägga skolelevers erfarenheter av våld i hemmet, i skolan och . Detta skulle kunna ske inom ramen för den skolundersökning som BRÅ genomför . I motion So42 yrkande 6 (m) begärs att uppdraget till BRÅ utvidgas till att omfatta även föräldrars erfarenheter och attityder till våld. Regeringen överväger också den frågan i propositionen och anför att det inte ligger inom ramen för det uppdrag regeringen avser att ge BRÅ att undersöka föräldrars erfarenheter av och attityder till våld mot egna barn. Regeringen pekar på att Kommittén mot barnmisshandels undersökningar tyder på stor samstämmighet mellan resultaten av studier riktade till vuxna respektive till barn och ungdomar. Utskottet delar regeringens bedömning. Motion So42 i denna del bör av- slås. Särskild företrädare för barn I motion So42 yrkande 16 (m) begärs en utvärdering av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. Frågan behandlas inte i propositionen. Lagen om särskild företrädare för barn trädde i kraft . Lagen innebär att en särskild företrädare skall kunna förordnas för ett barn när en vårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhållande till misstänks för brott mot barnet. Om barnet har två vårdnadshavare som inte är gifta eller bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden skall det vara möjligt att i stället förordna att en av dem ensam skall företräda barnet. Syftet med regleringen är att förbättra möjligheterna att utreda brott när barn utsatts för övergrepp. Den särskilda företrädarens uppgifter är således begränsade till att i vårdnadshavarens ställe ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. Frågan om en begränsad uppföljning av lagen om särskild företrädare för barn har tagits upp i utskottets arbetsgrupp för uppföljning och utvärdering. Avsikten är att ta reda på i vilken utsträckning den nya regleringen kommit till användning för att därefter göra en bedömning av om det är meningsfullt att inleda en utvärdering. Utskottet, som noterar att den nya lagen varit i kraft , anser att syftet med motion So42 i denna del är tillgodosett genom arbetsgruppens planering. Motionen i denna del bör avslås. I övrigt har utskottet ingenting att anföra med anledning av propositionen och motionerna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), Elisebeht (), (), (), (), (), (), (), () och (). (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motionerna 2002/03:So42 yrkande 11 och 2002/03:So45 yrkandena 1 och 2. Vi anser inte att en särreglering om brott mot barn bör göras i . Däremot är det angeläget att straffsatserna för grov misshandel används i sin fulla utsträckning. Enligt vårt förmenande bör misshandel av barn generellt ses som grov. För att signalera vikten av att denna typ av våldsbrott straffas hårdare än vad som sker vill vi att minimistraffet för grov misshandel skall vara fängelse. En sådan åtgärd skulle skärpa påföljdspraxis generellt men också vad gäller exempelvis påföljdsval som samhällstjänst. (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motionerna 2002/03:So42 yrkande 12 och 2002/03:So43 yrkande 3. Nuvarande lagstiftning medger inte att rättsväsendet fäster tillräcklig uppmärksamhet vid barn som utsätts för familjevåld. Detta måste förändras. Frågan är komplicerad då den berör centrala begrepp i straffprocessen. Vi anser att regeringen bör arbeta fram förslag till hur barnets rättsliga ställning i familjevåldssituationer kan stärkas, med t. ex. den nyzeeländska lagstiftningen som en inspirationskälla. (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motion 2002/03:So42 yrkande 17. Domstolarnas insatser är avgörande för helhetsbedömningen av rättsväsendets bemötande av barn. Det har inte gjorts någon granskning av barns situation i brottsmålsprocesser i domstol. Vi anser det angeläget att en sådan genomförs. Särskilt med tanke på på att vårdnadsutredning har i uppdrag att genomlysa barns situation i vårdnadsprocesser i domstol. Regeringen bör få i uppdrag att låta göra denna granskning. (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motion 2002/03:So42 yrkande 7. Våld mot barn, framför allt när det handlar om familjevåld, tillhör de mest komplicerade utmaningarna inom polisens utredningsverksamhet. är det få polismyndigheter som har inrättat arbetssätt som motsvarar de professionella svårigheter som barnutredningar medför. Vi ser denna brist främst i att av anmäld barnmisshandel föranleder åtal. Vid de polismyndigheter där familjevåldsenheter inrättats har samverkan mellan olika myndigheter blivit ett naturligt inslag i arbetet, särskilt med åklagarna. Det har bedrivits mycket utvecklingsarbete inom detta område, men implementeringen går alldeles för långsamt och det krävs en stark politisk viljeyttring för att skynda på förbättringar inom området. Regeringen bör få i uppdrag att påskynda inrättandet av familjevåldsenheter vid landets polismyndigheter. (), () och () anför: Vi anser att utskottet borde ha tillstyrkt motion 2002/03:So42 yrkande 10. Vi anser att hela processen när det gäller dödsfall av barn behöver granskas. Det kan inte uteslutas att misstag görs redan i det inledande skedet innan dödsorsaken fastställts. Det är därför lämpligare att göra en dödsorsaksutredning eller att skapa en svensk modell där inslag av båda utredningsalternativen är sammanslagna. De länder som tillämpar dessa utredningsförfaranden vid barns död är betydligt större än både geografiskt och i befolkningsantal. I det förslag som regeringen fört fram menar vi att det finns ett tillräckligt beslutsunderlag för att genast inleda en försöksverksamhet. Regeringen bör få i uppdrag att utan vidare utredning sätta i gång försöksverksamheten. (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motionerna 2002/03:So42 yrkande 18 och 2002/03:So44 yrkande 8. Vi anser att kriminalvården måste satsa stort på att förebygga återfall i våldsbrott. När det gäller gärningar begångna mot barn finns det inte något program. Härför krävs dels större ekonomiska resurser än kriminalvården disponerar, dels klarare instruktioner från lagstiftaren och krävs det längre strafftider för att genomföra effektivare behandlingsprogram. Dessutom behövs en översyn av regelverket med sikte på att deltagande i programverksamhet med behandlingssyfte skall vara obligatoriskt för den intagne. Regeringen bör få i uppdrag att återkomma till med förslag till åtgärder. Kartläggning av erfarenhet av våld (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motion 2002/03:So42 yrkande 6. Vi anser att föräldrarnas erfarenhet av och attityder till våld är centrala när det gäller hur de behandlar de egna barnen. Med ökad kunskap i denna del blir det lättare att påverka föräldrar att bryta med sina egna erfarenheter och ge de egna barnen en bättre start i livet än de själva fick. Ökad kunskap kan också bidra till att det blir lättare att identifiera barn i riskzonen. Regeringen bör få i uppdrag att utvidga den undersökning i BRÅ:s regi som planeras. Särskild företrädare för barn (), () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motion 2002/03:So42 yrkande 16. Vi anser det angeläget att lagen om särskild företrädare för barn utvärderas. Erfarenheterna bör sammanställas och eventuella utvecklingsåtgärder vidtas som inte enbart kan gälla justitieutskottets beredningsområde. bör initiera en sådan utvärdering. () och () anför: Enligt vår mening borde utskottet ha tillstyrkt motionerna 2002/03:So42 yrkande 12 och 2002/03:So43 yrkande 3. Vi anser att frågan om barns brottsofferstatus är komplicerad. Den berör centrala begrepp i straffprocessen. Enligt vår mening är frågan också angelägen; det handlar t.ex. om rätten att föra talan om skadestånd i brottmålsprocessen och om rätten till brottsskadeersättning. Enligt vår mening bör frågan utredas. Det får ankomma på regeringen att tillsätta en utredning med uppdrag att utreda dessa frågor. () anför: Enligt min mening borde utskottet ha tillstyrkt motion 2002/03:So44 yrkandena 2 och 3. Jag anser att den nya lagstiftningen är behäftad med en del tveksamheter som, även om jag i och för sig tillstyrker den, gör att det är lämpligt att redan nu fatta beslut om en utvärdering . Utvärderingen bör särskilt ta sikte på barnrättsperspektivet. Regeringen bör få i uppdrag att vidta erforderliga åtgärder för att en utvärdering skall komma till stånd. () anför: